Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області про зобов'язання провести перерахунок та виплату доплат, передбачених ст. ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 березня 2011 р. позов задоволено. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов"язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01 червня 2011 року по 22 липня 2011 року, які позивачем заявлені не були, при цьому позовні вимоги про зобов'язання провести перерахунок та виплату доплат, передбачених ст. ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом першої інстанції не розглядалися. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову - про відмову в задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скаржників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю та віднесена до категорії 4, що підтверджується відповідним посвідченням Серії [NUMBER]. Згідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянин, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, має право на щомісячну грошову допомогу в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 30 % мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одну мінімальну заробітну плату. У відповідності до ст. 49 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Всупереч ст.ст. 37, 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному постановою КМУ від 06.07.2011 № 745 року, а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, як того вимагає Закон. З огляду на те, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836, постановою КМУ від 03.01.2002 року № 1, постановою КМУ від 16.07.2008 року № 654, постановою КМУ від 06.07.2011 № 745 Відповідач неправомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі, ніж це передбачено ст.ст. 37, 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, оскільки, як було зазначено вище, позивач належить до 4 категорії осіб, постраждалих внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС та проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то відповідно до приписів ст. 39 Закону має право на отримання доплати в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Поряд з цим, позовні вимоги про зобов'язання Відповідача провести перерахунок та виплату грошової допомоги відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не підлягають задоволенню, оскільки така допомога не виплачується відповідачем. Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Стаття 100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Враховуючи, що позивач звернулася з позовом до суду про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії 01 грудня 2011 року , то колегія приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 01 червня 2011 року . В іншій частині позов підлягає залишенню без розгляду, як такий, що поданий після збігу 6 місячного строку з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а постанову суду - скасувати.

Результат розгляду: partial