Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

20 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради (далі -УПСЗН) про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та покладання зобов'язання здійснити перерахунок і виплату сум недоотриманої державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем її конституційного права на отримання соціальної виплати на дитину в гарантованому законом розмірі за період з 02 липня 2012 року по день винесення рішення судом, з урахуванням проведених виплат. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], і перебуває на обліку в районному управлінні праці та соціального захисту населення, як особа, яка зареєстрована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без врахування доходів сім`ї на період з 07 липня 2012 року по [INFO], у розмірі - 130 грн., але в подальшому розмір наданої грошової допомоги став дорівнювати різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але менше розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Посилаючись на наведене, позивачка вважає, що відповідачем суттєво порушені її конституційні права на гарантований державою рівень матеріальної підтримки сім'ї з дітьми, тому просить суд визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату недоотриманих нею сум державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, за період з 02 липня 2012 року по день винесення рішення судом, з урахуванням проведених виплат. Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області, не використав наданого законом права на участь в розгляді справи, надавши суду заперечення на позовну заяву. У письмових запереченнях відповідача стверджується, що соціальні виплати у вигляді допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачці УПСЗН визначені і виплачені в розмірі, передбаченому в Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, у межах бюджетного фінансування за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. Видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування відповідно до частини 2 статті 95 Конституції України визначаються виключно Законами про Державний бюджет України на відповідні роки. До нормативно -правових актів, які регулюють бюджетні відносини в Україні, згідно до вимог частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України належать постанови Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі та на виконання цього Кодексу. Крім того за обсягами наданих прав управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який у своїй діяльності підпорядковується головному розпоряднику та діяльність якого координується через нього. Згідно з ч.4 ст. 22 Бюджетного кодексу, головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України, доводить у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями. Затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. На підставі ч.2 ст. 51 Бюджетного кодексу, відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Відповідно до п.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач отримував зазначені кошти шляхом перерахування коштів з рахунку Управління на особовий рахунок позивача в установі банку, якій він зазначив у своїй заяві для призначення допомоги, таким чином позивач знав про щомісячний розмір отриманих ним коштів по даному виду допомоги, тим самим міг дізнатися, як він вважає, про порушення його прав, тому відповідач наполягає на застосуванні ст. 99 КАС України. За таких обставин відповідач вважає, що службові особи районного управління праці та соціального захисту населення діяли у відповідності з чинним законодавством, законні права та інтереси позивачки при цьому порушені не були, тому просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши представлені докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 КАС України) установив наступне. Відповідно до вимог статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Між сторонами виникли спірні правовідносини у сфері призначення і виплати соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які регулюються нормами Закону України від 21 листопада 1992 року № 28 II - ХІІI ( відповідними змінами та доповненнями) «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 28 II - ХІІI). Приписами статей 1,3 цього Закону передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими Законами України. Право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника) ( ст. 5). Умови призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачені статтею 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». При цьому зазначений закон не передбачає обмежень чи особливих умов або розподілу осіб, що мають право на отримання такої допомоги. Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження від 04 травня 2012 року № 405, зареєстрований в книзі реєстрації народжень міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області). Вона перебуває на обліку в управлінні праці на соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради і є застрахованою особою. Управлінням праці на соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради [PERSON] призначена і виплачується допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім*ям з дітьми», розмір якої визначено відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 - у розмірі 130 грн. щомісячно. Наведені факти та обставини підтверджені наявними в матеріалах справи документами. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Відповідно до ст. 15 Закону № 2811-ХІІ в редакції з 01.01.2002 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VІ було внесено зміни до Закону 2811-ХІІ та викладено ст. 15 у наступній редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень». Проте відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Розділ І цього Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року ст. 15 Закону № 2811-ХІІ відновила попередню редакцію, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Також обмеження щодо розміру допомоги по догляду за дитиною передбаченої ст. 15 Закону № 2811- ХІІ встановлені ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» відповідно до яких зазначена допомога виплачується в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, ані Законом України «Про державний бюджет України» на 2011-2013 роки, ані іншими законами, не встановлювалось на 2011-2013 роки інший ніж у Законі № 2811-ХІІ розмір допомоги, та не надавалось Кабінету Міністрів України право визначати розміри такої допомоги, а дії Законів про бюджет діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках, отже відповідач з 1 січня 2011 року не повинен був керуватися положеннями Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 р. Крім того необхідно зазначити, що до 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами, зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40-44. Проте, як зазначалось раніше, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Оскільки у даній справі спір виник щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин суд дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд зазначає, що одним із основних принципів адміністративного судочинства є принцип законності, закріпленій у статті 9 КАС України, яким передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Оскільки іншими законами не встановлювалось інший ніж у Законі розмір допомоги, а положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року в тій частині, в якій вони суперечать закону, що стосується розміру допомоги застосовуватись не може, отже, у відповідача наявний обов'язок здійснювати виплату державної допомоги в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», до досягнення дитиною трирічного віку. З огляду на наведене наявність такого права за Законом у позивачки є визначальною для прийняття рішення про задоволення її позову, оскільки пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України змісту та обсягу права, наданого Законом, є безпідставними. Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету, зокрема, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Перерахування коштів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку безпосередньо на рахунки населення здійснюють відповідні територіальні управління праці та соціального захисту населення. За таких обставин вказані дії посадових осіб управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради з невиконання вимог закону визнається судом протиправними. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. До суду [PERSON] звернулась 20 листопада 2013 року, тому стосовно позовних вимог по 19 травня 2013 року позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду. Жодних поважних причин пропущення цього строку звернення до суду за вказаний період позивачкою не наведено, тому суд не знаходить законних підстав для поновлення пропущеного [PERSON] строку для звернення до адміністративного суду. Разом з тим суд зазначає, що вимоги [PERSON] про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради здійснювати нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку стосуються спонукання відповідача вчинити певні дії у майбутньому, тому у суду на теперішній час відсутній предмет розгляду по справі (рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень), який би можливо було перевірити на предмет відповідності вимогам ч.3 ст. 2 КАС України. Так, у відповідача на момент розгляду справи відсутні підстави для прийняття будь-якого рішення, вчинення дії або бездіяльності стосовно нарахування та виплати допомоги у майбутньому. Отже у суду відсутні і підстави для визнання таких дій (бездіяльності) законними або навпаки або для спонукання до вчинення цих дій у майбутньому, оскільки захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому. Оскільки не можуть бути захищені права, які не порушені, суд приходить до висновку, що позивачка має право на перерахунок та виплату недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 20 травня 2013 року по день винесення рішення судом, тобто по 27 лютого 2014 року. Доводи Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради про здійснення виплат у межах фінансування, передбаченого державним бюджетом та відсутність у бюджеті спеціального фінансування на виплату за 2013 рік державної допомоги на дитину у розмірах, визначених статті 15 Закону № 2811-Х11 та статті 43 Закону № 2240-III , суд визнає безпідставними з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм чинного законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату соціальної допомоги, оскільки згідно приписів частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, тому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх публічних зобов'язань (рішення Європейського суду з прав людини - справа «Кечко проти України»). Наведені відповідачем аргументи не є підставою для звуження існуючого у позивачки права на отримання соціальної пільги - державної грошової допомоги на дитину і для звільнення відповідача від виплати такої допомоги у передбаченому Законом розмірі. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, вказана норма встановлює презумпцію протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, та покладає на нього обов'язок довести суду правомірність свого рішення. З огляду на це, суд вважає, що відповідач не виконав зазначених вимог в частині доказування та обґрунтування правомірності прийнятих рішень та вчинених дій, а тому вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищевикладеного і

Результат розгляду: partial