Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

13.01.2014 року Калуський міжрайонний прокурор звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 2289 від 17.12.2013 року "Про звернення Калуської міської ради". Позовні вимоги мотивовані тим, що Калуською міською радою 17.12.2013 року на п`ятдесятій надзвичайній сесії міської ради шостого демократичного скликання прийнято рішення "Про звернення Калуської міської ради", яке за своїм змістом суперечить Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки врегулювання таких правовідносин не входить до компетенції органів місцевого самоврядування, в тому числі, шляхом оформлення його у формі рішення міської ради. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив, з підстав викладеного у письмовому запереченні. Також суду пояснив, що оскаржуване рішення є результатом волевиявлення територіальної громади міста, в особі депутатів міської ради, а оскільки законодавством про органи місцевого самоврядування прямо не заборонено прийняття таких рішень, вимоги Калуського міжрайонного прокурора є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Просив в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне. 17.12.2013 року Калуською міською радою шостого демократичного скликання (п`ятдесятій надзвичайній сесії) прийнято рішення № 2289 "Про звернення Калуської міської ради". Згідно з рішенням шостого демократичного скликання (п`ятдесятої надзвичайної сесії) від 17.12.2013 року, "Про звернення Калуської міської ради" вирішено: 1. Підтримати звернення до начальника Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області. 2. Направити це рішення та звернення до начальника Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області та до Калуського міжрайонного прокурора. 3. Начальнику Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області Хомину В.Д. та Калуському міжрайонному прокурору Федоровичу В.Б. вжити заходів щодо недопущення політичних переслідувань активістів євро майданів та поінформувати Калуську міську раду про розгляд вищезазначеного звернення. 4. Контроль за виконання цього рішення покласти на секретаря міської ради Олександра Челядина. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до Конституції України, визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 10 вказаного Закону встановлено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно положень частини 1 статті 59 зазначеного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення. Положеннями пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, визначено поняття суб'єкта владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є саме тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке адміністративний суд зобов`язаний перевірити у відповідності до вимог статті 2 КАС України та прийняти рішення у відповідності до повноважень наданих йому статтею 162 КАС України. Загальними засадами Конституції України, зокрема статтею 7 Основного Закону, в Україні визначено і гарантується місцеве самоврядування. У відповідності до вимог статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Як зазначено судом, спеціальним Законом України, яким у відповідності до Конституції України, визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 10 якого встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Разом із цим, Конституційний Суд України у своїх рішеннях аналізував політико-правову сутність органу місцевого самоврядування. Так, своїм рішенням від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Конституційний суд України вказав на те, що відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України. В той же час, Конституційний Суд України вказав на те, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно статей 38, 39 КПК України органами досудового розслідування є слідчі підрозділи органів внутрішніх справ. Керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування та уповноважений визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування. Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 26 вказаного Закону встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад, що вирішуються на пленарних засіданнях. Таким чином, для належного вирішення питань зазначених у рішенні, Калуської міської ради шостого демократичного скликання (п`ятдесятої надзвичайної сесії) № 2289 від 17.12.2013 року "Про звернення Калуської міської ради" такі повноваження повинні входити в компетенцію Калуської міської ради у відповідності до Конституції та інших законів України, та не бути покладеним на будь-який інший орган і стосуватися питань місцевого значення. Водночас, право на звернення у спосіб прийняття рішення до повноважень будь-якого органу місцевого самоврядування не входить. Конституцією України у розділі ІІ "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина" статтею 40 визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суд зазначає, що таким правом наділені лише фізичні особи, а не орган, що виключає його з компетенції Калуської міської ради. Слід зазначити, що реалізація громадянами свого права на звернення, що визначена у статті 40 Конституції України, також перебуває у системному зв`язку зі статтею 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", яка визначає право депутата відповідної ради на депутатське звернення - викладену в письмовій формі вимогу депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Окрім того, у відповідності до частини 2 статті 12 вказаного Закону, депутат місцевої ради може направляти одержані ним пропозиції, заяви і скарги до відповідних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, об'єднань громадян, якщо вирішення питань належить до їх повноважень, які зобов'язані розглянути їх відповідно до закону і про результати повідомити заявника, а також депутата місцевої ради. Відсутність у окремої ради, як органу місцевого самоврядування права на звернення, узгоджується також і з правовою сутністю самого рішення, яке у відповідності до вимог статті 144 Конституції України, приймається органом місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом і є обов'язковими до виконання на відповідній території, а отже, оскільки прийняте з питань, що входить до компетенції ради, повинно нести певний правовстановлюючий зміст, якого звернення не має. Вищезазначене спростовує посилання відповідача на те, що право подавати звернення є загальним і додаткового закріплення його в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" не потребується. На підставі системного аналізу зазначених вище законодавчих актів, суд приходить до висновку, що міські ради як органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст вирішують не будь-які питання суспільного життя, а лише питання місцевого значення, віднесені Конституцією та Законами України до їхньої компетенції. Згідно п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В ході судового розгляду відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано будь-яких доказів, а також не наведено будь-яких обґрунтувань, які б спростовували обґрунтування позиції позивача та на підставі вищенаведеного позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки, згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" сторони звільнені від сплати судового збору, а також за відсутності витрат пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted