Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що за наслідками документальної планової перевірки дотримання ним податкового та іншого законодавства в період з 01.04.2010 по 31.12.2012 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя (далі - ДПІ) складено акт № 6/17-214/[NUMBER] від 26.07.2013 та виявлено порушення пп. 138.8.1 п. 138.8, п. 138.4. ст. 138, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб, який було розраховано ним у сумах: 63 138,34 гривень за 2011 рік (50510,67 гривень - основний платіж, 12627,67 гривень - фінансова санкція); 31459,18 гривень за 2012 рік (25167,34 гривень - основний платіж, 6291,84 гривень фінансової санкції); 170 гривень - фінансова санкція за несвоєчасне подання декларації про доходи за 2011 рік. Відповідач обґрунтовує в акті перевірки порушення вимог податкового законодавства наступними обставинами: щодо порушень у 2011 році: неподання додатку 7 до розділу III податкової декларації про майновий стан за 2011 рік; перекручення даних, а саме завищення валових витрат в 2011 році; щодо порушень у 2012 році: безпідставне віднесення до складу валових витрат суми 187760,76 гривень, оскільки дана сума не є прямими витратами операційної діяльності. 09.08.2013 ДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення №0000861702 про збільшення суми грошового зобов'язання на 94 767,51 гривень, яка включає податок на доходи фізичних осіб в сумі 75678,01 гривень та санкцію в розмірі 19089,5 гривень. Позивач вважає, що ним не були порушені зазначені ДПІ вимоги податкового законодавства та не погоджується з повідомленням-рішенням в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік в сумі 50510,67 гривень основного платежу, 12627,67 гривень фінансової санкції; та донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік в сумі 25167,34 гривень основного платежу, 6291,84 гривень фінансової санкції. Фінансова санкція у розмірі 170 гривень ним не оскаржуєся (за несвоєчасне подання декларації з доходів фізичних осіб). Стосовно подання декларації нібито неналежним чином в акті перевірки зазначено про неподання позивачем додатку 7 до розділу III податкової декларації про майновий стан за 2011 рік, проте позивач отримав квитанції № 1 та № 2 щодо доставлення податкової декларації про майновий стан і доходи до центрального рівня ДПА України та районного рівня ДПА України. Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена Наказом ДПА України № 233 від 10.04.2008 (далі - Інструкцуя №233), чітко передбачає дотримання певного стандарту декларації та його перевірку податковим органом, а при наявностіпорушень, платник податків повинен бути повідомлений про це. Оскільки позивач отримав квитанцію № 2, при цьому здавав звітність в затвердженому форматі (стандарті) і не отримав повідомлень про будь-які неточності або відмову у прийнятті декларації, тому звітність була здана ним належним чином. Стосовно завищення валових витрат в акті перевірки вказано, що позивачем у 2011 році були понесені витрати на придбання товару у розмірі 1120937,70 гривень, при цьому обліковувалися залишки ТМЦ на суму 43079,95 гривень й були понесені інші валові витрати, пов'язані із провадженням господарської діяльності у розмірі 50745,53 гривень. Із співставлення цих показників відповідач дійшов висновку, що валові витрати позивача у 2011 році складали 1128603,28 гривень. Позивач вираховував суму податку до сплати у розмірі 50510,67 гривень з урахуванням нарахованого відповідачем валового доходу у сумі 1307351,34 гривень та сумою сплаченого податку на день подання декларації у розмірі 6899,40 гривень, а також помилки на особовому рахунку позивача у розмірі 29281,30 гривень. В той же час в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника. В порушення норм податкового законодавства відповідач не врахував в складі інших витрат, що пов'язані із провадженням господарської діяльності, суму в розмірі 68000 гривень, яка виникла внаслідок оплати послуг ТОВ «Юлік, ЛТД», пов'язаних з розширенням ринку збуту друкованої продукції. 01.07.2013 позивач передав відповідачу всю наявну в нього первинну документацію, включаючи договір з ТОВ «Юлік, ЛТД», який був укладений 10.12.2010, та акти приймання-передачі послуг до нього. Той факт, що відповідач отримав дану документацію, підтверджується посиланням в акті перевірки на даний договір в розрізі 2012 року. З урахуванням того, що в 2011 році позивач отримав від ТОВ «Юлік, ЛТД» послуги на загальну суму 168000 гривень, валові витрати позивача складають не 1120937,7 гривень, а 1296603,28 гривень. З урахуванням нарахованого відповідачем валового доходу у розмірі 1307351,34 гривень та сумою сплаченого податку за 2011 рік на день подання декларації у розмірі 6899,4 гривень, сума податку до