Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

02 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області про нарахування підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.07.2007 року по 01.04.2011 року, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та проводити нарахування та виплату. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2011 року позовні вимоги [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок до пенсії як дитині війни, в частині позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 02.09.2010 року - залишено без розгляду. Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2011 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та виплати у належному розмірі щомісячної доплати до пенсії [PERSON]. Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 02.09.2010 року по 02.03.2011 року включно, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням виплачених сум. Позов в частині стягнення та виплаті підвищення до пенсії за період понад шість місяців з дня звернення до суду - залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних відмовлено. Не погоджуючись з прийнятою постановою, управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вимоги за апеляційною скаргою мотивує тим, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни» не передбачено, який саме орган та з яких коштів повинен здійснювати виплату підвищення пенсії дітям війни, крім того, законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії дітям війни. Відповідно ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є дитиною війни, у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що вбачається з відмітки в пенсійному посвідченні. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, що урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Наявність у позивача права на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України). Згідно із законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому правильними є висновки суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни. Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при задоволенні позовних вимог до 02.03.2011 року. Відтак, позивачу належить провести перерахунок та виплату недоплаченого підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 02.09.2010 року по 11.04.2011 року. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в порядку ч. 4 ст. 202 КАС України.

Результат розгляду: partial