Рішення адміністративного суду від 2014-04-03 00:00:00+03

позивач звернулася до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок пенсії. Суд першої інстанції позов задовольнив. Відповідно до апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області просить суд апеляційної інстанції таке рішення скасувати та винести нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та відповідність посилань апелянта на неповне з'ясування судом І інстанції її обставин, порушення норм матеріального права, приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду щодо наявності у відповідача обов'язку нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії, є обґрунтованим та винесено з дотриманням приписів ч.1 ст.46 Конституції України, ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законів України "Про Державний бюджет на 2010 рік" та "Про Державний бюджет на 2011 рік", а також положень постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року. Однак, задовольнивши позовні вимоги позивача, суд в резолютивній частині рішення зобов'язав відповідача: перерахувати та виплачувати [PERSON] підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, встановлену ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 15 % мінімальної пенсії за віком, що становить 15 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 02 листопада 2010 року та виплатити їй різницю між перерахованою та фактично виплаченою додатковою пенсією та підвищенням до пенсі як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, за період з 02 листопада 2010 року по 02 травня 2011 року включно. У зв'язку з цим, колегія суддів звертає увагу, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин, тому резолютивну частину слід змінити, зобов'язавши відповідача перерахувати та виплатити присуджену суму в межах строку звернення до адміністративного суду. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить виплачувати їй вказані виплати щомісячно, тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права. Таким чином, враховуючи позовні вимоги позивача та строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання зазначених виплат підлягає захисту за період з 02.112010 р. по день припинення права на таку допомогу. Суд першої інстанції обставини справи встановив повно, правові норми, які регулюють відносини сторін, визначив правильно, проте, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, помилково застосував норми процесуального права. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстав: правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Результат розгляду: partial