Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

На підставі розпорядження Новомиргородської районної державної адміністрації від 04.03.1996 р. №91-р (а.с.75-77) [PERSON] - члену КСП імені Мічуріна Пурпуівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №005908 від 02.04.1996 р. (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2012 р. [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 6,92 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що перебуває в колективній власності КСП імені Мічуріна Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що належала [PERSON], померлому [INFO] р., на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №005908, виданого 08.04.1996 р. Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та зареєстрованого 02.04.1996 р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №78 (а.с.16). 24.04.2013 р. [PERSON] звернулася до Новомиргородської районної державної адміністрації із заявою від 23.04.2013 р. про виділення земельної ділянки на території Пурпурівської сільської ради у розмірі 6,92 га згідно з сертифікатом КР №005908, виданим 02.04.1996 р. (а.с.18, 78). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У відповідності до абз.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 08.08.1995 р. №720/95 (далі за текстом - Закон) право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. На підставі ч.1 ст.2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Зі змісту абз.2 ч.2 ст.2 Закону встановлено, що документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Частиною першою статті 5 Закону визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Як встановлено судом, земельні ділянки, що перебували у колективній власності КСП імені Мічуріна Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області знаходяться за межами населеного пункту, а відтак, рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) таких земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) повинне прийматися Новомиргородською районною державною адміністрацією. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 23.04.2013 р. про виділення земельної ділянки на території Пурпурівської сільської ради відповідно до сертифіката серії КР №005908 від 02.04.1996 р. Новомиргородською районною державною адміністрацією не приймалося рішення про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у порядку визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідь на заяву позивача не надавалася. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У відповідності до ч.1 ст.20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Заява [PERSON] від 23.04.2013 р. стосувалася повноважень Новомиргородської РДА, а тому остання зобов'язана була розглянути зазначену заяву та надати на неї відповідь. Як встановлено судом, у відповідності до резолюції на зазначеній заяві, така заява передана О. Тильному - начальнику Відділу Держземагентства у Новомиргородському районі. Листом від 11.06.2013 р. №431/01-09 Відділ Держземагентства у Новомиргородському районі повідомив Голову Новомиргородської районної державної адміністрації та [PERSON], що якщо розпаювання земель вже проведено і відсутні вільні земельні ділянки, то за згодою всіх власників сертифікатів, має бути проведено перепаювання, тобто задовольнити вимоги заявника в таких випадках можна за рахунок зменшення часток землі кожного із членів колишнього господарства та внесенням відповідних корективів в сертифікати всіх власників чи в акти на право власності на землю з коригування розмірів цих ділянок в натурі. У випадку, якщо згоди не досягнуто, спір, відповідно до чинного законодавства України, розглядається тільки в судовому порядку (а.с.23). Відповідно до п.1 Положення про Управління (Відділ) Держземагенства у районі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 р. №258 Управління (Відділ) Держземагентства в місті (далі - Управління (Відділ)) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України. Управління (Відділ) підпорядковане Держземагентству України та відповідно Республіканському комітету по земельних ресурсах Автономної Республіки Крим, Головному управлінню Держземагентства в області. Голова відповідної місцевої державної адміністрації координує діяльність Управління (Відділу) і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань. У відповідності до ч.4 ст.31 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 р. №586-ХIV з питань здійснення повноважень місцевих державних адміністрацій керівники територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підзвітні і підконтрольні головам відповідних місцевих державних адміністрацій. З огляду на викладене, зважаючи на те, що надання відповідей на заяви адресовані Новомиргородській РДА не відноситься до компетенції Відділу Держземагентства у Новомиргородському районі, то відповідь Відділу Держземагентства у Новомиргородському районі на заяву [PERSON] спрямовану до Новомиргородської РДА не може бути розцінено судом як розгляд такої заяви належним суб'єктом відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Оскільки Новомиргородською районною державною адміністрацією заява позивача від 23.04.2013 р. не розглядалася, відповідь на неї не надавалася, а рішення про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у порядку визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не приймалося, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області щодо нерозгляду заяви [PERSON] про виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №005908 від 02.04.1996 р. та не прийняття рішення за такою заявою, підлягає задоволенню. Окрім того, судом встановлено, що 29.07.2013 р. [PERSON] звернулася до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області із заявою від 25.07.2013 р. про прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,92 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резерву або запасу на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області відповідно до сертифікату серії КР №005908 від 02.04.1996 р., із змінами від 14.12.2012 р., на право на земельну частку (пай) (а.с.20-21). Вказана заява мотивована тим, що на звернення до Пурпурівської сільської ради про узгодження номеру і плану розташування земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Мічуріна, [PERSON] отримала відповідь з відмовою у виділенні земельної ділянки у зв'язку з відсутністю на території Пурпурівської сільської ради вільних земель колективної власності колишніх членів КСП ім. Мічуріна. Листом від 27.08.2013 р. №819/0221/1813 Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області повідомило [PERSON], що Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області не має підстав для задоволення її заяви та запропонувало звернутися із відповідним клопотанням до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області (а.с.24). Оскільки Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області заяву позивача від 25.07.2013 р. (подану 29.07.2013 р.) розглянуто по суті та надано відповідь із врахуванням обставин, викладених у такій заяві, то позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області щодо нерозгляду заяви [PERSON] від 29.07.2013 р. та зобов'язання Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області розглянути заяву [PERSON] від 29.07.2013 р., задоволенню не підлягають. Відносно позовних вимог позивача щодо зобов'язання Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийняти рішення (розпорядження) про виділення (узгодження) [PERSON] земельної ділянки площею 6,14 га із земель площею 75,89 га ріллі, переданих Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області у оренду ПСП «Агрофірма «Пурпурівська» Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області із резервних земельних ділянок та про зобов'язання Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області прийняти рішення про надання дозволу на розробку проектної документації щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,14 га із земель переданих Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області у оренду ПСП «Агрофірма «Пурпурівська» із резервних земельних ділянок, суд зазначає наступне. Відповідно до розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.12.2012 р. №797-р передано приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Пурпурівська» земельні ділянки загальною площею 75,98 га ріллі, у тому числі: невитребувані земельні ділянки - 59,89 га ріллі, резервні земельні ділянки - 4,30 га ріллі, проектні польові шляхи - 11,79 га ріллі в оренду терміном на один рік, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пурпурівської сільської ради (а.с.170). У відповідності до інформації Новомиргородської районної державної адміністрації від 15.01.2014 р. №01-25/16/1 до невитребуваних земельних ділянок площею 59,89 га розташовані на території Пурпурівської сільської ради відносяться неуспадковані земельні частки, щодо яких право на спадщину не оформлене та відсутня відмова від успадкованого майна (а.с.147). Відповідно до ч.1 ст.13 Закону, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Зі змісту зазначеної норми встановлено, що законодавець розмежовує поняття «нерозподілені» та «невитребувані» земельні ділянки, які водночас, не є землями резерву. Таким чином, представником позивача помилково ототожнюються нерозподілені, невитребувані земельні ділянки, а також землі резерву. Окрім того, вирішення питань щодо прийняття рішення про видачу земельної частки (паю) та надання дозволу на розробку проектної документації відноситься до виключної компетенції Новомиргородської райдержадміністрації Кіровоградської області та Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області відповідно. Розглядаючи адміністративний спір, суд не вправі перебирати на себе функції інших суб'єктів владних повноважень та вирішувати питання, віднесені до їх виключної компетенції. У відповідності до викладеного, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області розглянути заяву [PERSON] про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 6,14 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №005908 від 2 квітня 1996 року із змінами від 14 грудня 2012 року та прийняти рішення (розпорядження) про виділення (узгодження) [PERSON] земельної ділянки площею 6.14 га із земель площею 75,89 га ріллі, переданих Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області у оренду ПСП «Агрофірма «Пурпурівська» Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області із резервних земельних ділянок суд зазначає наступне. У відповідності до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Відтак, зазначений Закон є спеціальним щодо процедури виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно з інформацією Відділу Держземагентства у Новомиргородському районі від 11.11.2013 р. №963/01-10 на даний час землі колективної власності колишнього КСП ім. Мічуріна передано у власність громадян в повному об'ємі та відсутні невитребувані (нерозподілені) земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Мічуріна на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.195). У відповідності до інформації наданої Новомиргородською районною державною адміністрацією від 13.12.2013 р. №01-25/317/2 земельних ділянок колективної власності на території Пурпурівської сільської ради немає (а.с.139). Таким чином, на час звернення позивача до Новомиргородської РДА із заявою про виділення їй в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) відсутні вільні земельні ділянки, що належали КСП ім. Мічуріна та які можна виділити в натурі. В абз.10 п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. У зв'язку з викладеним, враховуючи встановлення в судовому засіданні обставин відсутності на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області вільних земельних ділянок колективної власності, суд вважає, що задоволення вищевказаної позовної вимоги не відновить права позивача на виділення земельної ділянки і не забезпечить ефективного поновлення її прав, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. Разом з тим, згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України. У відповідності до абз.1 п.17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно з абз.2 п.17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до абз.2-3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. У відповідності до п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. №122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Оскільки усі землі КСП ім. Мічуріна вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивачка має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу). Суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено процедури передачі земель виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у випадку неможливості надати таку земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі. Проте, у п.147 рішення Європейського суду з прав людини «Броньовський проти Польщі» від 22.04.2004 р. вказано, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. У відповідності до п.184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. Згідно з п.5.4 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод. За таких обставин суд вважає, що виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у випадку неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі повинне здійснюватися відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» суб'єктом, уповноваженим розпоряджатися такими земельними ділянками. У відповідності до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 р. №445/2011 р. Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Відповідно до п.7 зазначеного Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи. У відповідності до п.1 Положення про головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 р. №258, Головне управління Держземагентства в області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Тобто у даному випадку суб'єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, у тому числі, землями резерву (запасу) є Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області. Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Приймаючи до уваги, що відповідачами у даній справі є чотири суб'єкта владних повноважень уповноважених на розпорядження земельними ділянками державної або комунальної власності, кожен із яких відмовив позивачці у реалізації її права на виділення земельної частки (паю) посилаючись на відсутність відповідної компетенції, враховуючи, що позивачка є інвалідом дитинства ІІ групи, а тому відноситься до малозахищеної верстви населення, суд з метою захисту прав [PERSON] вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області відповідно до заяви [PERSON] від 27 липня 2013 року, з урахування обставин встановлених судом, вирішити питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №005908 від 02 квітня 1996 року.

Результат розгляду: partial