Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання противоправними дій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та про зобов'язання УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується йому відповідачем за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи положення ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за змістом якої розмір довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та з огляду, що розмір такого утримання працюючого судді збільшився, відповідач мав на підставі наданої позивачем довідки Апеляційного суду Запорізької області здійснити йому перерахунок грошового довічного утримання. Позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2013 року, зобов'язати відповідача УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплатити йому щомісячне грошове утримання як судді у відставці на підставі ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.01.2013 року з урахуванням різниці, яка виплачена за цей період на день винесення рішення, зобов'язати відповідача в подальшому здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Позивач у судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач, управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що відповідно до п.4 ст. 138 Закону № 2453, у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Таким чином, відповідач вважає, що перерахунок довічного утримання суддям судів загальної юрисдикції Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 положення ч.4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не визнано неконституційними. Крім того, відповідач вважає, що позивач звернувся з даним позовом до суду поза межами строків, установлених ст. 99 КАС України. Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя просить суд у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити у позовному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову. Статтями 71, 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом. Судом установлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з 01.12.2010 року і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, яке було йому призначено відповідно до Закону України «Про статус суддів». 29.10.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 20.09.2013 року № 06-22.74, виданої Донецьким апеляційним господарським судом у зв'язку зі зміною суддівської винагороди працюючих суддів на відповідній посаді. За результатами розгляду даної заяви відповідач відмовив у її задоволені з огляду на той факт, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, про що повідомив позивача листом від 29.10.2013 року за №356/Ф-1. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (чинного на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Після втрати згаданого Закону чинності на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 № 2453 (далі Закон № 2453) аналогічні положення були передбачені ч.3 ст. 138 Закону № 2453, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. З 01.10.11 року положення наведеної частині ст. 138 Закону № 2453 викладені в іншій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром суддівської винагороди працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Наведеним положенням кореспондують норми Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11 № 384, згідно з п.4 якого саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. З огляду на викладене суд вважає, що оскільки як положеннями ст. 43 Закону України «Про статус суддів», так і положеннями Закону № 2453 розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці встановлений у відсотках від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, то розмір щомісячного довічного грошового утримання має збільшуватись у разі збільшення розміру заробітної плати відповідного судді. Доводи відповідача з приводу неможливості здійснення позивачу перерахунку грошового утримання у зв'язку з невизначеністю положень ч.4 ст. 138 Закону № 2453 здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України суд не приймає до уваги. Положення наведеної частини ст. 138 Закону № 2453, по-перше, врегульовують порядок здійснення перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду загальної юрисдикції, суддею якого є позивач, по-друге не дають підстав для висновку стосовно заборони здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції. Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 01.12.04 № 19-рп/ 2004р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), рішення Конституційного Суду України від 11.10.05 № 8-рп/2005р. у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання); рішення Конституційного Суду України від 18.06.07 № 4-рп/2007 у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20,33,49,50, статті 71, статей 97,98,104,105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про гарантії незалежності суддів); рішення Конституційного Суду України від 14.12.11 № 18-рп/2011 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання». Так, зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п.7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ . В рішенні Конституційного Суду України від 14.12.11 № 18-рп/2011 також зауважено, що виходячи з системного аналізу положень Закону це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю суддівської винагороди працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Суд зважує на положення ст. 126 Конституції України, які закріплюють основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів. Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що був чинний на час призначення позивачу довічного грошового утримання, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що відповідач мав здійснити перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст. 138 Закону № 2543 з метою приведення розміру такого утримання у відповідність з розміром заробітної плати судді, що працює на посаді, отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку на підставі наданих ним довідки Апеляційного суду Запорізької області є противоправним, оскільки порушують права та інтереси позивача. Відповідно до особистої заяви про призначення довічного утримання, при стажі роботи на посаді судді понад 28 років, [PERSON] має право на отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді на відповідній посаді. Згідно довідки Донецького апеляційного господарського суду №06-22.74 від 20.09.2013 року, суддівська винагорода (заробітна плата) з якої з 01.01.2013 року повинно нараховуватися позивачеві щомісячне грошове утримання, складає 23341,45 грн. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/ 2013р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці)визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI. Приймаючи до уваги положення закону щодо підстав для перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, враховуючи, що виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці носить постійний характер, чітко встановлений законодавством, суд вважає необхідним не визначати кінцевого періоду (нарахування) (перерахунку) щомісячного грошового довічного утримання [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами установленого законом строку, а тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці [PERSON] має бути здійснено не з 01.01.2013 року, а з 10.07.2013 року. Вимоги про перерахунок пенсії з 01.01.2013 мають бут залишені без розгляду. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги є законними, обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Результат розгляду: partial