Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (далі УПФУ в м. Селидове Донецької області), в якому просив визнати незаконними дії УПФУ в м. Селидове Донецької області, щодо нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зобов'язати відповідача повернути зайве сплачену суму страхових внесків у розмірі 1592,04 грн. (а. с. 3-6). Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року позов [PERSON] до УПФУ в м. Селидове Донецької області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: повернуто [PERSON] сплачену суму страхових внесків у сумі 1592,04 грн. В решті позові відмовлено (а. с. 39-40). Відповідач не погодився з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував порушенням норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, оскільки відповідач вважає, що особа, яка обрала спрощену систему оподаткування і, яка отримує пенсію, але не досягла віку, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не звільняється від сплати за себе єдиного внеску згідно п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім того, вказав, що судом вирішене питання про надміру сплачених сум страхових внесків, що є некоректним, оскільки позивач до Пенсійного фонду сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а. с. 42, 43). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, представника позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - [PERSON], [INFO], відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є фізичною особою- підприємцем, ідентифікаційний номер [NUMBER] (а. с. 11), є платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку Серія [NUMBER] (а. с. 12), відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER] позивач є пенсіонером за віком з 20.09.2002 року, пенсія призначена на пільгових умовах на підставі ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а. с. 10, 67, 68). Встановлено, що позивачем сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 1592,04 грн. відповідно до квитанцій № 144, № 208, №39, №59, крім того, це підтверджується карткою особового рахунку (а. с. 15, 30, 31, 63, 64). Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу звільнення його від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, проте йому надавалися відповіді, що він повинен сплачувати такий єдиний внесок, і в разі несплати до нього будуть застосовані штрафні (фінансові) санкції, і відповідач відмовив в поверненні зайво сплаченої суми єдиного внеску за спірний період (а. с. 61, 65, 66). Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи та не є спірними. Спірним питанням у справі є наявність правових підстав у позивача для звільнення від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині повернення [PERSON] зайво сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.05.2013 року до 30.09.2013 року в сумі 1592,04 грн., оскільки позивач не повинен сплачувати за себе єдиний внесок згідно ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464). З 06.08.2011 року набрала чинності частина 4 статті 4 Закону № 2464, відповідно до якої особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті (тобто фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач, у відповідності до ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, позивач, як пенсіонер за віком, не є платником єдиного внеску. Безпідставними є посилання апелянта на те, що до позивача не може бути застосовано положення ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, оскільки позивач не досяг 60-річного віку, тому що вказана норма не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком. Також, в зазначеній нормі законодавцем не виключені особи, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах. Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.2011 року передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії : за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. На пільгових умовах мають право на пенсію за віком , незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік. Згідно ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсіонер це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що аналіз норм наведених законів дає підстави для висновку, що «пенсіонер за віком» - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший ніж визначений частиною першої статті 26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності певних, визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058. Згідно ч. 13 Закону №2464 суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до п .4 Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів - повернення коштів здійснюється у випадках: помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу Пенсійного фонду, відкритий в органах Державного казначейства України для їх зарахування (далі - рахунок органу Пенсійного фонду), відповідно до встановленого розміру єдиного внеску; помилкової сплати суми єдиного внеску та/або фінансових санкцій на неналежний рахунок органу Пенсійного фонду. На підставі аналізу встановлених обставин справи та наведених норм законів, якими регулюються спірні відносини суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про повернення зайво сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.05.2013 року до 30.09.2013 року в сумі 1592,04 грн. Але при цьому суд першої інстанції допустив описки в тексті постанови, а саме, в вступній, мотивувальній та резолютивній частині, зазначив «зайве сплачена сума страхових внесків», при тому, що суд вирішив питання про «зайве сплачену суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Ця описка підлягає виправленню, а постанова суду зміні. В решті постанова суду не оскаржена. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу, але у тексті постанови допустив описку у зазначенні предмету позову, внаслідок чого постанова суду підлягає зміні, оскільки внаслідок допущеної описки, в резолютивній частині помилково «єдиний внесок» зазначений як «страховий», що не узгоджується з нормами ст.4 Закону №2464. В повному обсязі постанова складена 6 лютого 2014 року.

Результат розгляду: partial