Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ст. ІДПС роти ДПС в Тернопільській області ст. л-нт міліції Пандрака Сергія Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 жовтня 2013 року інспектором ДПС роти ДПС в Тернопільській області ст. лейтенантом міліції Пандраком Сергієм Володимировичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 300 грн. за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України. В постанові зазначено, що 21 жовтня 2013 року о 14 годині 07 хв. на автодорозі Львів-Тернопіль 84 км+500 м водій [PERSON] керуючи автомобілем Форд Транзит Коннект, р/н [NUMBER], рухався зі швидкістю 81 км/год., де встановлено дорожній знак 3.19. «Максимальна швидкість 50», перевищив на 31 км/год., чим порушив п. 12.9. Б ПДР. Швидкість вимірювалась приладом «Візир» № 0810726. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а дану постанову незаконною з таких підстав. Про існування вказаної постанови він дізнався тільки після отримання її поштою 03.02.2014 року. Зазначені в постанові обставини недостовірні, оскільки із постанови про накладення адміністративного стягнення, видно, що швидкість руху вимірювалась приладом «Візир». Такий прилад не має функції фото-, кінозйомки чи відеозапису. Таким чином, показання приладу не можуть бути належним доказом у справі. Фото-, кінозйомка чи відеозапис не проводились, до справи в якості доказів не додавалися. Крім того, у постанові відсутні докази належності виміряної швидкості саме його автомобілю. Встановити та довести, що вимірювалася швидкість саме автомобіля, яким він керував, неможливо, а за таких умов різниця у кілька секунд може означати, що насправді виміряно швидкість автомобіля, який рухався у кількох десятках метрах від його автомобіля. Тому позивач в своїй заяві до суду просив позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Відповідач будучи належно повідомлений про час розгляду справи в судові засідання не з'явився, а тому суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів згідно ст. 128 ч. 4 КАС України. Аналізуючи встановлене по справі, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року інспектором ДПС роти ДПС в Тернопільській області ст. лейтенантом міліції Пандраком Сергієм Володимировичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 300 грн. за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України. Із матеріалів справи вбачається, що інспектором ДПС при винесенні постанови в справі про адмінправопорушення про притягнення до адмінвідповідальності позивача було допущено ряд порушень чинного законодавства. Так, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП ним не з'ясовані всі обставини при розгляді справи про адмінправопорушення, оскільки постанова виносилась у відсутність позивача. В постанові відсутні вказівки на те, хто саме вимірював швидкість руху автомобіля вказаним приладом. Відповідно до п. 13.2. Інструкції з діяльності підрозділів ДПС Державтоінспекції МВС України (затверджено Наказом МВС 13.11.2006 № 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускається лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників. Відповідач в судове засідання не з'явився і не надав суду таких відомостей та відповідних документів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Про оскаржувану постанову позивач дізнався тільки після отримання її копії по пошті 03.02.2014 року вже після закінчення строку на оскарження постанови, тому суд вважає, що строк оскарження постанови позивачем пропущений з поважних причин, яка не залежала від його волі і підлягає поновленню у відповідності до ст. 289 КУпАП. Порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 279 КУпАП) потягло за собою порушення прав позивача, гарантованих ст. 268 КУпАП, зокрема користуватись юридичною допомогою адвоката. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted