Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного лікувально-профілактичного закладу "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці", в якому просить суд, визнати неправомірними дії Державного лікувально - профілактичного закладу "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці" щодо відмови в наданні [PERSON] публічної інформації, у вигляді копій договорів із додатками та специфікацією, які були укладені у 2014 році на поставку продуктів харчування, згідно коду 10.51.1 - Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що договори із додатками та специфікацією, які були укладені у 2014 році на поставку продуктів харчування не є інформацією з обмеженим доступом, є відкритою. Отже, надану відповідачем на його інформаційний запит відповідь про відмову у наданні інформації, позивач вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його права. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову в яких проти позову заперечив у повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити через безпідставність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом при судовому розгляді справи, позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом № 03-02/із від 30.01.2014 року про надання публічної інформації, а саме: копій договорів із додатками та специфікацією, які були укладені у 2014 році на поставку продуктів харчування, згідно коду 10.51.1 - Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010. Листом від 14.02.2014 року №222 [PERSON] було відмовлено в задоволені запиту з огляду на те, що інформація, яку запитував позивач, не підпадає під категорію, визначену законом України "Про доступ до публічної інформації". В судовому засіданні представником відповідача також пояснено, що позивачу відмовлено в задоволені запиту в зв'язку з тим, що на його думку, фактично позивач запитував лише копії документів відповідача, що стосуються його господарської діяльності, а не інформацію щодо використання бюджетних коштів, так як кошти згідно запитуваних договорів могли не використовуватися. Суд погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач здійснює свою діяльність на підставі Статуту Державного лікувально-профілактичного закладу "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці", затвердженого наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 28.12.2006 року №542-Ц, із змінами, затвердженими наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 24.06.2011 року №340-Ц. Відповідно до Статуту відповідач заснований на державній власності, відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України, підпорядкований державній адміністрації залізничного транспорту України, а в порядку координаційної діяльності - статутному територіально-галузевому об'єднанню "Південна залізниця". Майно відповідача становлять основні фонди і оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі відповідача. Майно відповідача є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, відповідач володіє та користується зазначеним майном. Відповідач має право розпоряджатись закріпленим за ним майном лише з дозволу органу управління майном, Державної адміністрації залізничного транспорту України та залізниці згідно з діючими нормативними документами. Бюджетні кошти є лише одним із джерел формування майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", до розпорядників публічної інформації віднесені юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 3 та 4 ст. 263 ГК України визначено, що господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб'єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами. Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. У ст. 655 ЦК України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом вказаних норм суд дійшов висновку, що законодавство встановлює чітке розуміння терміну "договір", як підставу для можливості здійснення господарської діяльності, та не відноситься до інформації щодо використання бюджетних коштів. Таким чином, суд аналізуючи наведене вище встановив, що надання договорів відповідача із додатками та специфікації, в якості публічної інформації, позивачу, не передбачено законом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що відповідач при наданні відповіді на інформаційний запит, а саме відмові в наданні копій договорів із додатками та специфікацією, які були укладені у 2014 році на поставку продуктів харчування, згідно коду 10.51.1 - Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Результат розгляду: denied