Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 2204,06 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ФОП [PERSON] подав до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківської області письмову заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування на 2012, 2013 рік. У зв'язку з несплатою єдиного податку у строк визначеному в ПК України, ФОП [PERSON] станом на 28.11.2013 р. має заборгованість перед бюджетом у сумі 2204, 06 грн. Представник позивача у судове засіданні не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засіданні не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Враховуючи положення ч.4 ст.122 та ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представників сторін, в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до положень ч.1 статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] дійсно подав до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківської області письмову заяву про застосування до нього спрощеної системи оподаткування від 24.01.2012р. за №13272/10(а.с.7-8). Відповідно зазначеної заяви відповідач обрав спрощену систему оподаткування з 01.01.2012р. з обраною ставкою єдиного податку в розмірі 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, як платник другої групи. Відповідно до п.293.1, 293.2 ст.293 ПК України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Пунктом 295.1 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Відповідно до розрахунків позивача ФОП [PERSON] має заборгованість по сплаті єдиного податку з 20.08.2012р. по 20.06.2013р. у сумі 2204,06 грн. Також, наявність податкового боргу підтверджується даними зворотного боку облікової картки відповідача, відповідно до якої, станом на 30.06.2013р. (дата анулювання свідоцтва платника єдиного податку), в графі "недоїмки" зазначено суму боргу у розмірі 2204,06 грн. Відповідно до п.56.11 ст.56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. Платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановленні цим Кодексом строки, також надсилається податкова вимога без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 ПК України). На підставі вищезазначеного, позивач направив податкову вимогу №177 від 24.02.2012р.(а.с.10), на адресу відповідача. Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Судом встановлено, що податковий борг відповідача не переривався з моменту надсилання податкової вимоги, що підтверджується зворотнім боком облікової картки. Відповідно до інформації наданою податковим органом станом на 25.10.2013 року у фізичної особи-підприємця [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) є наступні банківські рахунки: -р/р [NUMBER], [NUMBER], відкриті у АТ "ОТП Банк", МФО 300528, адреса банку: м.Київ, вул. Жилянська, 43. Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що положеннями статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд враховує, що відповідно до п.п.16.1.4 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно положень п.п.20.1.35 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України, Контролюючі органи мають право, звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Податковим боргом є сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п.п.14.1.175 п.14.1 статті 14 Кодексу). З матеріалів справи вбачається, що сума, яка заявлена в адміністративному позові складається з сума заборгованості по сплаті єдиного податку у розмірі 1376,40 грн. та сумою нарахованих штрафних санкцій у розмірі 688,20 грн., що також підтверджується зворотнім боком облікової картки відповідача. Відповідно до п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно до положень ст.116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення. За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України. З метою з'ясування обґрунтованості та правомірності нарахування штрафних санкцій суд витребував від позивача рішення про нарахування штрафних санкцій до відповідача у розмірі 688,20 грн. Однак станом на 20.01.2014 р. жодного рішення позивач до суду не надав. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність рішення контролюючого органу про застосування до відповідача штрафної (фінансової) санкції (штрафу),з огляду на що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи вимоги статей 69, 70 КАС України та положення "Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України", затвердженої наказом ДПА України №276 від 18.07.2005р. (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.08.2005р. за №843/11123), суд приходить до висновку, що відомості облікових карток щодо стану розрахунків з бюджетом є належним та допустимим доказом наявності у платника податків податкової заборгованості. На час розгляду справи сума боргу по сплаті єдиного податку за 2012, 2013 роки відповідачем у добровільному порядку не сплачена, доказів самостійної сплати заборгованості відповідачем до суду не надано. Беручи до уваги наведене, позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості у розмірі 2204,06 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1376,40 грн., яка підтверджена наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частини 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial