Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті заборгованості з одноразової компенсації в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути з відповідача 61234 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона перебуває на обліку у відповідача. Позивач є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням від 05.04.2013 р. [NUMBER]. Її чоловік [PERSON] перебував на обліку у відповідача, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС 1-А категорії, інвалід 3 групи до моменту смерті - [INFO] Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії від 05.03.2013 р. №276 причиною його смерті стало захворювання, яке пов'язане з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На момент смерті чоловіка позивач перебувала у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 23.09.1989 р., проживала разом з ним та неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] Син знаходився на утриманні померлого чоловіка, тому має право на отримання компенсації відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат. На підставі заяви від 26.04.2013 р. рішенням відповідача від 30.04.2013 р. позивачу призначено компенсацію в розмірі 7586,00 грн., яку виплачено частинами протягом серпня-грудня 2013 року. 20.08.2013 р. позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат. У відповідь отримала роз'яснення від 22.08.2013 року про те, що компенсація нарахована на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 р. №649 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 7586,00 грн. Позивач вважає, що зазначена Постанова Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 р. №649 суперечить Закону, а тому не підлягає застосуванню. Просила стягнути з відповідача компенсацію з урахуванням раніше виплачених сум. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав письмові заперечення з проханням розглянути справу за відсутності представника. У запереченнях проти позову посилався на ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» щодо компетенції Кабінету Міністрів України визначати порядок здійснення та розмір виплати, передбаченої, зокрема, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплату компенсації у розмірі, визначеному згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 р. №649 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 7586,00 грн. вважає законною. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Макіївці у судове засідання не з'явився. Надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є вдовою [PERSON], ліквідатора аварії на ЧАЕС, який помер [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 17.12.2012 р. Серії [NUMBER] (а.с. 4). Статус позивача, як дружини громадянина із числа ліквідаторів категорії 1 і смерть якого пов'язана з Чорнобильської катастрофою підтверджується посвідченням [NUMBER] від 09.04.2013 р. (а.с. 3). Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії від 05.03.2013 р. №276 причиною смерті [PERSON] стало захворювання, яке пов'язане з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідачем нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову компенсацію в розмірі 7586 грн. у зв'язку з втратою годувальника із числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі постанови КМ України від 20.04.2007 р. №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ч.3 ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (далі - Закон № 796) зі змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Відповідно до підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зміст статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в наступній редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, зазначені вище зміни, внесені Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону № 796-XII визнані неконституційними. Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають силу з дня ухвалення Конституційним судом рішення про їх неконституційність. Так, відповідно до ст. 48 Закону №796 передбачено, що одноразова компенсація сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в розмірі - 60 мінімальних заробітних плат. Стаття 63 Закону №796 встановлює, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством. У відповідності до ст. 71 Закону №796, дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Правовий статус позивача, як вдови ліквідатора аварії на ЧАЕС визначений Законом № 796 і сторони цього факту не оспорювали. Судом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування та виплата позивачу разової грошової допомоги відповідно до КМ України від 20.04.2007 р. №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач посилався на п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», яким встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України. Кабінетом Міністрів України у 2013 році таке право використано не було, а тому норми постанови КМУ від 20 квітня 2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягають застосуванню під час визначення розміру виплат, передбачених статтею 48 Закону № 796. Суд зазначає , що зупинення дії положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в 2013 році не відбувалось, Кабінет Міністрів України в 2013 році будь-яких рішень з питань встановлення розмірів виплат одноразової грошової компенсації особам, визначеним ст. 48 Закону, не приймав. Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 вищевказаного Закону. Таким чином, у відповідача не було правових підстав для нарахування і виплати компенсації в іншому розмірі, ніж визначено відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Доводи відповідача щодо відсутності належного державного фінансування, в тому числі й позивачу по справі, не можуть прийматись як поважні причини для невиконання своїх зобов'язань, оскільки розмір і порядок проведення таких виплат гарантований Конституцією України та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вишу юридичну силу. Отже у спірних правовідносинах Закон має вищу юридичну силу ніж постанова КМУ. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача з нарахування компенсації за втрату годувальника позивачу на підставі Постанови КМУ №649 від 20.04.2007 року, а не відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є неправомірними. Відповідно до ч. 7 ст. 48 зазначеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Рішення про виплату компенсації в сумі 7586,00 грн. відповідачем прийнято 30.04.2013 року, а виплату закінчено у жовтні 20013 року. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2013 р. до 01.12.2013 р. була встановлена у розмірі 1147,00 грн. Таким чином, розмір компенсації, що підлягає виплаті позивачу визначається як 60 Х 1147,00 грн. = 68820,00 грн. З урахуванням виплаченої компенсації в сумі 7586,00 грн., стягненню на користь позивача підлягає 68820,00 - 7586,00 = 61234,00 грн На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted