Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Уманська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Черкаській області звернулась до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності. Позивач зазначає, що відповідач не подає більше року документи фінансової звітності, визначені законодавством про оподаткування, що згідно статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців» № 755-IV від 15.05.2003 року є підставою для припинення підприємницької діяльності відповідача, а тому просить задовольнити його вимоги та припинити підприємницьку діяльність відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте в своєму адміністративному позові позивач просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про дату час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що відповідач з 04.02.2008р. зареєстрована фізичною особою-підприємцем, ідентифікаційний номер [NUMBER], перебуває на обліку в органах доходів і зборів як платник податків. Отже, відповідач, зважаючи на вимоги частини 8 статті 19, частин 1, 2 статті 55, частини 1 статті 58 Господарського кодексу України, визнається суб'єктом господарювання та зобов'язана своєчасно подавати органам доходів і зборів декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів. При дослідженні судом відомостей, які містяться в матеріалах справи, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем податкова звітність не подавалась. Крім того встановлено, що відповідач станом на 01.11.2013р. не має податкової заборгованості. Суд зазначає, що спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV (надалі за текстом - Закон № 755-IV). У відповідності до частини 2 статті 46 Закону України № 755-IV неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону є підставою для припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що проводиться на підставі судового рішення. Згідно положень Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-XII (чинного до 01.01.2011р.) (далі - Закон № 1251-XII), Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-III (чинного до 01.01.2011р.) (далі - Закон № 2181-III) та Податкового кодексу України, відповідач зобов'язана подавати до органів державної податкової служби та інших контролюючих органів податкові декларації та розрахунки у строки встановлені законодавством, на підставі яких здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу). Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону № 1251-XII передбачено, що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів). Відповідно до Закону № 2181-III, а саме підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 - податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом «г» підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним. Згідно пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. Згідно зі статтею 247 Господарського кодексу України, у разі здійснення суб'єктом господарювання діяльності, що суперечить закону чи установчим документам, до нього може бути застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді скасування державної реєстрації цього суб'єкта та його ліквідації. Скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за рішенням суду. Відповідно до частин 1 та 6 статті 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його ліквідації за рішенням суду з підстав скасування державної реєстрації такого суб'єкта господарювання. Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Суд зазначає, що відповідно до підпункту 20.1.37 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Враховуючи право контролюючих органів звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, а також ту обставину, що відповідач не подавала до органів доходів і зборів податкових декларацій та документів фінансової звітності більше одного року, суд вважає, що вказані дії порушують встановлені законодавчими актами правила здійснення господарської діяльності та є підставою для припинення такого суб'єкта господарювання. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Вжиті судом заходи по встановленню обставин подання позивачем звітності після державної реєстрації, свідчать про неподання такої звітності, а тому не спростовують доводів позивача, викладених у позовній заяві. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищесказаного та

Результат розгляду: granted