Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

У вересні 2013 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ім. Островського» звернулось до суду з позовом до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання дій протиправними, скасування вимоги, скасування рішення про опис майна у податкову заставу та зобов'язання вчинити дії. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позов у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що по-перше кінцевий строк проведення камеральної перевірки за серпень 2011 року був до 20.10.2011 року, по-друге відповідачем протиправно надіслано податкову вимогу, оскільки в даному випадку податковий орган повинен був надіслати податкове повідомлення-рішення. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Представником позивача надано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції, 20.08.2013 року посадовою особою податкового органу проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2011 року. Відповідно до висновку перевірки, викладеного у акті №627/160/03788903 від 20.08.2013 року, підприємством завищене від'ємне значення різниці поточного звітного періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість . Тому сума податкового боргу станом на 19.09.2011 року залишається непогашеною та несплаченою на дату складання акту. Перевіркою встановлено, що позивачем 19.09.2011 року подано податкову декларацію з ПДВ №9007722843 за серпень 2011 року, у рядку 20.1 якої зазначена сума 83 824 гривень. Задеклароване значення рядка 19 "Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду" в сумі 83 824 грн. та значення рядка 20.1 "Зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість" в сумі 83 824 грн. Аналізом особового рахунку платника встановлено, що станом на 01.09.2011 року у підприємства був відсутній податковий борг, а сума боргу в розмірі 79 611,40 грн. виникла станом на 19.09.2011 року у зв'язку із збільшенням суми ПДВ, що підлягає сплаті по уточнюючому розрахунку №21674 за березень 2011 року. Податкове зобов'язання в розмірі 79 611,40 грн., визначене платником самостійно згідно з поданим ним уточнюючим розрахунком за березень 2011 року, яке безпідставно погашене за рахунок від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту у податковій декларації з ПДВ №9007722843 за серпень 2011 року, та не сплачене протягом граничного терміну сплати, набуло ознак податкового боргу. 04.09.2013 року була сформована та надіслана на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога форми "Ю" №17-15 на суму 79 611,40 грн. Також 04.09.2013 року прийняте рішення №4320/10/15-032 про опис майна платника у податкову заставу, яке разом з податковою вимогою надіслане позивачу. Зазначені рішення податкового органу вручені платнику 05.09.2013 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що камеральна перевірка була проведена в межах строку, передбаченого статтею 102 Податкового кодексу України, тому відповідач діяв в межах наданих йому повноважень. Стосовно скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, суд вважає, що такі вимоги не можуть бути задоволені лише на тій підставі, що камеральна перевірка проведена пізніше, ніж визначено однією з норм Податкового кодексу України. Крім того, податковим органом дотриманий порядок виставлення та надсилання податкової вимоги, порядок прийняття рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки позивачем не наведені будь-які доводи на підтвердження протиправності вказаних рішень відповідача, а отже такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання внести зміни до картки обліку платника податків, так як у підприємства наявний непогашений податковий борг, що належним чином відображено у картці обліку. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини. Так, посадовою особою податкового органу було проведено стосовно СТОВ «ім. Островського» камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за результатами якої складено акт №627/160/03788903 від 20.08.2013 року. У вказаному акті перевіряючий дійшов висновку, що дані камеральної перевірки декларації з податку на додану вартість СТОВ ім. Островського за серпень 2011 р. (№9007722743 від 19.09.2011р.), свідчать про завищення від'ємного значення різниці поточного звітного періоду зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Тобто зазначено про зменшення суми від'ємного значення, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість «-83824» та збільшення суми, що підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду «+83824». У зв'язку з чим податковим органом надіслано позивачу податкову вимогу №17-15 від 04.09.2013 року, у якій зазначено, що станом на 03.09.2013 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями по податку на додану вартість становить 79611,40 грн., а також надіслано рішення про опис майна у податкову заставу від 04.09.2013 року. Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Отже, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що оскільки камеральна перевірка позивача була проведена в межах строку, передбаченого статтею 102 ПК України, тому відповідач діяв у межах наданих йому повноважень. Також суд апеляційної інстанції вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання податкового орану провести відповідні зміни в карті обліку платника податків СТОВ «ім. Островського», з огляду на наступне. Внесення податкової інформації у картку обліку платника податків, отриманої внаслідок проведення перевірки, є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань. Отже, обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Водночас, позивач не зазначає які саме зміни в картці обліку платника податків порушили його законні права та інтереси. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про скасування податкової вимоги №17-15 від 04.09.2013 року та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 04.09.2013 року виходячи з наступного. У п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. В силу п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Таким чином, податковий орган в даному випадку не мав повноважень насилати позивачу податкову вимогу, оскільки вказане грошове зобов'язання було неузгоджене та не являлось податковим боргом, а також відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України відповідач повинен був винести податкове повідомлення-рішення. Тому оскаржувана податкова вимога від 04.09.2013 року підлягає скасуванню. У п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Відповідно до абз. 3 п. 89.3 ст. 89 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Отже, у посадової особи податкового органу не було підстав для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу, так як у позивача станом на 19.09.2011 року не було податкового боргу, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст. 94 КАС України, поверненню з Державного бюджету України підлягає 225,25 грн. сплаченого судового збору.

Результат розгляду: partial