Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рис України" (далі - ТОВ "Рис України", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції, у якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.06.2010 р. № 0000202310/0 про збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 62 939,88 грн., у тому числі за основним платежем на 4634,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 58305,29 грн. У зв'язку з проведенням реорганізації в органах державної податкової служби на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" суд допустив процесуальне правонаступництво та замінив сторону у справі - Чаплинську міжрайонну державну податкову інспекцію на Скадовську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - Скадовська ОДПІ, відповідач). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, обґрунтовує їх тим, що відповідач під час складення спірного податкового повідомлення-рішення використав протиправні висновки акта перевірки щодо формування податкового кредиту скороченої (сільськогосподарської) декларації з податку на додану вартість щодо господарських відносин з ДП "Херсонський облавтодор" та щодо податкового кредиту, сформованого у зв'язку з вирощуванням насіння соняшника. Вважає правомірним включення до податкового кредиту скороченої декларації ПДВ по операціям з ДП "Херсонський облавтодор" та ПДВ у зв'язку з вирощуванням соняшника, оскільки цей ПДВ пов'язаний із здійсненням сільськогосподарського виду діяльності позивача. Посилаючись на первинні бухгалтерські документи та податкові накладні, стверджує, що ДП "Херсонський облавтодор" здійснив роботи по благоустрою орендованої території, яка використовувалась для зберігання рису. Витрати на вирощування соняшника своїм наслідком мали отримання врожаю. Представник відповідача позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, обґрунтовуючи тим, що для формування податкового кредиту скороченої (сільськогосподарської) декларації з ПДВ позивач використав ПДВ, сплачений (нарахований) контрагентам-постачальникам, який не пов'язаний із здійсненням оподатковуваної господарської діяльності позивача. Так, позивач до складу податкового кредиту включив ПДВ, сплачений ДП "Херсонський облавтодор" у зв'язку з виконанням робіт по благоустрою території, тоді як у позивача відсутні власні основні фонди та територія, які платник податків мав благоустроювати за допомогою згаданого контрагента. Крім того, відповідач вважає, що позивач не мав права відносити до складу податкового кредиту ПДВ, сплачений постачальникам у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), що використані для вирощування соняшника, оскільки позивач врожаю соняшника не отримав, а посіви соняшника були списані у зв'язку з несприятливими погодними умовами. У зв'язку з цим відповідач вважає обчислення податкових зобов'язань за спірним податковим повідомленням-рішенням правомірним. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків акта від 09.06.2010 № 07/2310/33124250, складеного за наслідками планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.12.2009 рік (далі - акт № 07). За цим актом відображено результати перевірки позивача за податкові періоди, нарахування та сплата ПДВ у яких регулювалась Законом України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181) та Законом України від 03.04.1997 № 168/-97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168). Як було встановлено відповідачем, у перевірених податкових періодах позивач, поряд із звичайним, використовував спеціальний режим оподаткування ПДВ доходів, отриманих від здійснення господарської діяльності. При перевірці формування показників за основною (загальною) декларацією з ПДВ відповідачем було встановлено заниження податкових зобов'язань на 4634,59 грн. у зв'язку з не включенням до їх складу доходів, отриманих від здачі земельних ділянок в суборенду державному підприємству "Дослідне господарство Інституту рису УААН". Частину вказаних доходів (у сумі 3166,67 грн.) позивач включив до складу податкових зобов'язань скороченої (сільськогосподарської) декларації з ПДВ, чим завищив розмір задекларованих податкових зобов'язань скороченої декларації на 3166,67 грн. Необхідність оподаткування доходів від здачі земельних ділянок в суборенду у загальному порядку передбачено приписами Закону № 168 та не спростовувалось позивачем у позовній заяві та під час розгляду справи. Виходячи з приписів ст. 4 Закону № 168, суд вважає, що відповідач правомірно включив це порушення для обчислення грошових зобов'язань за спірним податковим повідомленням-рішенням. Як вбачається з акта перевірки та матеріалів справи, спірними є порушення, що були виявлені відповідачем під час перевірки формування податкового кредиту позивача за скороченою (сільськогосподарською) декларацією з ПДВ. Відповідач вважає, що позивач в порушення приписів пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 неправомірно до складу податкового кредиту жовтня 2008 року включив ПДВ у сумі 5521,00 грн., нарахований на вартість робіт з благоустрою території, виконаних ДП "Херсонський облавтодор". Відповідач стверджує, що позивач не має у власності основних фондів групи І (складів та інших приміщень), а використовує у своїй господарській діяльності лише центральний склад та офісне приміщення, що орендовані у ВАТ "Каланчацький райагрохім" строком на 10 років. З цих причин відповідач вважає, що роботи з благоустрою ДП "Херсонський облавтодор" не пов'язані з господарською діяльністю позивача, а тому неправомірно віднесені до складу податкового кредиту. За змістом пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. У зв'язку з цим суд вважає, що бухгалтерські документи та податкові накладні, отримані платником податку та використані для формування податкового кредиту, мають бути складені за формою та у спосіб, який доводив би зв'язок цих операцій з оподатковуваною діяльністю такого платника податку. За наданими суду документами (договором, актом виконаних робіт, довідкою про вартість робіт), складених ДП "Херсонський облавтодор" неможливо визначити місце проведення робіт з благоустрою, а відповідно і підтвердити приналежність цих робіт до певного виду діяльності позивача. З цих причин суд вважає правомірним виключення із складу податкового кредиту позивача ПДВ у сумі 5521,00 грн., сформований за господарськими відносинами з ДП "Херсонський облавтодор". Іншим порушенням податкового законодавства, за висновками відповідача, було те, що позивач до складу податкового кредиту відніс витрати по нарахуванню ПДВ у сумі 52778,99 грн., що пов'язані з придбанням мінеральних добрив та насіння соняшника, використаних на вирощування загиблого врожаю. На думку відповідача, ПДВ у вказаній сумі не пов'язаний з отриманням оподатковуваного доходу і тому не може бути віднесений до складу податкового кредиту позивача. Підтвердженням цього висновку відповідач вважає документи на придбання товарів для вирощування соняшнику та акти списання посівів соняшнику у зв'язку з неврожаєм, викликаним посухою. З таким висновком суд не погоджується, оскільки за приписами ст. 7 Закону № 168 податковий кредит платника податків формується в момент здійснення придбання чи оплати вартості товарів (робіт, послуг) та виходячи з мети майбутнього використання цих товарів (робіт, послуг). Якщо у подальшому ці товари (роботи, послуги) були використані в інших, ніж оподатковувані, господарські операції, ці товари (роботи, послуги) вважаються умовно проданими за тим видом діяльності, де було сформовано податковий кредит. Таким чином, збільшенню підлягали податкові зобов'язання, а коригування податкового кредиту при цьому не передбачалось. Наданими документами позивач підтверджує, що здійснив збір врожаю соняшника із списаних посівів у меншій кількості, ніж звичайно, зібраний врожай було продано, а податкові зобов'язання відображено у складі податкових зобов'язань скороченої (сільськогосподарської) декларації позивача. Ця обставина формування податкових зобов'язань з ПДВ позивача не була спростована відповідачем під час перевірки та у ході розгляду справи. Тобто, списання врожаю соняшника не є підставою для визнання його відсутності взагалі та зменшення податкового кредиту з цих підстав. Суд звертає увагу, що жодна норма Закону № 168 не ставить в залежність формування податкового кредиту платника від розміру отриманого доходу у зв'язку з використанням для його отримання придбаних товарів (робіт, послуг). Суд вважає, що досліджуючи питання формування податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), відповідач мав встановити зв'язок цих витрат з напрямками господарської діяльності позивача та визначити структуру отриманого оподатковуваного доходу позивача та джерела походження товарів (робіт, послуг), проданих позивачем, та рівень звичайних цін, що був використаний для обчислення доходів від такого продажу. Отримання збитків від продажу виготовленої продукції не є беззаперечним доказом використання придбаних для такого виготовлення товарів (робіт , послуг) не для потреб оподатковуваного виду діяльності цього платника податку. За таких обставин суд вважає неправомірним виключення відповідачем із складу податкового кредиту позивача витрат на сплату (нарахування) ПДВ у сумі 52778,99 грн. у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) на вирощування насіння соняшнику. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення ч. 2 ст. 71 КАС України Скадовська ОДПІ як суб'єкт владних повноважень не довела, що оскаржуване податкове-повідомлення повністю відповідає приписам податкового законодавства. Суд вважає правомірними обчислення грошових зобов'язань до сплати з ПДВ загальної декларації з ПДВ у сумі 4634,59 грн., зменшення податкових зобов'язань з ПДВ за скороченою (сільськогосподарською) декларацією з ПДВ на 3166,67 грн. та зменшення податкового кредиту з ПДВ цієї декларації на 5521,00 грн. Суд погоджується з висновком відповідача про заниження грошових зобов'язань з ПДВ загальної декларації з ПДВ на 4631,59 грн. та заниження податкових зобов'язань з ПДВ скороченої декларації з ПДВ позивача на 2354,33грн., що позивачеві слід було перерахувати на окремий рахунок у банку та використати за цільовим призначенням. За приписами податкового законодавства України у 2008-2009 роках не перераховані суми ПДВ від сільськогосподарського виду діяльності вважались використаними не за цільовим призначенням та підлягали вилученню до бюджету. Що стосується застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, у сумі на 53633,66 грн., то податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, наведених вище. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Результат розгляду: partial