відшкодування складає мінус 5287,19 гривень. Чистий доход до оподаткування дорівнює 1307351,34 - 1296603,28 = 10748,06. Податок на доходи 10748,06 х 15% = 1612,21 гривень. Податок з урахуванням авансових платежів, сплачених у 2011 році дорівнює: 1612,21 - 6899,4= - 5287,19 гривень. Щодо того, що в наслідок помилки при поданні декларації з доходів за 2011 рік на особовому рахунку позивача виникло відображення заборгованості бюджету перед позивачем у розмірі 29281,3 гривень, то жодна норма законодавства не передбачає, що у разі виникнення такої помилки ці кошти повинні бути стягнуті з особи, на корить якої є помилка. Позивач не отримував даних коштів, тому відсутні правові підстави для їх стягнення. За таких умов, податкове повідомлення-рішення в частині податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік в сумі 50510,67 гривень за основним платежем та 12627,67 гривень за фінансовою санкцією є неправомірним та підлягає скасуванню. Щодо нібито порушень у 2012 році в акті перевірки зазначено, що безпідставним є віднесення до складу валових витрат суми у розмірі 187760,76 гривень, сплаченої на користь ТОВ «Юлік, ЛТД», оскільки дана сума не є прямими витратами операційної діяльності. В обґрунтування цього ДПІ наводить доводи, що дане підприємство обліковується за станом 21, так як 21.09.2011 судом прийняте рішення про припинення даного підприємства. В той же час, статті 138 і 139 Податкового кодексу України не визначають такої підстави як невнесення витрат до валових витрат. Крім того, факт ухвалення подібного рішення суду не призводе до безпосередньої ліквідації підприємства. ТОВ «Юлік, ЛТД» на даний час не ліквідовано та міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Так само, оскільки законодавство не встановлює обов'язку платника податків перевіряти стан контрагенту з якоюсь періодичністю, а договір між позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД» був укладений ще у 2010 році, і з того часу до послуг даного контрагента не було жодних претензій, позивач просто не вбачав необхідності перевіряти його стан у реєстрах та не повинен був цього роботи. Припинення юридичної особи за рішенням суду не призводить до того, що всі укладені нею договори стають недійсними, а всі виписані первинні документи такими, що не підтверджують операції з придбання товарів або послуг. Більш того, відповідач вважає, що первинні документи, а саме акти здачі-прийняття наданих послуг не відповідають ознакам первинних документів, оскільки в них відсутня деталізована інформація щодо отриманих послуг. Проте, надані позивачем акти здачі-приймання послуг відповідають ознакам, зазначеним в ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996). Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах». Фактично не позивач, а відповідач порушує приписи пп. 138.8.1 п. 138.8, п. 138.4. ст. 138 Податкового кодексу України. На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України». Відповідно до акту перевірки, у 2012 році позивачем були понесені витрати на придбання товару у розмірі 999507,45 гривень, при цьому обліковувалися залишки ТМЦ на суму 42537,12 гривень та були понесені інші валові витрати, пов'язані із провадженням господарської діяльності, у розмірі 48922,58 гривень. Із співставлення цих показників відповідач дійшов висновку, що валові витрати позивача у 2011 році складали 1005892,91 гривень. Позивач вираховував суму податку до сплати у розмірі 25167,34 гривень з урахуванням нарахованого ДПІ валового доходу у розмірі 483944,43 гривень та сумою сплаченого податку на день подання декларації у розмірі 2526,22 гривень. В той же час, з урахуванням того, що в 2011 році позивач отримав від ТОВ «Юлік, ЛТД» послуги на загальну суму 219910 гривень, валові витрати позивача складають не 1005892,91 гривень, а 1225802,9 гривень. З урахуванням нарахованого ДПІ валового доходу у розмірі 1183944,43 гривень та сумою сплаченого податку за 2012 рік на день подання декларації у розмірі 2526,22 гривень, сума податку до відшкодування складає мінус- 2526, 2 гривень. Чистий доход до оподаткування дорівнює 1183944,43 - 1225802,90 = - 41858,47. Податок на доходи "- 41858,47" х 15% = 0. Податок з урахуванням авансових платежів, сплачених у 2012 році, дорівнює 0 - 2526,20 = - 2526,2 гривень. За таких умов податкове повідомлення-рішення в частині податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік в сумі 25167,34 гривень за основним платежем, 6291,84 гривень за фінансовою санкцією є неправомірним та підлягає скасуванню. В первісному позові позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0000861702 від 09.08.2013 в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік в сумі 25366,72 гривень за основним платежем, 6341,68 гривень за фінансовою санкцією, а також збільшення податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік в сумі 25167,34 гривень за основним платежем, 6291,84 гривень за фінансовою санкцією. Відповідно до уточненого позову від 04.02.2014, позивач просить скасувати зазначене рішення в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік в сумі 50510,67 гривень за основним платежем, 12627,67 гривень за фінансовою санкцією, а також збільшення податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік в сумі 25167,34 гривень за основним платежем, 6291,84 гривень за фінансовою санкцією. У судовому засіданні представники позивача позов підтримують і просять його задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, зазначивши в запереченнях, що проведеною перевіркою встановлено, що позивачем не подано до ДПІ у Жовтневому районі додаток №7 до розділу III податкової декларації про майновий стан за 2011 рік від 10.02.2011 № 9016115255, що підтверджується першою квитанцією, сформованою програмним забезпеченням органів ДПС. Щодо виявлених порушень по взаємовідносинах з ТОВ «Юлік, ЛТД», то перевіркою було встановлено, що до складу валових витрат позивачем безпідставно віднесено витрати на придбання послуг по розширенню ринку збуту друкованої продукції у ТОВ «Юлік, ЛТД» в розмірі 187760,76 гривень. Операції між позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД» були оформлені актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), розрахунки між суб'єктами здійснювались у готівковій формі. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено нормами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення №88). Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог зазначеного Положення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Статтею 9 Закону №996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками (в межах компетенції), які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим цитуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) по взаємовідносинам з ТОВ «Юлік, ЛТД», які надано позивачем, не підтверджують витрати, оскільки первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені ст.9 Закону №996, п.2.4 Положення №88, а саме зміст та обсяг господарської операції з надання послуг по розширенню ринку збуту друкованої продукції, одиниці її виміру. У актах позивача не визначено змісту та обсягу господарських операцій, одиниці їх виміру, що позбавляє можливості перевірити в якому обсязі мали бути виконані та були виконані роботи, яким чином формувалась вартість таких робіт, а відтак неможливо зробити висновок про реальність виконання таких робіт. Окрім того, під час проведення перевірки було направлено запит до ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя стосовно проведення зустрічної звірки підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних по взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД». ДПІ в Орджонікідзевському районі надано відповідь, про те, що ТОВ «Юлік, ЛТД» з 13.02.2012 знаходиться у стані 21 - ліквідаційна процедура за рішенням (постановою) суду, у зв'язку з чим неможливо провести зустрічну звірку. Також додатково повідомлено, що з 2007 року по теперішній час ТОВ «Юлік, ЛТД» не звітує до ДПІ в Орджонікідзевському районі. На підставі вищевикладеного відповідач просить відмовити у позові. У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке: судом встановлено, що ДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON] за період з 01.04.2010 по 31.12.2012, результати якої викладено в акті № 6/17-214/[NUMBER] від 26.07.2013. 09.08.2013, на підставі вказаного акту, ДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення № 0000861702 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування, на 94 767,51 гривень, в т.ч. на 75 678,01 гривень за основним платежем, 19 089,5 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Судом встановлено, що 09.02.2012 позивач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яку було доставлено до центрального рівня ДПА України 10.02.2012 та прийнято на районному рівні з зауваженнями (т. 1 а.с. 151, т.2 а.с. 109, 119-122). Позивач також подав додаток 7 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан за 2011 рік в електронному вигляді, проте даний документ не було прийнято у зв'язку з наявністю помилки (т. 2 а.с. 108). Відповідно до п.п. 177.1, 177.2, 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції Закону № 4220-VI від 22.12.2011, який набрав чинності 19.01.2012 та діяв на час подання даної декларації), «доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи». Згідно з абзацами 1 та 3 п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, «податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною». Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи» № 1395 від 07.11.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2011 за № 1532/20270 (у первинній редакції, яка діяла на час подання позивачем декларації за 2011 рік), податкова декларація про майновий стан та доходи складається з 8 розділів та 7 додатків до декларації. Згідно з п.п. 2, 4 розд. ІІ вказаної Інструкції, «додатки до декларації є складовою частиною декларації і без декларації не дійсні. Додатки до декларації заповнюються та подаються виключно за наявності доходів (витрат), розрахунок яких міститься у цих додатках. У декларації зазначаються всі передбачені в ній відомості (показники), крім випадків, прямо визначених у декларації. Якщо будь-який рядок декларації не заповнюється через відсутність інформації (операції, суми), то такий рядок прокреслюється, крім випадків, прямо визначених у декларації. Відповідно до пп.пп. 8.1-8.4 п. 8 розд. IV Інструкції, «у додатку 7 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності": доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД , за здійснення якого одержано дохід. У колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності. У колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг). Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу . У колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6». Судом встановлено, що в декларації за 2011 рік позивач зазначив суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, (валовий дохід) у розмірі 1310803 гривні, проте не визначив суму витрат та чистого оподатковуваного доходу. ДПІ не зарахувала до складу валових витрат 2011 року суму витрат у розмірі 168000 гривень, понесених відповідачем за здійсненими господарськими операціями з ТОВ «Юлік, ЛТД», оскільки до перевірки не було надано договір від 20.12.2010, укладений між позивачем та даним підприємством, та акти здачі-прийняття виконаних робіт. Судом встановлено, що 20.12.2010 між позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД» було укладено договір надання послуг по розширенню ринку збуту друкованої продукції (бланків, книг, журналів) (т.1 а.с. 155-157). На підтвердження виконання даного договору позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД» оформлено акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 161-191; т.2 а.с. 1-68). Але у судових засіданнях не знайшло свого підтвердження те, що позивач під час перевірки надав зазначений договір та акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за 2011 рік перевіряючим, оскільки в переліку наданих до перевірки документів ( т.1 а.с. 152-154) вказаний договір та акти не зазначено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону №996 (у редакції Закону № 3422-IV від 09.02.2006, який набрав чинності та діяв на час підписання даного договору), «підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Згідно з п. 1.2 Положення №88 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України № 1327 від 08.11.2010, який набрав чинності 06.12.2010 та діяв на час підписання даного договору), «господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення». Відповідно до п.п. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 Положення №88, «первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення». Судом встановлено, що зазначені акти виконаних робіт складено на підтвердження виконання робіт - послуг по розширенню ринку збуту друкованої продукції (бланків, книг та журналів) за визначений тиждень 2011-2012 років. В даних актах зазначено різні суми за надані послуги. Зазначений в актах обсяг/одиниця виміру - тиждень - не є натуральним або вартісним показником здійснених господарських операцій. Крім того, відсутня деталізована інформація щодо кількості, обсягів, вартості та складових частин наданих послуг. Позивач не надав ані до перевірки, ані до суду калькуляцій до актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), кошторисної документації або інших документів з розшифровкою даних щодо отриманих від ТОВ «Юлік, ЛТД» послуг по розширенню ринку збуту друкованої продукції. Таким чином, зазначені акти не відображають господарські операції позивача (їх обсяг) в повній мірі, відповідно, не є належними доказами реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Юлік, ЛТД». Відповідно до абз.абз. 1, 2 п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, «з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків». В акті перевірки вказано, що, відповідно до відповіді ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, ТОВ «Юлік, ЛТД» знаходиться у 21 стані (ліквідаційна процедура за рішенням (постановою) суду, а з 2007 року не звітує до ДПІ (т. 1 а.с. 13). Таким чином, у зв'язку з відсутністю (ненаданням позивачем до перевірки) первинних документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Юлік, ЛТД» та неможливістю проведення зустрічної звірки з даним підприємством, відповідач правомірно не врахував суму витрат за 2011 рік у розмірі 168 000 гривень, понесених відповідачем за здійсненими господарськими операціями з ТОВ «Юлік, ЛТД». Перевіркою визначено суму валового доходу у розмірі 1 307 351,34 гривні, суму витрат (без ПДВ) - 1 128 603,28 гривні, суму чистого оподатковуваного доходу - 178 748,06 гривень (т.1 а.с. 25, 44, 78, 80, 93, 106). На підставі цих даних розраховано суму податку з доходів фізичних осіб, яку не сплатив позивач, та нараховано 21 229,37 гривень даного податку (основний платіж) та 5307, 34 гривень штрафних санкцій. Судом встановлено, що в податковій декларації за 2011 рік позивач зазначив, що поверненню з бюджету підлягає сума в розмірі 29 281,3 гривень (т.2 а.с.119-122). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що вказана сума зазначена помилково, чинне законодавство не містить поняття від'ємне значення об'єкта оподаткування. Відповідно до абз. 1 п. 50.1, п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України «у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових виїзних перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом». Оскільки позивач допустив помилку, але не подав до початку перевірки уточнюючий розрахунок до декларації з метою виправлення такої помилки, тому податковий орган правомірно нарахував суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 29 281,3 гривень за основним платежем; 7320,33 гривень за штрафними санкціями. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ДПІ правомірно нарахувала позивачу податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік на загальну суму в розмірі 50 510,67 гривень за основним платежем (21229,37+29281,3=50510,67), розрахунок якого приведено в акті перевірки (т.1 а.с. 106). Перевіркою визначено, що протягом 2012 року позивач придбав та оплатив товар на загальну суму 999 507,45 гривень, проте, станом на 31.12.2012, у позивача обліковуються залишки товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 42 357,12 гривень (т.1 а.с.95-101). Таким чином, валові витрати позивача за 2012 рік в частині придбаних ТМЦ, що реалізовані, складають 956 970,33 гривень. Судом встановлено, що позивач зазначив в графі «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, за 2012 рік (додаток 5 до розд. ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи) суму у розмірі 978 020,23 гривень (т.2 а.с. 126). Таким чином, позивач завищив значення валових витрат в частині визначення вартості придбаних ТМЦ, що реалізовані, на загальну суму 21 049,9 гривень. Відповідно, ДПІ правомірно нарахувала позивачу 3157,49 гривень податку на доходи фізичних осіб за основним платежем; 789,37 гривень за штрафними санкціями. Судом встановлено, що в додатку 5 до декларації за 2012 рік позивач також зазначив суму інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, у розмірі 236 683,34 гривень. Загальна сума вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, складає 1 214 703,57 гривень (т. 1 а.с. 94, 109, т. 2 а.с. 126). За даними перевірки даний показник є меншим на 208 810,66 гривень та складає 1 005 892,91 гривні (т.1 а.с. 109). ДПІ не зарахувала до складу валових витрат 2012 року суму витрат у розмірі 187 760,76 гривень, понесених відповідачем за здійсненими господарськими операціями з ТОВ «Юлік, ЛТД». Відповідно до вищезазначеного, у зв'язку з невідповідністю первинних документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Юлік, ЛТД» та неможливістю проведення зустрічної звірки з даним підприємством, відповідач правомірно не врахував суму витрат за 2012 рік у розмірі 187 760,76 гривень, понесених відповідачем за здійсненими господарськими операціями з ТОВ «Юлік, ЛТД». Таким чином, позивач завищив значення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, по взаємовідносинам з ТОВ «Юлік, ЛТД». Відповідно, ДПІ правомірно нарахувала позивачу 22009,85 гривень податку на доходи фізичних осіб за основним платежем; 5502,46 гривень за штрафними санкціями. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ДПІ правомірно нарахувала позивачу податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік в розмірі 25167,34 гривень за основним платежем (22009,85+3157,49=25167,34), розрахунок якого приведено в акті перевірки (т.1 а.с. 109). На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що під час проведення перевірки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому висновки акту перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі даного акту, є правомірними, відповідно, позов не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied