Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Севастополя з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Севастополі про визнання протиправним та недійсним наказу від 20.12.2013 року № 192 л/с. Вказує, що 20.12.2013 року начальником УМВС України в м. Севастополі було видано наказ № 192 л/с про призначення [PERSON] на посаду старшого дільничного інспектора. Вважає, що вказаний наказ є протиправним. Просить визнати протиправним та недійсним наказ від 20.12.2013 року № 192 л/с. Ухвалою від 15 січня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалою від 15 січня 2014 року підготовче провадження було закінчено та справу призначено до судового розгляду. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити (а.с.30). Представник відповідача 31.01.2014 року надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.29). В порядку статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам на підставі пункту 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому, з огляду на вказане, спір належить розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне: Начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Севастополі генерал-майором міліції О.М. Гончаровим 20 грудня 2013 року було прийнято наказ № 192-о/с про призначення майора міліції [PERSON] на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі з 23 грудня 2013 року, увільнивши від посади помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі, встановивши посадовий оклад у розмірі 725,00 грн., встановивши надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років (а.с.6). Статтею 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Закон № 3460) встановлено, що начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники, яким особи рядового і начальницького складу підпорядковані по службі хоча б тимчасово, якщо про це оголошено наказом, вважаються прямими. Найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником. Особи рядового і начальницького складу, які займають рівні посади та не підпорядковані одна одній по службі, можуть бути старшими чи молодшими, що визначається згідно із спеціальним званням. У разі спільного виконання службових обов'язків особами рядового і начальницького складу, які не підпорядковані одна одній по службі, старшою вважається особа, яка визначена начальником або займає вищу посаду. При рівних посадах начальником є старший за спеціальним званням. У разі тимчасового виконання обов'язків, якщо про це оголошено наказом, начальник користується дисциплінарною владою, передбаченою посадою, яку він обіймає тимчасово. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов'язковими для виконання. Згідно зі ст. 4 Закону № 3460, наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами. Стосовно посилань представника позивача на те, що наказ № 192-о/с від 20 грудня 2013 року суперечить вимогам статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 7.2 Положенню про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.11.2010 року № 550 та п. 9.5 Галузевої угоди між Міністерством внутрішніх справ України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2012 - 2014 роки, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045) дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об'єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об'єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування. Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), органах внутрішніх справ, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами. Статтею 41 Закону № 1045 встановлено, що працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок). Звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення з роботи чи зі служби. Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров'я. Працівникам, звільненим з роботи у зв'язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення терміну їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада). Членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов'язків, надається на умовах, передбачених колективним договором чи угодою, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обов'язків в інтересах трудового колективу, а також на час участі в роботі виборних профспілкових органів, але не менше ніж дві години на тиждень. На час профспілкового навчання працівникам, обраним до складу виборних профспілкових органів підприємства, установи, організації, надається додаткова відпустка тривалістю до 6 календарних днів із збереженням середньої заробітної плати за рахунок роботодавця. За працівниками, обраними до складу виборних органів профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі або організації, зберігаються соціальні пільги та заохочення, встановлені для інших працівників за місцем роботи відповідно до законодавства. За рахунок коштів підприємства цим працівникам можуть бути надані додаткові пільги, якщо це передбачено колективним договором. Відповідно до п. 9.5 Галузевої угоди між Міністерством внутрішніх справ України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2012 - 2014 роки, на виконання ст. 36 Конституції України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», інших законів і нормативно-правових актів, що регулюють діяльність профспілок, положень цієї Угоди Міністерство зобов'язується: не допускати змін умов трудового договору та заробітної плати (грошового забезпечення), притягнення до дисциплінарної відповідальності, працівників, які є членами виборних профспілкових органів, без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Представником позивача не доведено та не надано суду доказів того, що [PERSON] повідомляв Нахімовський РВ УМВС України в м. Севастополі та УМВС України в м. Севастополі про те, що він є членом виборного органу профспілки. Крім того, представником позивача не надано суду доказів того, що профспілки, членом якої є позивач, входить в галузеву спілку атестованих робітників внутрішніх справ України. Згідно з п. 7.2 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.11.2010 року № 550 (далі - Положення № 550), старший дільничний інспектор міліції повинен мати вищу юридичну або іншу вищу освіту кваліфікаційного рівня «спеціаліст» чи «бакалавр» та стаж роботи на посаді дільничного інспектора не менше трьох років, а дільничний інспектор міліції - юридичну або іншу спеціальну освіту кваліфікаційного рівня «бакалавр», «спеціаліст», необхідний рівень знань, достатній для виконання своїх функціональних обов'язків, і прийняти Присягу працівника органів внутрішніх справ України. При призначенні кандидата на посаду дільничного інспектора міліції, який буде обслуговувати територію з компактним проживанням етнічних меншин, доцільно враховувати його приналежність до цих меншин. Судом встановлено, що [PERSON] до 23 грудня 2013 року займав посаду помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі, має вищу юридичну освіту та досвід роботи в міліції. Крім того позивача було призначено на посаду старшого дільничного інспектора саме з підстав пониження в атестаційному порядку. Зокрема, відповідно до 2.2. положення № 550, до керівників, які ігнорують вимоги цього Положення, уживатися заходи дисциплінарного впливу згідно з Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ. Визнання оскаржуваного наказу протиправним та скасування його з підстав порушення пунктів вказаного Положення протиречить нормам цього Положення, яке передбачає певний порядок відповідальності. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України). Суд дійшов висновку про те, що відповідач при виданні оскаржуваного наказу № 192 о/с від 20.12.2013 року діяв на підставі, у межах повноважень так у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення, та з дотриманням принципу рівності перед законом. За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied