Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

22 серпня 2013 року ФОП [PERSON] (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) уклали договір оренди № 101 (а.с.6-10). Відповідно до п.1.1 цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Також вищезазначеним договором передбачені порядок та умови виконання ремонтних робіт приміщення. З метою провадження господарської діяльності позивач здійснив реконструкцію вищезазначеного приміщення. На підставі наказу від 16.09.2013 року № 114 «ОД» (а.с.36) та направлення на здійснення позапланової перевірки № 2967 від 05.12.2013 року (а.с.37) співробітник Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області Шабалін Г.І. провів позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил фізичною особою-підприємцем [PERSON] на об'єкті: реконструкція приміщення під улаштування їдальні за адресою [ADDRESS] За результатами цієї перевірки 10.12.2013 року відповідач склав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, яким встановлені порушення позивачем ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що виразилося в виконанні будівельних робіт без права на їх виконання (а.с.43-44). Одночасно з цим відповідач склав протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.12.2013 року (а.с.40-41) та видав ФОП [PERSON] припис від 10.12.2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с.38-39). На підставі акту перевірки та протоколу відповідач прийняв постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності: - від 20.12.2013 року №332, якою позивачеві, за порушення п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», накладено штраф у сумі 43848,00 грн. (а.с.29). Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що підприємством самовільно виконані будівельні роботи з реконструкції приміщення без права на їх виконання. Перевіривши законність рішень відповідача суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. По-перше, позовні вимоги позивача про визнання незаконним припису від 10.12.2013 року та визнання незаконною та скасування постанови №332 від 20.12.2013 року Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області належать до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Згідно з п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт. Суд не погоджується з доводами відповідача, що позивач самовільно виконав будівельні роботи з реконструкції приміщення без права на їх виконання. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що позивач 05.11.2013 року направив на адресу відповідача повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 04.11.2013 року рекомендованим листом з описом вкладення відповідно до квитанції кур'єрської служби доставки, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.30). Відповідно до п.6 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 13.04.2011 року № 466, повідомлення про початок виконання будівельних робіт надсилається замовником до Інспекції за місцезнаходженням об'єкта будівництва. Не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання будівельних робіт щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, внесених до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт (про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт), замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції повідомлення (про початок виконання будівельних робіт про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт) за формою згідно з додатком 1. Крім того, суд встановив, що позивач 13.11.2013 року направив на адресу відповідача декларацію про початок виконання будівельних робіт від 12.11.2013 року рекомендованим листом з описом вкладення відповідно до квитанції кур'єрської служби доставки, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.31). Згідно з п.9 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 13.04.2011 року № 466, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що на адресу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області не надходила від позивача декларація про початок виконання будівельних робіт. В обґрунтування цього представник відповідача надав до суду журнал реєстрації вхідної кореспонденції за 2013 рік. Суд не погоджується з цими твердженнями відповідача та зазначає, що відповідно до п.13 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 13.04.2011 року № 466, у разі коли Інспекція не зареєструвала декларацію або не повернула її в установлений строк, заявник набуває право на виконання будівельних робіт на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, чи повернута. У такому разі декларація вважається зареєстрованою. Також, суд зазначає, що відповідно до п.25 та п.27 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, містобудівні умови та обмеження не надаються при реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштуванні в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, реставрації, капітальному ремонті будівель і споруд та переплануванні приміщень. Отже, своїми рішеннями відповідач, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області, порушив основні критерії прийняття законного рішення, що встановлені статтею 2 КАС України. Так, відповідно до пунктів 3, 5 частини 3 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно. По-друге, що стосується позовної вимоги позивача про визнання незаконним протоколу від 10.12.2013 року суд вважає, що вона не належать до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.9 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року № 244, про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності керівник структурного підрозділу інспекції, його заступники, які згідно з функціональними обов'язками здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль, або головний державний інспектор (далі - уповноважена посадова особа інспекції) складають протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Згідно з п.15 вищезазначеного порядку протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інші матеріали подаються посадовій особі інспекції, уповноваженій розглядати справу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, з метою вирішення питання притягнення до відповідальності та накладення штрафу протягом трьох днів після його складення. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення прав та обов'язків, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору. Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Тобто, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам діючого законодавства безпідставно прийняв спірну постанову та припис. Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа)». Згідно з ч.3 статті 94 КАС України: «Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено». У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial