Рішення адміністративного суду від 2014-01-02 00:00:00+02

В жовтні 2013 року [PERSON] (надалі позивач, [PERSON]) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (надалі відповідач, Красноармійська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області) в якому просив визнати як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію, скасувати заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб в розмірі 638,92 грн. та зобов'язати відповідача відкликати обтяження № 890033 на нерухоме майно позивача від 01.03.2013 року. Ухвалою суду від 02 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] про визнання як правового акту індивідуальної дії податкової консультації, наданою працівниками Димитрівського відділення Красноармійської ОДПІ приватному підприємцю [PERSON] такими, які суперечать законодавству України залишені без розгляду. Предметом розгляду даної адміністративної справи залишилися позовні вимоги про скасування заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 638,92 грн., зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування вищевказаних позовних вимог позивач зазначив, що борг по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 638,92 грн. виник внаслідок того, що працівником відповідача, при його усному зверненні у квітні 2012 року, не був належним чином розтлумачений порядок припинення підприємницької діяльності та порядок відмови від спрощеної системи оподаткування. Зазначене призвело до безпідставного нарахування йому єдиного податку за період квітень-вересень 2012 року, оскільки в цей час він вже фактично підприємницьку діяльність не здійснював, а отже сплачувати податок не повинен. 01.03.2013 року він отримав листа від реєстраційної служби Димитрівського міського управління юстиції з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, згідно якому відповідач узяв у податкову заставу належний йому будинок. Нарахування заборгованості, прийняття рішення про обтяження нерухомого майна позивач вважає неправомірним та просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні, позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Відповідаючи на запитання суду вказав, що незважаючи на сплату боргу, з його нарахуванням він не згоден, наполягає на здійсненні відповідачем перерахунку та поверненні сплачених коштів. Щодо зобов'язання відповідача відкликати обтяження визнав неактуальність вказаної позовної вимоги, проте заяви про її відкликання до суду не надав. У судовому засіданні, яке відбулось 16 грудня 2013 року представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов. (а.с.28-29) Вказувала, що [PERSON] згідно заяви від 07.03.2012 року знаходився на спрощеній системі оподаткування з 01.04.2012 року. Нарахування авансових внесків проводилось з 20 квітня 2012 року та 20 числа кожного місяця по вересень включно. Крім того, за несвоєчасне подання податкової декларації платника єдиного податку, несвоєчасну сплату авансових внесків з єдиного податку податковими повідомленнями - рішеннями від 10.10.2012 року № 3511871701, від 11.11.2012 року № 3513381702 та від 02.10.2013 року № 0082050617 до позивача застосовані штрафні санкції. Вказані податкові повідомлення-рішення позивач отримав, не оскаржив. Оскільки податковий борг позивач у добровільному порядку не сплатив, у відповідності до положень Податкового кодексу податковою інспекцією вживались заходи з його погашення, у тому числі шляхом взяття майна [PERSON] у податкову заставу, звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу. При цьому, під час розгляду адміністративної справи № 805/6178/13-а [PERSON] погасив наявний у нього податковий борг. Отже, на день розгляду даної справи у позивача борг відсутній, в зв'язку з чим скасовувати нема чого. Щодо посилань позивача на хибну податкову консультацію, як на підставу звільнення від сплати податку, представник відповідача вказувала, що в квітні 2012 року позивач звертався до ДПІ з заявою про припинення дії свідоцтва платника єдиного податку у зв'язку із зміною місця проживання, а не у зв'язку із відмовою від застосування спрощеної системи оподаткування. На вказане звернення [PERSON] була надана відповідь, отримавши яку він здійснив дії у відповідності до положень закону, надавши до ДПІ 17.09.2012 року заяву про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з 01.10.2012 року. Щодо вимог позивача про вивільнення майна з податкової застави представник відповідача вказувала про направлення ДПІ до реєстраційної служби Димитрівського управління юстиції відповідного листа. У судове засідання, призначене на 02 січня 2014 року, представник відповідача не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України справа розглядається за відсутністю представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 08.06.2004 року. З 07.08.2012 року перебуває в стані припинення. Запису про припинення підприємницької діяльності позивача на день розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесено. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував на обліку в Димитрівському відділенні Красноармійської ОДПІ як платник єдиного податку. 27 квітня 2012 року позивачем було надіслано на адресу Димитрівської податкової інспекції заяву від 26 квітня 2012 року про скасування Свідоцтва про сплату єдиного податку Серії [NUMBER] від 07.03.2012 року у зв'язку зі зміною місця проживання, яку відповідач отримав 03 травня 2012 року. (а.с.8,9) 10 травня 2012 року заступником начальника ДПІ - начальником Димитрівського відділення Красноармійської ОДПІ [PERSON] було надано відповідь № 45/В/06-013-1 на його заяву від 26.04.2012року, якою роз'яснено податкове законодавство. Зокрема зазначено, що анулювання свідоцтва платника єдиного податку у зв'язку зі зміною місця проживання Податковим кодексом не передбачено. Роз'яснено порядок відмови від спрощеної системи оподаткування. (а.с.53) Згідно заперечень на адміністративний позов (а.с.28-29) 17.09.2012 року ФО-П [PERSON] було подано заву про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з 01.10.2012 року. З актів про результати камеральної перевірки особового рахунку платника єдиного податку - фізичної особи підприємця від 10.10.2012 року № 546, від 06.12.2012 року № 718/1702/[NUMBER], від 25.09.2013 року № 155/05617/[NUMBER], податкових повідомлень-рішень від 10.10.2012 року № 3511871701, від 11.11.2012 року № 3513381702, від 02.10.2013 року № 0082050617 вбачається, що за несвоєчасну сплату авансових внесків з єдиного податку, не подання податкової звітності, до позивача контролюючим органом були застосовані штрафи у розмірі 160,95 грн., 107,30 грн. та 170,00 грн. відповідно. Зазначені рішення відповідача про збільшення грошових зобов'язань з єдиного податку позивач отримував своєчасно, про що свідчать його підписи на повідомленнях про вручення поштових відправлень. (а.с.41- 49) Доказів оскарження чи скасування зазначених податкових повідомлень - рішень позивачем суду не надано. З картки особового рахунку [PERSON] (платіж 18050400 єдиний податок з фізичних осіб) вбачається, що станом на 31.12.2012 року за позивачем рахувалась заборгованість у загальному розмірі 701,62 грн. зі сплати єдиного податку, яка складалась з штрафних санкцій нарахованих згідно податкових повідомлень-рішень від 10.10.2012 року № 3511871701, від 11.11.2012 року № 3513381702, від 02.10.2013 року № 0082050617, нарахованих авансових платежів з єдиного податку та пені. Станом на день розгляду справи податковий борг у позивача відсутній. (а.с.41-49, 51-52,65-67) У зв'язку з виникненням у позивача податкового боргу відповідачем були проведені дії з його примусового стягнення - на житловий будинок [PERSON], розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрована податкова застава (а.с.15), до Донецького окружного адміністративного суду подано адміністративний позов про стягнення з [PERSON] заборгованості з єдиного податку у розмірі 638,92 грн. У зв'язку з повною сплатою [PERSON] суми заборгованості у розмірі 638,92 грн. позивачем була відкликана позовна заява по справі № 805/6178/13-а. (а.с.74) З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 15487466 від 26.12.2013 року встановлено, що дія обтяження - податкової застави припинено. (а.с.63-64) Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та положень законодавства. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з п.291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Відповідно до п.295.1, п.295.2 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності. Відповідно до положень п. 298.2. ст.298 ПК України відмова від спрощеної системи оподаткування здійснюється в порядку, визначеному підпунктами 298.2.1-298.2.3 цієї статті. Зазначеними пунктами передбачено, що для відмови від спрощеної системи оподаткування суб'єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву. Платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів. Разом з тим, пунктом 295.8. статті 295 ПК України визначено, що у разі припинення платником єдиного податку провадження господарської діяльності податкові зобов'язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому до контролюючого органу подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з припиненням провадження господарської діяльності. Виходячи з наведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про правомірність нарахування відповідачем позивачу авансових внесків з єдиного податку за період з квітня по вересень 2012 року включно, оскільки у встановленому податковим законодавством порядку позивач з заявою про відмову від спрощеної системи оподаткування звернувся лише 17 вересня 2012 року. При цьому, суд відхиляє посилання позивача на отриману хибну усну податкову консультацію, оскільки з поданої ним у квітні 2012 року письмової заяви вбачається, що перед податковим органом ставилося питання не щодо практичного використання окремих норм податкового законодавства чи роз'яснення порядку відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку із припиненням господарської діяльності, а скасування свідоцтва платника єдиного податку у зв'язку із зміною місця проживання. До цього, суд зазначає, що порядок відмови від спрощеної системі оподаткування визначений Податковим кодексом України. Порядок припинення підприємницької діяльності врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Зазначені нормативні акти є загальнодоступними. Необізнаність платника податків щодо їх певних положень залежить виключно від бажання цього платника з ними ознайомитися. Крім того, роз'яснення положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не належить до компетенції податкових органів та не може бути предметом податкової консультації. Надаючи оцінку правомірності виникнення податкового боргу, про скасування якого просить позивач, в частині застосування до нього штрафів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій. Пунктом 122.1 статті 122 Податкового кодексу України визначено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу. Пунктом 120.1 статті 120 ПК України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. З актів камеральних перевірок, зворотнього боку облікової картки платника податку [PERSON] встановлено, що авансові внески з єдиного податку позивач у встановлені податковим законодавством строки не сплачував, звіт за 3 квартали 2012 року не подав. Виходячи з наведеного, відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями правомірно застосовані до позивача фінансові санкції, внаслідок чого було збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку. Отже, підстави для скасування суми податкового боргу у розмірі 638,92 грн. відсутні. До цього, на час розгляду справи позивач заборгованості з єдиного податку не має внаслідок її добровільного погашення. Твердження позивача про сплату зазначеного боргу іншою особою суд до уваги не бере, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної обставини [PERSON] суду не надав. Зважаючи на викладене, виходячи з правомірності нарахування відповідачем позивачу податкових зобов'язань у сумі 638,92 грн., приймаючи до уваги повну сплату позивачем зазначеного податкового боргу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про скасування заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 638,92 грн. Щодо правомірності взяття майна позивача у податкову заставу та обґрунтованості вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача відкликати це обтяження, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 88.1. ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Відповідно до пп. 93.1.1. п. 93.1 статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку. З урахуванням наведених положень законодавства, виходячи з того, що до травня 2013 року позивач мав податковий борг, вжиття відповідачем заходів з його погашення, у тому числі шляхом взяття нерухомого майна [PERSON] у податкову заставу, суд вважає правомірним. Оскільки на день розгляду справи майно позивача з податкової застави звільнено, вимога позивача відповідачем задоволена у досудовому порядку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, адже предмет спору відсутній. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню чи поверненню не підлягають.

Результат розгляду: denied