Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції, в якому просить суд скасувати постанову відповідача від 13.12.2013р. ВП №38625441 про повернення виконавчого документа. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно постановою ВП №38625441 від 13.12.2013р. повернуто стягувачеві виконавчий лист №813/2616/13-а від 15.05.2013р., виданий Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача боргу в сумі 8582, 72 грн. Позивач зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до вказаного Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Позивач вважає, що відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність у боржника майна, оскільки не вжив заходів для розшуку боржника, виявлення відкритих рахунків у банках, розшуку коштів, на які можна звернути стягнення, розшуку транспортних засобів чи іншого майна. Крім того, на думку позивача, відповідач протиправно не звертався до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду боржника за межі України. Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву від 12.03.2014 року №680/09-20, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач належним чином виконав свій обов'язок по розшуку майна божника ФОП [PERSON], а саме звертався з відповідними запитами до начальника ВДАІ Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області, начальника управління Пенсійного фонду у Жидачівському районі Львівської області, начальника Жидачівського районного центру зайнятості, начальника Держземагенства у Жидачівському районі. За результатами аналізу отриманих відповідей, державний виконавець склав акт, згідно з яким відповідачем не виявлено майна божника ФОП [PERSON], яке б можна було описати і реалізувати в рахунок погашення боргу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Іванців Г.М. від 07.06.2013 року відкрито виконавче провадження №38625441 на підставі виконавчого листа №813/2616/13-а від 15.05.2013р., виданого Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача боргу в сумі 8582, 72 грн. 13.12.2013року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Іванців Г.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Підставою для повернення виконавчого листа №813/2616/13-а від 15.05.2013р., виданого Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача боргу в сумі 8582, 72 грн., стала відсутність у боржника майна, яке можна було б описати та реалізувати в рахунок погашення боргу. Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи, що державний виконавець неналежно виконав свій обов'язок щодо розшуку майна боржника, позивач звернувся до суду з вимогою про скасування постанови відповідача від 13.12.2013р. ВП №38625441 про повернення виконавчого документа. Суд при вирішенні спору по суті виходив з наступного. Порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. Згідно з ст.11 Закону України державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п.5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні, описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Суд встановив, що з метою встановлення майнового статусу боржника ФОП [PERSON], державний виконавець звертався з запитом №09-20/3006/1 від 02.12.2013року до начальника ВДАІ Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області, начальника управління Пенсійного фонду у Жидачівському районі Львівської області, начальника Жидачівського районного центру зайнятості (а.с. 33). Згідно з відповіддю Державної податкової служби України на запит відповідача №1001091856 від 01.07.2013року, платник податків ФОП [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на обліку в органах ДПС не перебуває. Як випливає з листа Жидачівського центру зайнятості від 04.12.2013р. №1745/03, яким надано відповідь на запит відповідача від 02.12.2013р. №90-20/3006/1 [PERSON] на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Відповідно до листа ВДАІ Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 11.12.2013р. №вих.609 за [PERSON] згідно з електронними базами ДАІ транспортні засоби не зареєстровані. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №39497563 від 13.12.2013р. у вказаному реєстрі відомості про [PERSON] відсутні. Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до вказаного Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині вказаної статті, державний виконавець складає акт. Суд встановив, що 20.11.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Іванців Г.М. складено акт у ВП №38625441, згідно з яким вжитими заходами розшуку майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №813/2616/13-а від 15.05.2013р., виданим Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача боргу в сумі 8582, 72 грн., майна, яке б можна було описати і реалізувати, у боржника не виявлено. Суд бере до уваги, що відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» звернення до суду з поданням про обмеження права виїзду за кордон, є правом державного виконавця. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач належним чином встановив факт відсутності у боржника майна, яке б можна було описати і реалізувати, а, відтак, постанова відповідача у виконавчому провадженні ВП №38625441 від 13.12.2013р. про повернення виконавчого документа стягувачеві є правомірною та скасуванню не підлягає. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Результат розгляду: denied