Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова , з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому просить суд, стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова заборгованість по фінансовій санкції та пені в сумі 4590,55 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за несвоєчасну сплату страхових внесків управлінням Пенсійного фонду в Жовтневому районі м. Харкова на підставі п.2 ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішенням № 463 від 05.06.2012 року до фізичної особи-підприємця застосована фінансова санкція в розмірі 898,35 грн. та нарахована пеня в розмірі 3692,20 грн., рішення отримано 09 червня 2012 року поштою, не оскаржувалось. Заборгованість по фінансовій санкції в сумі 898,35 грн. та пені в сумі 3692,20 грн. станом на 25 грудня 2013 року не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився , про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, причини неявки суду не повідомив, заперечень та клопотань не надав. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не з'явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами. Дотримуючись завдань адміністративного судочинства, встановлених ст. 2 КАС України та принципом офіційного з'ясування всіх обставин справи, передбаченого ст. 11 КАС України перевіряючи повноваження органу Пенсіного фонду по прийняттю рішення яким визначенно зобов'язання, на підставі якого заявлено даний позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону України від 09.07.2003р. № 1058-УІ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (чинний до 01.01.2011р.), за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу З матеріалів справи вбачається, що начальником Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова прийняте рішення № 463 від 05.06.2012 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким до відповідача були застосовані фінансові санкції: штраф в розмірі 898,35 грн. та пеня в розмірі 3692,20 грн. всього в сумі 4590,55 грн., відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року. Зазначене рішення було направлено відповідачу, та отримано ним згідно підпису на поштовому повідомлення про вручення. Щодо правомірності застосування до відповідача фінансових санкцій рішенням УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова № 463 від 05.06.2012 року, суд зазначає наступне. Закон України від 09.07.2003р. № 1058-УІ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. З 01 січня 2011 року набув чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464, пп. й) п. 12 ч. 11 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено, що у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" частини першу - дев'яту статті 106 виключено. Відповідно до абзацу 5, 6 пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що набрав чинності з 1 січня 2011 р., стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно, правомірність поведінки особи, зокрема, дотримання нею норм законодавства, що регулює порядок сплативнесків до органів Пенсійного фонду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи. В свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій. Виходячи з викладеного, якщо певне діяння було правопорушенням на момент його вчинення і за таке діяння до особи було застосовано заходи відповідальності, передбачені чинним на той час нормативним актом, відповідні санкції підлягають стягненню з особи і після втрати чинності нормативним актом, що визначив зміст відповідальності. В той же час, якщо діяння перестало бути порушенням в зв'язку зі втратою чинності нормативним актом, що регулював відповідальність за таке порушення, то і санкції, передбачені не чинним нормативним актом, не можуть бути застосовані. З тлумачення вказаних норм закону вбачається, що пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачає можливість стягнення відповідачем фінансових санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011 року, але не надає повноважень нараховувати такі санкції після 01.01.2011 року. В даному випадку, відповідач прийняв оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій вже після 01.01.2011 року. З наведених законодавчих норм вбачається, що позивачем протиправно винесено рішення № 463 від 05.06.2012 року про застосування до позивача фінансових санкцій за період з 01.04.2011р. по 16.05.2012р. та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду на підставі пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України від 09.07.2003р. № 1058-УІ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 1 січня 2011 року згідно із Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI і не діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень. Вказана позиція відповідає вимогам рішення Верховного Суду України від 20.11.2012р. у справі за позовом [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнання рішень протиправними, яке відповідно до ст. 224-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України. Така ж позиція підтверджена в ухвалах Вищого Адміністративного Суду України від 15.05.2013р. у справі № К/9991/33245/12, від 15.05.2013р. у справі № К/9991/66641/12, від 19.03.2013р. у справі № К/9991/58086/12 та постанові ВАСУ від 17.07.2013р. у справі № К/800/21792/13. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення податкового боргу не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied