Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

11.02.2014 року на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області (надалі - позивач) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коломийському районі Івано-Франківської області (надалі - відповідач) про стягнення виплачених пенсій по трудовому каліцтву та професійному захворюванню, державної адресної допомоги і витрат на виплату та доставку пенсій за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року у загальній сумі 19 855,31 грн. За наслідками касаційного розгляду даної адміністративної справи ухвалою Вищого адміністративного суду від 30.01.2014 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судове засідання, призначене на 31.03.2014 року о 09:00 год., не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подала. У відзиві на даний адміністративний позов відповідач зазначає, що нещасні випадки із потерпілими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стались за межами території України, а саме на території держав колишнього СРСР. А отже у відповідача відсутній обов'язок відшкодовувати витрати, понесені позивачем на виплату та доставку пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання вказаним особам за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року, оскільки Законом України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", передбачено, що потерпілі, які отримали каліцтво за межами України і переїхали до України на постійне місце проживання не є застраховані відповідно до статті 10 цього Закону і за них не сплачувались страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а тому їм не надаються соціальні послуги та не проводяться виплати, які здійснюються Фондом як страховиком застрахованим особам. У своєму запереченні відповідач посилається також на те, що щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до прожиткового мінімуму, виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 року № 265, та є окремим видом соціальної допомоги, що не входить до складу пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697, не передбачено відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою та дставкою щомісячної державної адресної допомоги до пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. З урахуванням наведеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Враховуючи вищевикладене, а також наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вбачає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача. Вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено та з акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, затвердженого 10.05.1954 року вбачається, що громадянка [PERSON], працюючи техніком-геологом Експедиції № 100 Якутського державного союзного геологічного управління (Росія), отримала трудове каліцтво. За результатами МСЕК від 22.04.1954 року вказана особа визнана інвалідом І групи. Комісією з призначення пенсій по державному соціальному страхуванню при виконавчому комітеті Якутської міської ради Якутської області призначено [PERSON] пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 18.05.1954 року (а.с.46-52). Із акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, затвердженого 15.10.1974 року вбачається, що громадянка [PERSON], працюючи малярем-штукатуром в Будівельному управлінні оздоблювальних робіт тресту «Астраханпромбуд» Астраханської області (Росія), внаслідок нещасного випадку на виробництві отримала трудове каліцтво. За результатами МСЕК від 08.04.1975 року вказана особа визнана інвалідом ІІ групи. Ленінським відділом соціального захисту Астраханської області призначено [PERSON] пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 08.04.1975 року (а.с.29-33). Із акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, затвердженого 10.10.1984 року вбачається, що громадянка [PERSON], працюючи різноробочим в колгоспі «Заповіти Ілліча» Окницького району Молдавської РСР (Молдавія), отримала трудове каліцтво. За результатами МСЕК від 08.02.1985 року вказана особа визнана інвалідом ІІ групи. Комісією з призначення пенсій і допомог колгоспникам Окницького району Молдавської РСР призначено [PERSON] пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 27.06.1985 року (а.с.34-39). Із акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, затвердженого 25.12.1995 року вбачається, що громадянин [PERSON], працюючи помічником машиніста залізнично-будівельних машин Центрального управління механізації АТ «Трансбудмеханізація» м. Москва (Росія), отримав трудове каліцтво. За результатами МСЕК від 26.04.1996 року вказана особа визнана інвалідом ІІ групи. Коломийським міським управлінням соціального захисту населення призначено [PERSON] пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 26.04.1996 року (а.с.40-45). Судом з'ясовано, що громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняті на облік Коломийським управлінням праці та соціального захисту населення з 10.06.1991 року, 08.06.1992 року та 27.03.1996 року відповідно. У судовому засіданні встановлено, що позивачем виплачено громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року у загальній сумі 5 550,00 грн. При цьому витрати на доставку пенсії вказаним особам становлять 20,90 грн. На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 11.03.2009 року № 198 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, згаданим пенсіонерам також виплачено підвищення до пенсії у загальній сумі 648,70 грн., витрати на доставку становлять 3,19 грн. Крім того, за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року позивачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 року № 265, пенсіонерам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до пенсій донараховано та виплачено щомісячну державну адресну допомогу у загальній сумі 13 580,04 грн., витрати на її доставку становлять 52,48 грн. Суми виплаченої за вказаний період пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 5 550,00 грн., підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 11.03.2009 року № 198 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у розмірі 648,70 грн., щомісячної державної адресної допомоги у розмірі 13 580,04 грн., а також витрати, понесені позивачем на доставку вказаних виплат у загальній сумі 76,57 грн., Управлінням Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області включено до актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, для їх відшкодування відповідачем (а.с.16-27). Однак Відділенням виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коломийському районі Івано-Франківської області не прийнято до відшкодування вищевказані суми виплаченої пенсії та державної адресної допомоги та відповідно витрати, понесені позивачем на їх доставку, з причини одержання трудового каліцтва (професійного захворювання) за межами України. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в Україні залежно від страхового випадку є: пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ). За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті, медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення, зокрема, відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Згідно пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Як уже встановлено у судовому засіданні, нещасні випадки із потерпілими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стались за межами території України, на території держав колишнього СРСР. Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Актів про нещасний випадок на виробництві й не заперечується представником позивача. Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Cуд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин, була чинною Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, що була підписана 09.09.1994 року державами колишнього СРСР, в тому числі і Україною. У відповідності до частини 1 статті 2 цієї Угоди відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (в тому числі під час втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівником трудових обов'язків), після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони, смерті, проводяться роботодавцем Сторони законодавство якої поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Такий роботодавець проводить відшкодування відповідно до свого законодавства. Крім того, згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 даної Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення згідно цієї Угоди, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що страховиком, який повинен виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України відшкодовувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків, або його структурні підрозділи. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку регулюється Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697 (надалі - Порядок). Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме: 1) сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; 2) щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; 3) допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; 4) сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що виплачені позивачем громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року у загальній сумі 5 550,00 грн., а також витрати на їх доставку у сумі 20,90 грн., підлягають відшкодуванню Відділенням виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коломийському районі Івано-Франківської області, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Щодо відшкодування відповідачем понесених Управлінням Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області витрат на виплату і доставку громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 року № 265, у загальній сумі 13 656,61 грн., а також підвищення до пенсії, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 11.03.2009 року № 198, у загальній сумі 651,89 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом. Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 року № 265, у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. Пунктом 1 постанови № 198 Кабінету Міністрів України з 1 квітня 2009 року встановлено підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, у розмірі 7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до 14,2 гривні, а з 1 жовтня - до 28,4 гривні. За змістом пункту 2 вказаної Постанови виплата щомісячної державної адресної допомоги та підвищення до пенсії здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Частиною 3 статті 30 та частиною 8 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а також пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Як уже зазначалося судом, перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, визначено статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Однак, до страхових виплат, передбачених цим Законом, адресна допомога та підвищення до пенсії не включаються. При цьому суд зазначає, що щомісячна державна адресна допомога є окремим видом соціальної допомоги, що не входить до складу пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що підстави для відшкодування відповідачем Управлінню Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області понесених ним витрат на виплату і доставку громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щомісячної державної адресної допомоги у загальній сумі 13 656,61 грн., а також витрат, пов'язаних з виплатою підвищення до пенсії по інвалідності, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 11.03.2009 року № 198 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у загальній сумі 651,89 грн. відсутні. За таких обставин, позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі № 21-462а/11) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial