Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтвест» (далі - ТОВ «Агро-Інвест», позивач) звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровська ОДПІ, відповідач), в якому просить, з урахуванням уточненого адміністративного позову, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпропетровської ОДПІ від 10.04.2012 р. № 0000042340, винесене на підставі акту перевірки № 35/225/30687867 від 06.04.2012 р., яким ТОВ «Агро-Інтвест» збільшено суму платежу за податком на додану вартість з вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на суму 303 302, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем з 26.03.2012 р. по 30.03.2012 р. проведено перевірку ТОВ «Агро-Інтвест», за результатами якої складено акт перевірки від 06.04.2012 р. № 35/225/30687867, яким встановлено наявність порушення п. 209.2 ст. 209 та п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України). За висновками акту перевірки відповідачем встановлено завищення по скороченій декларації (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) у сумі 303302, 00 грн. за період з березня 2011 року по лютий 2012 р., підставою для чого є висновок податкового органу щодо не використання у власній господарській діяльності об'єкту, на покращення якого були направлені витрати господарської діяльності позивача. На підставі акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.04.2012 р. № 0000042340. Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають наданим до перевірки первинним документам, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представником відповідача 11.02.2014 р. подано до суду заперечення проти адміністративного позову, представник відповідача не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві, вважає їх необґрунтованими. За період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. ТОВ «Агро-Інтвест» задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 2059499, 00 грн., в т.ч. по загальній декларації у сумі 0 грн., по скороченій декларації у сумі сумі 2059499, 00 грн. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. встановлено його завищення по скороченій декларації (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) у сумі 303302, 00 грн. За результатами проведеної перевірки ТОВ «Агро-Інтвест» контролюючий орган дійшов висновку щодо не використання у власній господарській діяльності об'єкту, на покращення якого були направлені витрати господарської діяльності позивача та встановлено порушення п. 209.2 ст. 209 та п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України. На думку відповідача, враховуючи положення ст.198 ПК України ТОВ «Агро-Інтвест» має право на віднесення сум податкового кредиту у розмірі 303302, 00 грн. до складу податкового кредиту загальної декларації з ПДВ. Представником відповідача зазначено, що податкове повідомлення-рішення було прийняте правомірно, є законним та обґрунтованим, а отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ТОВ «Агро-Інтвест» (код ЄДРПРОУ 30687867) зареєстроване Солонянською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 31.12.1999 року, взяте на податковий облік у Дніпропетровській міжрайонній ДПІ (Солонянське відділення) 31.01.2000 р., має Свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податку на додану вартість від 01.01.2009 року № 200094302; на підставі договору від 27.03.2012 року № 8/2012 з відповідачем підприємство подає податкову звітність в електронній формі. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі п. 78.2 ст. 78 ПК України, наказу від 23.03.2012 р. № 39 та листа ТОВ «Агро-Інтвест» від 22.03.2012 р. № 26, відповідачем у період з 26.03.2012 р. по 30.03.2012 р. проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Агро-Інтвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. За даними акту перевірки відповідачем встановлено, що ТОВ «Агро-Інтвест» за перевіряємий період отримано послуги з ремонту будівлі майстерні від ПП «Компанія «Хімвеста» на загальну суму 409200,00 грн., в т.ч. ПДВ 68200, 00 грн., та отримано обладнання та будівельних матеріалів для майстерні від ТОВ «Краяни» на загальну суму 97284, 98 грн., у т.ч. ПДВ 16215, 83 грн., ТОВ «ФПК «Корті» на загальну суму 95499, 96 грн., у т.ч. ПДВ 15916, 66 грн., ТОВ «Дельтахімтрейд» на загальну суму 134503, 98 грн., у т.ч. ПДВ, 22407, 33 грн., ТОВ «Агро-Технології» на загальну суму 390152, 40 грн., у т.ч. ПДВ 65025, 40 грн., ПП «Інвест-Агросервіс» на загальну суму 59121, 00 грн., у т.ч. ПДВ 9853, 50 грн., ТОВ «НВП «Лукрат» на загальну суму 147199, 98 грн., у т.ч. ПДВ 24533, 33 грн., ТОВ «Мінотавр» на загальну суму 126000, 00 грн., у т.ч. ПДВ 21000, 00 грн., ТОВ «Лідер-ПС» на загальну суму 160000, 00 грн., у т.ч. ПДВ 26666, 68 грн., ТОВ «Дніпрохім-Інвест» на загальну суму 123250, 00 грн., у т.ч. ПДВ 35547, 67 грн. та ТОВ «Атон Агро» на загальну суму 77580, 00 грн., у т.ч. ПДВ 12930, 00 грн. Дані суми ПДВ були віднесені позивачем до складу податкового кредиту скороченої декларації сільгоспвиробника у сумі 303302, 00 грн., а саме: за березень 2011 рок у сумі 14834, 00 грн., за квітень 2011 року у сумі 55889, 00 грн., за травень 2011 року у сумі 9501, 00 грн., за червень 2011 року у сумі 71630, 00 грн., за липень 2011 року у сумі 38522, 00 грн., за серпень 2011 року на суму 8937, 00 грн., за вересень 2011 року у сумі 49638, 00 грн., за жовтень 2011 року у сумі 1781, 00 грн., за листопад 2011 року у сумі 4440, 00 грн., за грудень 2011 року у сумі 7913,00 грн., за лютий 2012 року у сумі 40217, 00 грн. За висновками відповідача, дана майстерня не використовувалась ТОВ «Агро-Інтвест» для сільськогосподарської діяльності підприємства, а отже, відповідно до п. 209.2.ст. 209 та п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України податковий кредит по поліпшенню майстерні не відноситься до сільськогосподарської діяльності. ТОВ «Агро-Інтвест» має право на віднесення сум податкового кредиту у розмірі 303302, 00 грн. до складу податкового кредиту загальної декларації з ПДВ. За висновками акту перевірки, відповідачем встановлено, що ТОВ «Агро-Інтвест» порушено п. 209.2 ст. 209 та п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в результаті чого не перераховано на спеціальний рахунок суму ПДВ у розмірі 303302, 00 грн., а саме: у березні 2011 року у сумі 14834, 00 грн., у квітні 2011 року у сумі 55889, 00 грн., у травні 2011 року у сумі 9501, 00 грн., у червні 2011 року у сумі 71630, 00грн., у липні 2011 року у сумі 38522, 00 грн., у серпні 2011 року на суму 8937, 00 грн., у вересні 2011 року у сумі 49638, 00 грн., у жовтні 2011 року у сумі 1781, 00 грн., у листопаді 2011 року у сумі 4440, 00 грн., у грудні 2011 року у сумі 7913, 00 грн.,у лютому 2012 року у сумі 40217, 00 грн. На підставі акту перевірки, відповідачем 10.04.2012 р. винесено податкове повідомлення-рішення № 0000042340, згідно з підпунктом 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п. 123.2 ст. 123 ПК України за порушення п. 209.2 ст. 209 та п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем - податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 303302,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 303302,00 грн., яке є предметом оскарження в даній справі. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що згідно із п. 61.1 ст. 61 ПК України до сфери податкового контролю віднесено контроль правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до п. 209.1. ст. 209 ПК України, резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Відповідно до п. 209.6. ст. 209 ПК України, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно. У 2010 - 2012 роках ТОВ «Агро-Інтвест» здійснювало діяльність як платник фіксованого сільськогосподарського податку згідно довідки Дніпропетровської МДПІ від 13.02.2012 № 699/10/15-024 за такими видами економічної діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; розведення овець і кіз; змішане сільське господарство (основний), допоміжна діяльність у рослинництві, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; неспеціалізована оптова торгівля. Пунктом 209.2. ст. 209 ПК України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 209.3. ст. 209 ПК України, якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 209.13. ст. 209 ПК України, сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до п. 209.14. ст. 209 ПК України, сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування здійснює оподаткування операцій з продажу (постачання) сільськогосподарської продукції за ставкою, визначеною підпунктом "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу. Згідно п. 209.15. ст. 209 ПК України, для цілей цієї статті застосовуються такі терміни: пункт 209.15.1. виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів; У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання. б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, в т.ч., сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; зберігання сільськогосподарської продукції; вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів; отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг); знищення бур'яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин. Судом встановлено, що ТОВ «Агро-Інтвест» у період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. укладені договори з суб'єктами господарювання: ТОВ «Краяни» (договір № 50109) на поставку засобів захисту рослин; ТОВ «Інвест-Агросервіс» (договір № 163) про надання послуг ремонту, запчастин; ТОВ «Агро-Технології» (договір № 468/к) про поставку запчастин; ТОВ «Дельтахімтрейд» (договір № 100302/ДХТ/АгроІнт) на поставку мінеральних добрив; ПП «Дніпрохім-Інвест» (договір № 65) на поставку мінеральних добрив; ПП «Компанія Хімвеста» (договори № 20-01/06-11, № 63, № 106) на поставку мінеральних добрив; ПП «Полетехніка-Сервіс» (договір від 31.10.2011 р.) на поставку запчастин; ТОВ «Мінотавр Плюс» (договори № 14206, № 23106) на поставку засобів захисту рослин, ТОВ «Атон Агро» (видаткова накладна № АА0000052) на поставку засобів захисту рослин; ТОВ «Лідер ПС» (видаткові накладі №Р-0000005, № АА-0000052, № АА-0000074) на поставку сільськогосподарської техніки; ТОВ «Фінансово-промислова компанія «Корті» (договори № 2739, № 2318) на поставку мінеральних добрив; ТОВ «НВП «Лукрат» (договори № 8402, № 15602) на поставку засобів захисту рослин; ПП «Омега-Техносервіс» (договір № 01/53) на поставку запчастин. На підтвердження виконання договорів та реальності здійснення господарських операцій позивачем надані первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки на оплату, акти виконаних робіт (наданих послуг). Рух активів та розрахунки позивача з контрагентами-постачальниками здійснювались в безготівковій формі, про що свідчать надані платіжні доручення та банківські виписки. Отримані у період з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. товари, послуги, роботи використовувались позивачем для власної сільськогосподарської діяльності, податковий кредит за переліченими господарськими операціями у вказаний період підлягає віднесенню до скороченої декларації (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства). Податкові декларації з 01.01.2010 р. по 29.02.2012 р. з податку на додану вартість (скорочена) позивача за формою та відображеними даними відповідають вимогам наказу Міністерства фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Представником відповідача не обгрунтовано підстав для висновків про порушення ТОВ «Агро-Інтвест» п. 209.2 ст. 209 та п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України та визначення завищення податкового кредиту, не доведено правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 10.04.2012 р. № 0000042340, не спростовано доводів позивача, які підтверджуються первинними документами. Згідно абз. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнень права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами. Для здійснення власної сільськогосподарської діяльності ТОВ «Агро-Інтвест» використовує власний транспорт; здійснює сільськогосподарську діяльність на орендованих земельних ділянках, про що свідчать відомості про наявність земельних ділянок. Будівлю майстерні (побудована та зареєстрована у 2005 році) позивач використовує для зберігання та ремонту власного транспорту та сільськогосподарської техніки. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку щодо наявності фізичної, технічної можливості для здійснення господарської діяльності та використання у власній сільськогосподарській діяльності позивача придбаних у контрагентів товарів, робіт, послуг. Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Як зазначено в ч. 1 ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Представником відповідача не спростовано факт належного оформлення первинних документів, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит по операціях з придбання товару у ТОВ «Краяни», ТОВ «Інвест-Агросервіс», ТОВ «Агро-Технології», ТОВ «Дельтахімтрейд», ПП «Дніпрохім-Інвест», ПП «Компанія Хімвеста», ПП «Полетехніка-Сервіс», ТОВ «Мінотавр Плюс», ТОВ «Атон Агро», ТОВ «Лідер ПС», ТОВ «Фінансово-промислова компанія «Корті», ТОВ «НВП «Лукрат», ПП «Омега-Техносервіс». Отже, позивач мав в наявності всі первинні документи, що підтверджують обсяги задекларованих витрат. Угоди укладалися підприємством в межах господарської діяльності, згідно з установчими, реєстраційними та дозвільними документами. Згідно з отриманими податковими накладними позивач мав законні підстави для включення певних сум до складу податкового кредиту та віднесенню цих сум до скороченої декларації (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства), оскільки використовував придбану продукцію (роботи, послуги) у власній сільськогосподарській діяльності. Крім того, суд зазначає, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні Дніпропетровською ОДПІ не здійснено донарахування ПДВ, а застосовано штрафні (фінансові санкції) у сумі 303302, 00 грн. на підставі п. 123.2 ст. 123 ПК України. Відповідно до п. 123.2 ст. 123 ПК України, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування. Як було зазначено вище, позивач є сільськогосподарським підприємством, що обрало спеціальний режим оподаткування ПДВ. Спеціальний режим оподаткування не є податковою пільгою, внаслідок чого, застосування до позивача штрафних (фінансових санкцій) на підставі п. 123.2 ст. 123 ПК України не є правомірним. Отже, за наслідком розгляду справи не знайшло підтвердження завищення ТОВ «Агро-Інтвест» податкового кредиту за скороченою декларацією сільгоспвиробника на суму 303302, 00 грн., встановлено помилковість застосування до позивача штрафних (фінансових санкцій), що виключає правомірність винесення щодо позивача податкового повідомлення - рішення від 10.04.2012 року № 0000042340. Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № 0000042340 є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Таким чином, документально підтверджені позивачем судові витрати - судовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 624 від 17.01.2014 р. у розмірі 487, 20 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted