Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02.11.2005р., 24.02.2006р., 06.04.2007р. та 08.05.2007р. він звертався з відповідними заявами до Одеської міської ради про надання йому у власність земельних ділянок на підставі ст. 14 Конституції України та ст. 121 Земельного Кодексу України. У наданні земельних ділянок йому було відмовлено, право власності на землю було порушено. 25.06.2009р. постановою Одеського апеляційного адміністративного суду зобов'язано Одеську міську раду вчинити дії по розгляду заяви позивача в порядку ст. 118 Земельного кодексу України. Позивач зазначив, що 07 липня 2009р. звернувся з заявою до Одеської міської ради з проханням виконати судове рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009р., але ніяких дій і ніякого рішення відповідачем не вчинено та не прийнято. 22 липня 2013р. позивач подав заяву до Одеського міського голови Костусєва О.О. з проханням згідно своїх повноважень організувати роботу Одеської міської ради та виконавчих органів по виконанню вказаної постанови суду. Позивач отримав повідомлення від департаменту комунальної власності від 12.08.2013р., яке свідчить про те, що виконувати постанову суду не будуть через відсутність правових підстав. В результаті цих дій та бездіяльності право позивача на отримання у власність гарантованих йому Конституцією України та встановлених ст. 121 Земельного Кодексу України не відновлене і тим самим йому заподіяні матеріальні збитки на суму вартості не отриманих 5-ти земельних ділянок загальною площею 233 сотки та моральна шкода. Позивач вказує, що середня ринкова вартість однієї сотки землі у м.Одесі дорівнює 240 000 грн., вартість не отриманих соток дорівнює 55 920 000 грн. Моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, які він змушений був терпіти 8 років судового захисту і невиконання судового рішення. Як вказує позивач вказана моральна шкода може бути відшкодована сумою грошових коштів не меншою суми вартості не отриманих ділянок, а саме 55 920 000 грн. Крім того, позивач бажає стягнути упущену вигоду, яка виразилася у невиконанні рішення суду, що потягло неотримання у власність гарантованих йому Законом України 5 земельних ділянок загальною площею 233 сотки, вартість яких дорівнює 55 920 000 грн. Отримавши ці земельні ділянки позивач міг би продати їх за вказану суму 55 920 000 грн. та внести цю суму на депозит у ПриватБанк, % ставка якого по депозитам складає на 19% річних. Право власності позивача залишається порушеним із-за невиконання судового рішення 5 років. За 5 років позивач отримав би 53 124 000 грн. Таким чином загальна суму збитків дорівнює 109 044 000 грн. Посилаючись на викладене позивач просив визнати дії та бездіяльність відповідача протиправною, відшкодувати матеріальні збитки в сумі 109 044 000 грн. та моральні збитки в розмірі 55 920 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. У відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, докази на підтвердження обставин справи, суд вважає, що адміністративний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2009 року вбачається, що 02.11.2005р. та 24.02.2006р. [PERSON] звертався до Одеської міської ради з заявами про надання йому земельних ділянок на підставі ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118 та 121 Земельного Кодексу України. Листами начальника Одеського міського управління земельних ресурсів від 23.04. 2007р. та від 24.05.2007р. позивача повідомлено, що на момент звернення із заявами, враховуючи дефіцит міських земель, до закінчення робіт з їх інвентаризації, що здійснюється за рішенням міськвиконкому, відсутня можливість визначити вільні земельні ділянки для перспективного їх освоєння під індивідуальну житлову, дачну або гаражну забудову відповідно до генерального плану розвитку м.Одеси. Рекомендовано позивачу у відповідності зі ст. 118 Земельного кодексу України звернутися з клопотанням до відповідних сільських, селищних або районних рад, де ведеться відведення земельних ділянок під індивідуальну забудову. У липні 2007р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання незаконною відмови у виділенні земельних ділянок та зобов'язання виділити земельні ділянки. 05 червня 2008 року постановою Малиновського районного суду м.Одеси в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. При розгляді Одеським апеляційним адміністративним судом справи 25 червня 2009 року був присутній представник Одеської міської ради - Граніна І.В., що підтверджується журналом судового засідання від 25 червня 2009 року. 25.06.2009р. постановою Одеського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 16.10.2007р. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано Одеську міську раду вчинити дії по розгляду в порядку ст. 118 Земельного кодексу України заяви [PERSON] В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вказана постанова Одеською міською радою оскаржена не була та набрала законної сили. 22.07.2013р. позивач звернувся з письмовою заявою до Одеської міської ради та просив виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009р. 12.08.2013р. листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради [PERSON] відмовлено у виконанні вказаної постанови суду через відсутність правових підстав. Обґрунтовуючи відмову, Департамент посилався на ч.4 ст. 257 КАС України, згідно до якої примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Отже термін примусового виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009р. сплинув. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно до ст. 14 Конституції України емля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання відповідно до закону земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009р. Одеською міською радою не виконано, зобов'язання щодо вчинення дій по розгляду в порядку ст. 118 Земельного кодексу України заяви [PERSON] також залишені без виконання. Відповідно до частин 6 та 7 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції до 16.09.2008р., що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. При цьому відповідна міська рада розглядає заяву громадянина, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно до ч.2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування збитків у вигляді грошових коштів в сумі 109 044 000 грн., які складаються з суми вартості не отриманої земельної ділянки та упущеної вигоди. В матеріалах справи відсутні докази щодо дійсної ринкової вартості сотки землі, тому сума збитку у розмірі 55 920 000 грн. є безпідставною. Крім того, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009р. лише зобов'язано відповідача вчинити дії по розгляду в порядку ст. 118 Земельного кодексу України заяви [PERSON], а за вказаною статтею результат розгляду вказаної заяви попередньо не може бути відомим, оскільки Одеська міська рада має право надати згоду або відмовити у передачі земельної ділянки у власність заявнику. Тому вимоги позивача щодо відшкодування збитків у вигляді грошових коштів у сумі 55 920 000 грн. є передчасними та задоволенню не підлягають. Щодо нарахування та стягнення упущеної вигоди у вигляді процентів по вкладу в розмірі 19% річних за 5 років, що становить 53 124 000 грн. слід виходити з положень ст. 22 ЦК України. З вказаної норми вбачається, що обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між вчиненими порушеннями і упущеною вигодою. Таким чином, вбачається, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Належних доказів, що саме за рахунок коштів, які є вартістю земельної ділянки позивач мав намір укласти депозитний договір в фінансовій установі суду не надано, вимоги ґрунтуються на припущеннях, що позивач зміг би отримати у відповідному періоді прибуток, якби відповідачем було виконано зобов'язання, не дає підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про достовірний розмір упущеної вигоди. Грошові кошти у разі продажу отриманої земельної ділянки позивач міг використати на свої потреби. Таким чином, позивачем не надано доказів, які б могли засвідчити понесені ним реальні збитки в наслідок порушення відповідачем зобов'язань. Посилання на те, що позивач міг би отримати доход від внесеного вкладу внаслідок продажу наданої йому земельної ділянки не можна розцінювати як упущену вигоду, оскільки це є припущення позивача та не носить реальний характер. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В позовній заяві позивач зазначає, що його моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, які він змушений був терпіти 8 років судового захисту і невиконання судового рішення. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо моральної шкоди, оскільки позивач обґрунтовує моральну шкоду загальними висловами, якщо моральну шкоду завдано погіршенням здоров'я, найвагомішими доказами цього є виписки з історії хвороби та листка непрацездатності; довідка про перебування на стаціонарному лікуванні; чеки з аптеки про вартість медикаментів тощо, жодного доказу у підтвердження цього позивачем суду не надано. Інших доказів заподіяння моральної шкоди позивачем також не надано. При таких обставинах, суд вважає, що адміністративний позов [PERSON] до Одеської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial