Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

В лютому 2011 року УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Чернелицька» (СВК «Агрофірма «Чернелицька») про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставки пенсій, призначених на пільгових умовах в розмірі 5717,91 грн. за період з 1.01.2011 року по 31.01.2011 року. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач по справі не відшкодував понесені УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області витрати на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівникам відповідача в розмірі 5717,91 грн., чим порушив пункт 1 статі 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та пункт 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2003 року за №21-1. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 року позивачу в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із постановою суду першої інстанції, УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області її оскаржило в апеляційному порядку. Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано норм ст.ст.104-108 Цивільного кодексу України, згідно яких внаслідок передачі відповідних повноважень, прав та обов'язків, майна за розподільчим балансом від однієї юридичної особи до іншої, має місце правонаступництво. Підстави ланцюгового правонаступництва, при реорганізації підтверджується довідками, виданими громадянам для призначення пенсії на пільгових умовах. До СВК «Агрофірма «Чернелицька» перейшли зобов'язання від його правонаступника по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах перед управлінням Пенсійного фонду України в Городенківському районі, проте своїх обов'язків, передбачених законодавством, він не виконав, відшкодувань витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за січень 2011 року розмірі 5717,91 грн. не провів. Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з таких підстав. Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій у відсотковому відношенні отриманого підприємством майна за розподільчим балансом та набутого пільгового стажу. Оскільки суд не є органом, який проводить відповідний розрахунок по визначенню відсотку відповідного відшкодування, а позивач такі нарахування здійснив безпідставно, то з цих мотивів суд знайшов підстави для відмови в позові. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна. В справі встановлено, що відповідач по справі є юридичною особою, зареєстрований Городенківською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області 21.08.2002 року як суб'єкт підприємницької діяльності та зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Городенківському районі як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У відповідності до ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Страхові внески, згідно зі статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»визначено категорії працівників, які маються право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривало витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пунктів «б»-«з» цієї статті. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17.02.2000 року порядок внесення плати на покриття фактичних витрат на виплату та доставку пенсій змінено. Врегульовано порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій шляхом введення окремого виду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування Законом України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року, яким передбачено, що платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування повинні сплачувати такий збір у розмірах, встановлених статтею 4 цього Закону. Відповідно до Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 100 відсотковому розмірі від об'єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 року № 499), у разі перетворення юридичної особи за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. Згідно наказу Фонду державного майна України від 18.12.2007 року № 1972 «Про забезпечення правонаступництва за зобов'язаннями державних підприємств та господарських товариств перед Пенсійним фондом України» у пункті 2.5 зазначено: «у разі перетворення державного підприємства або господарського товариства в інший суб'єкт господарювання, до новоствореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права та обов'язки, в тому числі щодо сплати недоїмки та відшкодування пільгових пенсій, державного підприємства або господарського товариства». Згідно з листом Пенсійного фонду України «Щодо відшкодування фактичних витрат на доставку пенсій» № 04/6525-04/17 від 23.10.2002 року: відповідно до пункту 7 статті 34 Закону України від 27.03.1991 року № 887-ХІІ «Про підприємства в Україні», при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства, а в разі його поділу - до нових підприємств, які виникли в результаті цього поділу, переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов'язки реорганізованого підприємства. Згідно з пунктом 7.2 розділу 7 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 року № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 року за № 998/6189, у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених втрат Пенсійного фонду України вносять правонаступники. Як видно із матеріалів справи, застрахованим особам, яким відповідачем видано довідки про наявність пільгового трудового стажу, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] призначені пенсії на пільгових умовах у відповідності до пункту «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а [PERSON] - призначена пенсія у відповідності до пункту «а» статті 13 вказаного Закону, виплата та доставка яких здійснена позивачем в за період з 01.01.2011 року до 31.01.2011 року в розмірі 5717,91 грн. Вказані особи набули трудового стажу, що дає право призначення пенсії за віком на пільгових умовах під час роботи в колгоспі імені Чапаєва, селянської спілки «Вільна Україна», агрофірми «Вільна Україна», агрофірми «Чернелицька». приватного підприємства «Барва», сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернелицький - 1» сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Чернелицька» . Позивач на адресу відповідача по справі надіслав розрахунок фактичних витрат на виплату до доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до підпункту «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вище вказаний період, згідно яких відповідач зобов'язаний сплатити 5717,91 грн. Однак, відповідачем у передбачені строки не здійснено відшкодування сум понесених позивачем витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у вказаний період. Відповідно до підпункту 6.8 пункту 6 Інструкції, затвердженої постановою правління ПФУ № 21-1 від 19.12.2003 року, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Уразі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники. Судом першої інстанції встановлено, що 20.09.1991 року на базі колгоспу імені Чапаєва створено селянську спілку «Вільна Україна», 24.06.1993 року на базі селянської спілки «Вільна Україна» створено агрофірму «Вільна Україна». 01.03.1994 року внаслідок виходу із складу агрофірми «Вільна Україна» створено агрофірму «Чернелицька», 22.02.2000 року внаслідок реорганізації агрофірми «Чернелицька» створено приватне підприємство «Барва», 02.12.2002 року внаслідок реорганізації приватного підприємства «Барва» створено сільськогосподарський виробничий кооператив «Чернелицький - 1». який є правонаступником всіх попередніх підприємств. Згідно пунктом 9 Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2011 року №63, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001 року за № 306/5497 (далі Порядку № 63), - при поділі КСП на декілька юридичних осіб до кожної з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права та обов'язки КСП, що реорганізується. Згідно пунктом 17 Порядку № 63, обсяг правонаступництва визначається за передавальним (розподільним) актом (балансом), складеним на дату реорганізації КСП. Разом з установчими документами підприємства-правонаступника розподільний (передавальний) баланс є правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва за майновими правами та обов'язками КСП. Згідно пункту 18 Порядку, до статутних фондів підприємств-правонаступників КСП передається майно лише в частині, вартість якої дорівнює сукупній вартості майнових паїв членів КСП засновників такої юридичної особи-правонаступника. 06.02.2003 року Городенківською районною державною адміністрацією зареєстровано зміни до Статуту сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Чернелицька», згідно якого сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма Черпелицька» набув прав правонаступника сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернелицький-1» (внаслідок реорганізації) в частині розподільчого балансу, який затверджено 30.01.2003 року загальними зборами сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернелицький-1». Відповідно до вказаного розподільчого балансу з майна (основних засобів, інвестицій, запасів, дебіторської заборгованості тощо) сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернелицький - 1», вартість якого визначена в розмірі 5 839,4 тисячі гривень на баланс сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Чернелицька» передано майно в розмірі 4739,4 тисяч гривень, а сільськогосподарському виробничому кооперативу «Чернелицький-1» залишено майно в розмірі 1099,9 тисяч гривень, що у відсотковому співвідношенні від загальної вартості балансового майна складає відповідно 81.16% та 18.84%. Частиною 4 ст.59 Господарського Кодексу України встановлено, що у разі поділу суб'єкта господарювання усі його майнові права і обов'язки переходять за розподільчим актом (балансом) у відповідних частках до кожного з нових суб'єктів господарювання, що утворені внаслідок цього поділу. У разі виділення одного або кількох нових суб'єктів господарювання до кожного з них переходять за розподільчим актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов'язки реорганізованого суб'єкта. Таким чином, внаслідок реорганізації сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернелицький - 1» відповідач набув його прав в частині отриманого внаслідок реорганізації майна за розподільчим балансом, що складає 81,16 відсотка від всіх майнових прав реорганізованого суб'єкта. У відповідності до підпункту 6.3 пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1, якою врегульовано порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники. Тому, загальна сума витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у відповідності до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підлягає відшкодуванню сільськогосподарським виробничим кооперативом «Агрофірма Чернелицька» управлінню Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області, складає 81,16 відсотка та за період з 01.01.2011 року до 31.01.2011 року дорівнює 4640,65 грн. Суд першої інстанції цих обставин справи та положень чинного законодавства не врахував, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову в позові. Тому оскаржена постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову з наведених підстав. Доводи апелянта щодо наявності правових підстав для повного задоволення позову, в силу наведеного, підставою для задоволення апеляційної скарги бути не можуть.

Результат розгляду: partial