Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом в якому просить визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві щодо проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа Дніпровського району м. Києва від 27.04.2012 р. за № 2-а-387/1/11 про зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити [PERSON], передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» соціальну надбавку з урахуванням проведених виплат та відсутністю належного контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання даного рішення; визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві в частині винесення 01.02.2013 р. постанови про закінчення виконавчого провадження № 32743684, скасувати постанову Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві від 01.02.2013 р. про закінчення виконавчого провадження та зобов'язати відповідача поновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2012 р.; зобов'язати Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2012 р. за № 2-а-387/1/11 про зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити [PERSON] державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахування проведених виплат відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 3 Закону України від 05.06.2012 за № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Вимоги заяви мотивує тим, що в провадженні старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. знаходився виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва № 2-а-387/1/11 від 27.04.2012 р. про зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок її пенсії, як дитині війни, підвищивши її на 30 % надбавку. Після відкриття 25.05.2012 р. виконавчого провадження належні їй грошові кошти, згідно судового рішення в процесі виконавчого провадження боржником виплачені не були. Незважаючи на це державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2013 року, яку вважає протиправною, так як держаним виконавцем при виконанні рішення суду не було проведено відповідної перевірки щодо виплати коштів боржником та необґрунтовано закінчене виконавче провадження. В судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, розглянути справу у її відсутність. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. При цьому зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виходячи із засад адміністративного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Згідно до положень ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Як встановлено в судовому засіданні, 25.05.2012 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового викання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-а-387/1/11, виданого 27.04.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити нарахування та виплату [PERSON], як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 20.06.2010 р. по 02.02.2011 р. з урахуванням проведених виплат (ВП № 32743684). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно поданого державному виконавцю повідомлення від 29.01.2013 року, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва на виконання рішення суду здійснило перерахунок пенсії [PERSON], відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 1 240,41 грн. та зазначило про те, що нарахування пенсій у м. Києві проводиться Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а виплатою пенсій - Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідно даного повідомлення старшим державним виконавцем підрозділу примусового викання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. 01.02.2013 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 32743684 про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа № 2-а-387/1/11, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 27.04.2012 року, з якої убачається, що судове рішення згідно повідомлення УПФУ Дніпровського району м. Києва від 29.01.2013 р. № 1432/08 виконано в межах компетенції Управління. Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Приймаючи до уваги те, що нарахування пенсій у м. Києві здійснюється Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а виплатою займається Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, позовні вимоги щодо неправомірних дій Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві та Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. є необґрунтованими. Доказів наявного спору між позивачем та Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві в матеріалах справи відсутні. Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної постанови, прийнятої державним виконавцем, підставою для її постановлення є фактичне виконання рішення суду, а тому у відповідача державного виконавця були всі правові підстави для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Отже, вимоги в частині зобов'язання відповідача провести виконавчі дії, з огляду на вищезазначене, також задоволенню не підлягають. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт наявності у діях відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, протиправних дій, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Результат розгляду: denied