Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просила визнати протиправними дії посадових осіб відповідачів щодо відмови у перерахунку допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 1816,00 гривень. Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 31 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позов задовольнити. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІІ групи, захворювання якої пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення інвалідам III групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Однак, при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення відповідач, в порушення вимог законодавства, керувався постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні позивачу розміру грошової допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Крім того, колегія зауважує, що норми підзаконних нормативних актів не можуть суперечити нормам законів, а тим більше змінювати їх при вирішенні питання щодо виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії - інваліду III групи. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є неправомірними, відтак, висновки суду першої інстанції про правомірність дій суб'єкта владних повноважень та необґрунтованості заявлених позовних вимог - помилковими. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно приписів ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Колегією суддів встановлено, що щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік позивачу було виплачено 07.11.2008 року, за 2009 рік - 24.07.2009 року, за 2010 рік - 25.06.2010 року та за 2011 рік - 05.10.2011 року. У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що позивач повинен був дізнатися про можливе порушення свого права на отримання допомоги на оздоровлення в момент отримання ним такої допомоги, а тому саме з цієї дати слід обчислювати строк звернення до суду з адміністративним позовом. Колегією також встановлено, що даний адміністративний позов був поданий 28.10.2011 року. Таким чином, позовні вимоги за 2008-2010 роки були заявлені після закінчення строку звернення до суду. З огляду на те, що колегією суддів не встановлено підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, адміністративний позов [PERSON] в частині вимог за 2008-2010 роки підлягає залишенню без розгляду. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зобов'язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 pік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Результат розгляду: partial