Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача неправомірною та зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Фастові здійснити перерахунок і виплату щомісячної доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до положень ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2011 р. позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 197 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню в частині з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач має статус особи потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, є непрацюючим пенсіонером та отримує пенсію у відповідача, призначену у відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону. У відповідності до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно до ч. 3 ст. 51 Закону - особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком. Враховуючи вищевикладене, позивач має право на одержання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону - пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Між тим, позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року. Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік". На виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 року прийнято постанову №745, яка набула чинності 23 липня 2011 року. Таким чином, починаючи із зазначеної дати застосуванню підлягають положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України. За таких обставин, враховуючи, що позивач просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячної доплати до пенсії ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 04 серпня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки з 23.07.2011 року застосуванню підлягають положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції у ході розгляду справи не було з'ясовано всі фактичні обставини справи, у зв'язку з чим останній допустив порушення норм матеріального права. За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив рішення без додержання норм матеріального права. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Результат розгляду: partial