Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов,язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначено, що він перебуває на пенсії як військовослужбовець та пенсія йому призначена за вислугу років. 27.02.2014 року позивач отримав вимогу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф 340/8 від 05.08.2013 року в розмірі 2748,75 грн. Вважає зазначену вимогу протиправною, оскільки хоча позивач є отримувачем пенсії за вислугу років, але він має статус пенсіонера за віком і отримує відповідно до закону пенсію. З вказаних підстав просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 340/8 від 05.08.2013 року в розмірі 2748,75 грн. та зобов'язати припинити нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Від сторін надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження. З огляду на приписи ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнає можливим здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступне. Позивач - [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.09.2005 (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що підтверджується Випискою з ЄДР серії ААБ № 871208. Позивач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції в Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник на спрощеній системі оподаткування та платник єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування. Судом встановлено, [PERSON] призначено пенсію за вислугу років, оскільки він перебував на службі в органах МВС України. Зазначена обставина підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 01.08.2000 року. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька від 25.03.2014 року № 57/05-03, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як одержувач пенсії, призначеної згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.02.2000 року. Відповідно до ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів. Статтею 307 Податкового кодексу України передбачено, що податки і збори, не зазначені у пункті 307.1 цієї статті, сплачуються платником податку в порядку і розмірах, установлених цим Кодексом, а єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Як встановлено судом, 05.08.2013 року Управлінням Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та картки особового рахунку винесено вимогу № Ф 340/8 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2748,75 грн. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладеного у пункті 1 частини першої статті 9 КАС України. Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України також визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правовідносини, з приводу яких виник спір регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі за текстом - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Частиною 4 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Статтею 25 Закону № 2464-VI передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 9 цього Закону передбачені наступні види пенсій: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком передбачені ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно з вимогами п. 16 Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Стаття 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає види державних пенсій: за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. На час призначення позивачу пенсії за вислугу років умови призначення пенсій за віком визначались статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої право на пенсію за віком мали: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Таким чином, фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і які не досягли віку, з якого призначається пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не звільняються від сплати єдиного внеску. Оскільки позивач не є пенсіонером за віком, а отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням, суд приходить до висновку про правомірність дій Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску та винесення оскаржуваної вимоги. Стосовно позовних вимог про зобов'язання припинити нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав тата інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ст.ст. 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому. Виходячи зі змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Отже, зобов'язання, встановлені в резолютивній частині рішення суду, не можуть поширюватись на майбутнє. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця [PERSON] до Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов,язання вчинити певні дії слід відмовити.

Результат розгляду: denied