Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Державним реєстратором Запорізької міської ради 12.11.08р. здійснено державну реєстрацію юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Артішок-М» (а.с. 5). Первинною адресою реєстрації відповідача була: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, вул. Миру, 20 Згідно із довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) 16.05.13р. до реєстру внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах - змінено відомості про місцезнаходження відповідача з адреси: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, вул. Миру, 20 на адресу: 98300, АР Крим, м. Керч, вул. Леніна, 22-А (номер запису 11031070013024303) (а.с. 7). Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Статтею 4 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що установчі документи господарського товариства повинні містити відомості про його місцезнаходження. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що згідно Довідки Головного оперативного відділу ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим про становлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків на запит №757/7/22.3 від 17.12.13р., місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Артішок-М» за адресою: 98300, АР Крим, м. Керч, вул. Леніна, 22-А не встановлено. Суд зазначає, що відповідно до пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України року органи державної податкової служби у встановленому законом порядку мають право звертатись до суду про винесення судового рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Артішок-М», не перебуває на податковому обліку у позивача. Таким чином, позивач, в розумінні ст. 41 ПК України, не є контролюючим органом стосовно відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушень прав та інтересів позивача в спірних правовідносинах. Порядок реалізації вказаних функцій податкових органів врегульований пунктом 11.10 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.11р. №1588. Згідно із вказаним пунктом, якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі: неподання протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів податкової звітності; якщо установчі документи суперечать чинному законодавству; провадження діяльності, яка суперечить установчим документам та законодавству; наявності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням; наявності в органу державної податкової служби передбачених законами України інших підстав для постановлення судового рішення щодо припинення (ліквідації) чи скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання, то керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків - про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про винесення судового рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, відміни державної реєстрації припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Позивачем не надано доказів дотримання цього порядку, зокрема, прийняття розпорядження про звернення до суду. Суд зазначає, що функції податкових органів визначені статтею 19-1 Податкового кодексу України. За змістом вказаної норми компетенція органів державної податкової служби поширюється саме на відносини у сфері оподаткування. Згідно із підпунктом 20.1.12 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Суд зазначає, що реалізація податковими органами своїх повноважень, передбачених підпунктом 20.1.12 пункту 20.1 статті 20 та пунктом 67.2 статті 67 Податкового кодексу України, можлива не в усіх випадках, а лише у тих, коли податкові органи діють на реалізацію своєї владної компетенції щодо контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів. Тобто органи державної податкової служби вправі звертатись з вказаними вимогами у випадках здійснення діяльності, безпосередньо спрямованої на ухилення від оподаткування. Суб'єктом владних повноважень не наведено доказів здійснення відповідачем діяльності, безпосередньо спрямованої на ухилення від оподаткування. Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Тобто, статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачені підстави для скасування державної реєстрації змін до установчих документів, а саме - постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи. Про наявність такого судового рішення позивач не зазначає, вимог щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи позивач не заявив. Тобто, правовідносини, що склалися у даному випадку встановлення податковим органом факту відсутності юридичної особи за місцем її державної реєстрації, що регулюються ч. 8 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», передбачає право органу податкової служби звернутися до державного реєстратора з повідомленням установленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, а також обов'язок державного реєстратора вчинити певні дії в разі надходження такого повідомлення. Саме за наслідком дій, передбачених ст. 19 Закону, державний реєстратор може внести до Державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням. Крім того, відповідно до чинного законодавства наслідками не перебування юридичної особи за місцем державної реєстрації не може бути наслідком скасування або визнання неправомірним запису в Єдиному державному реєстрі, а є підставою для внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру та постановлення судового рішення про припинення юридичної особи. За таких обставин у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні 27.01.2014р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ст.ст.160,163 КАС України повний текст постанови виготовлено 30.01.2014р. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied