Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради про визнання дій противоправними, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він у віці 17 років, тобто ще неповнолітнім, був насильно «угнаний» в Німеччину у табір Койхауз (Нойтхауз) у місті Царабрикен, де працював на вугільній шахті шахтарем з 26 травня 1942 року по 18 лютого 1945 року. Даний факт підтверджується довідкою державного архіву Запорізької області від 09 жовтня 2000 року № с-651. З 06 вересня 2007 року йому було надано статус «жертва нацистських переслідувань», а саме «пільги колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання». Відповідно до законодавства України держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг колишнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків. Колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, надаються, окрім багатьох і такі пільги: 75-відсоткова плата за користування житлом; 75-відсоткова плата за користування комунальними послугами;75-відсоткова знижка вартості полива, у тому числі рідкого; щорічне медичне обстеження і диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів; та інші. Однак, раптово, у травні 2012 року йому стало відомо, що управління праці та соціальної захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради позбавило його вказаного статусу, тому як у ході перевірки ніби то встановлено, що статус : «жертва нацистських переслідувань» йому було надано безпідставно, оскільки начебто згідно архівної довідки державного архіву Запорізької області від 09 жовтня 2000 року № - 651 визначено, що його було примусово вивезено до Німеччини, де він працював шахтарем на вугільній шахті. Враховуючи те, що робота на фабриках, заводах, шахтах не відноситься до місць примусового тримання визначених законодавством України, тобто підстав для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань немає. При цьому, він не просто працював у Німеччині на шахті, а був насильно вивезений на примусові роботи та знаходився у таборі Койхауз ( Нойтхауз) з 26 травня 1942 року по 18 лютого 1945 року, про що свідчить саме та архівна довідка, на яку посилається відповідач. З невідомих йому причин співробітники управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради кожного разу відповідають, що не бачать у довідці даних про табір Нойтхауз, хоча вона там є. Згідно архівної довідки від 19 червня 2012 року № 0-1-32/С-937, яка також підтверджує перебування позивача у німецькому таборі. Вважає, що своїми діями відповідач не тільки безпідставно скасував його статус, але і наніс йому матеріальну шкоду та глибокі моральні страждання. На підставі вищевикладеного просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача Столярова Ю.С. у судове засідання з'явилася, надала суду письмові заперечення проти позову та пояснила у судовому засіданні, що Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі з наступних підстав. Правові, економічні та організаційні засади державної політики щодо жертв нацистських переслідувань і спрямовані на їх соціальний захист та збереження пам'яті про них визначено Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Закон). Стаття 4 Закону надає визначення осіб, які належать до числа жертв нацистських переслідувань. Так, особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань є, в тому числі, колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав та інші. Статтею 6-1 Закону передбачено пільги колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків. [PERSON] 06.09.2007 року було встановлено статус «жертва нацистських переслідувань» відповідно до ст. 6-1 Закону. Відповідно до п.4 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, управлінням проведено перевірку щодо відповідності нормам діючого законодавства статусів пільгових категорій громадян. У ході перевірки встановлено, що [PERSON], статус «жертва нацистських переслідувань» відповідно до ст. 6-1 Закону було надано безпідставно. В довідці управління Служби безпеки України Запорізької області від 07.09.1992 року №10/85557 зазначено [PERSON] було насильно відправлено до Німеччини де він працював на вугільній шахті в м. Царабрикен, звільнений 18.02.1945 року. В архівної довідці Державного архіву області Запорізької обласної Державної адміністрації від 09.10.2000 №С-651 вказано що [PERSON] працював на вугільній шахті в м. Царабрикен шахтарем, утримувався в таборі Нойтхауз з 25.05.1942 по 18.02.1945 року. Враховуючи те, що робота на фабриках, заводах, шахтах, сільськогосподарських роботах не відноситься до місць примусового тримання, визначених статтею 1 Закону, підстав для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до ст. 6-1 Закону немає. Для вірного застосування положень Закону 15.05.2012 управлінням було зроблено запит до Державного архіву Запорізької області про надання інформації про табір, в якому перебував [PERSON] Згідно відповіді Державного архіву Запорізької області від 19.06.2012 № 01-32/С-937 [PERSON] утримувався в таборі «Койхауз», тип табору в документах відсутній. Враховуючи всі наявні документи 01.08.2012 року [PERSON] було видано посвідчення відповідно до ст. 6-3 Закону. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: denied