Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

[PERSON] надіслав на ім'я Президента України звернення від 16 грудня 2013 року № 044.01/111-110-040, у якому просив в порядку ст. 102 Конституції України вжити заходів щодо дотримання прав і свобод позивача, гарантованих ст.ст.3.1, 4.1.6, 58.1, ч. 2 ст. 274, ст.276 ПК України та п.14 Положення "Про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби"; відповідно до ч.3 ст.106 Конституції України - видати обов'язковий до виконання Указ/Розпорядження, яким зобов'язати Міндоходів України прийняти заходи, направлені на дотримання гарантій щодо забезпечення прав і свобод позивача, які закріплені в ст.ст.3.1, 4.1.6, 58.1, ч. 2 ст. 274, ст.276 ПК України та п.14 Положення "Про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби" та зобов'язати обґрунтувати свою відмову від правозастосування до конкретики обставин ст.ст.3.1, 4.1.6, 58.1, ч. 2 ст. 274, ст.276 ПК України та п.14 Положення "Про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби" (а.с.10-11). Адміністрація Президента України своїм листом від 25.12.2013 року вих.№2/117800-01 повідомила [PERSON], про те, що оскільки вирішення порушених у зверненні позивача від 16 грудня 2013 року питань згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції Міністерства доходів і зборів України, це звернення надіслано Адміністрацією Президента України для розгляду до зазначеного міністерства із супровідним листом від 25 грудня 2013 року № 22/117800-01, про що заявника було поінформовано (а.с.3). Не погодившись з листом від 25.12.2013 року вих.№2/117800-01 надісланого від Адміністрації Президента України позивач звернувся до суду. Дослідивши надані докази, суд зазначає наступне. Повноваження Президента України встановлені статтею 106 Конституції України. Президент України не може передавати свої повноваження іншим особам або органам. Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України. Законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обовязків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені Конституцією України. Приписами статей 102, 106 Конституції України не передбачено обовязок Глави держави особисто розглядати звернення громадян і надавати відповіді на звернення до нього, а також надавати окремі доручення у формі розпоряджень або указів своїй Адміністрації щодо надіслання звернень громадян за належністю в порядку ст.7 Закону України "Про звернення громадян". Згідно з пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України Президент України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби. Указом Президента України від 25.02.2010 р. № 265/2010 "Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України" утворено Адміністрацію Президента України, а Указом Президента України від 02.04.2010 р. № 504/2010 затверджено Положення про Адміністрацію Президента України. Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Адміністрації є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень. Підпунктом 20 пункту 4 Положення передбачено організація Адміністрацією прийому громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян (у тому числі політичних партій, професійних спілок), підприємств, установ, інших організацій, здійснення обліку і аналізу таких звернень. На основі аналізу звернень розроблення та подання Президентові України пропозиції щодо розв'язання порушених у них проблем. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, закріплено Законом України "Про звернення громадян". Відповідно до статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення громадян адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Відповідно до наведених вимог Закону заява позивача від 16.12.2013 року Адміністрацією Президента України була надіслана за належністю до Міністерства доходів і зборів України для розгляду і вирішення по суті в частині питань, віднесених до компетенції цього органу. Відповідно до ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. В свою чергу, ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади (суб'єкта владних повноважень), який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Судом встановлено, що відповідач відповідно до ст. 71 КАС України, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, урахував усі обставини, що мають значення при прийнятті рішень, на обов'язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. За таких обставин враховуючи викладене, оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 13.03.2014 року представником позивача до суду надано клопотання про відшкодування витрат, пов'язаних з використанням автотранспорту представника для прибуття до суду і назад, дослідивши яке суд зазначає наступне. За загальним правилом КАС України вимоги та клопотання сторін повинні бути обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, то відповідно і вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з використанням автотранспорту представника для прибуття до суду і назад в розмірі 100,00грн. задоволенню не підлягають. Під час судового засідання, яке відбулось 13.03.2014 року були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 160 КАС України постанову складено у повному обсязі 17.03.2014 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied