Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, визнання документу дійсним та зобов'язання вчинити дії, зазначивши, що 22.11.2013 року відповідачем було прийнято рішення № 58 про його примусове повернення в країну походження, в якому, на думку позивача, зазначено неправдиві відомості щодо його виявлення співробітниками міліції та складання відносно нього адмінпротоколу та постанови про накладення адміністративного стягнення, про які він ні чого не знає і які йому вручені не були, при цьому зазначив, що в'їхав на територію України легально, згодом уклав шлюб з громадянкою України [PERSON] та спільно з нею прийняли рішення про подальше залишення позивача в Україні, в силу чого офіційно звернулись до відповідача для отримання роз'яснень та подання документів для одержання посвідки на тимчасове проживання, подавши клопотання дружини, як приймаючої сторони. Враховуючи, що дружина позивача була вагітною і сім'я тимчасово проживала в м. Харкові, позивач не мав змоги самостійно передати відповідачу зібраний пакет документів, які передав через свого товариша, а згодом позивачу передали паспорт з відміткою про продовження терміну перебування до 31.10.2012 року, посвідку на тимчасове проживання в Україні та вкладний талон до паспорта. В результаті шлюбу в подружжя народилась донька [PERSON], яка є громадянином України, після чого позивач звернувся до Погребищенського РВ УДМС України у Вінницькій області для надання йому дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, де йому було рекомендовано звернутись до відповідача про продовження посвідки на тимчасове проживання, оскільки процес оформлення посвідки на постійне проживання є досить тривалим. Додержуючись рекомендацій, позивач звернувся до відповідача та надав всі необхідні документи для продовження посвідки на тимчасове проживання, однак, згодом його по телефону викликали до відповідача та 24.11.2013 року на вулиці, біля приміщення Головного управління міграційної служби України у Вінницькій області по вул. Пирогова, 4, в м. Вінниці, вручили оскаржуване рішення. Позивач вважає, що не порушував законодавства України і має право перебувати в Україні. Йому незрозуміло чому відповідні документи є незаконними, а його намагаються примусово повернути в країну походження, в силу чого він звернувся до суду та просить суд поновити розгляд заяв на отримання посвідки на тимчасове перебування в Україні та дозволу на імміграцію в Україну, визнати протиправним та скасувати рішення № 58 від 22.11.2013 року, визнати посвідку на постійне проживання № 2727-0- від 30.10.2012 року такою, що на даний час є дійсною, зобов'язати відповідача видати дозвіл на імміграцію в Україну та видати посвідку на постійне проживання в Україні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обгрунтувавши їх обставинами, викладеними в позові, зазначивши, що документи позивач передав відповідачу через товариша, зв'язок з яким на даний час втрачено, при вивченні змісту посвідки на тимчасове проживання позивач замітив про запис щодо приймаючої сторони - Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова, однак вважав, що таке зазначення було необхідним для видачі посвідки, оскільки його дружина з Вінниці. Позивач в судовому засіданні пояснив, що безпосередньо в приміщенні міграційної служби рішення № 58 не одержував, свого підпису в відповідних документах не ставив, ніякого перекладача не було, особу на ім'я [PERSON], яка нібито була залучена співробітниками міграційної служби в якості перекладача - не знає, необхідності в перекладачеві не було, оскільки він постійно знаходився разом із дружиною, яка вільно володіє зрозумілою йому мовою, пояснив, що йому не було відомо, що він підписує протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення, а сплачуючи кошти - думав, що сплачує адмінпослуги за оформлення документів, а не штраф за адмінправопорушення. Представник позивача зазначила, що відсутній жодний документ, який би прямо підтверджував винні та умисні дії позивача, всі печатки та штампи відповідають зразкам печаток та штампів відповідних органів. Позивач просив не повертати його в країну походження, оскільки він не вчинив жодних умисних та протиправних дій, при цьому зазначив, що законно в'їхав на територію України, намагався себе вести законослухняно і не розуміє чому так сталося, а роз'єднання його із донькою та дружиною - позбавить його основного сенсу життя. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Порхун Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову, зазначивши, що єдиним органом, який міг видавати відповідну посвідку на тимчасове проживання в Україні станом на 30.10.2012 року є Державна міграційна служба. При перевірці було виявлено, що Державна міграційна служба не видавала такої посвідки. Вважає, що посвідка підроблена, а Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова не міг бути приймаючою стороною, оскільки з листа ректора відповідного навчального закладу позивач в списках студентів не значиться та запрошення на навчання не надавалось, в силу чого в отриманні посвідки на тимчасове проживання було відмовлено з підстав проживання по недійсним документам, прийнято рішення про повернення в країну походження, а про дані обставини було повідомлено Управління СБУ у Вінницькій області та в порядку інформування було повідомлено другий відділ Вінницького міського відділу міліції. Просила суд в позові відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив та дослідив наступні докази та обставини: Зміст рішення № 58 про примусове повернення в країну походження громадянина Нігерії [PERSON], [INFO], прийнятого провідним спеціалістом 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області Лєбєдєв Г.Я. та затвердженого 22.11.2013 року заступником начальника Управління ДМС України у Вінницькій області Кушнір В.М., вказує, що громадянин Нігерії [PERSON] був виявлений працівниками міліції 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області, в подальшому було встановлено, що даний громадянин прибув до України 10.11.2006 року по візі типу « 0» з метою навчання у Національному аерокосмічному університеті м. Харків, після закінчення підготовчого відділення вказаного навчального закладу, продовжив навчання у Харківській державній зооветеринарній академії, яку закінчив у 2012 році. Посвідка на тимчасове проживання визнана не дійсною. Притягувався до адміністративної відповідальності. Одружений на громадянці України, має доньку Дженніфер. Не може використовувати своє право на імміграцію в Україну, так як перебуває в державі з порушенням встановлених правил, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення та іншими матеріалами, в силу чого вирішено примусово повернути [PERSON] в країну походження, зобов'язавши його покинути Україну в 30-денний термін. (а.с. 6-7). Посвідка на тимчасове проживання в Україні серія [NUMBER] від 30.10.2012 року, видана ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області на ім'я [PERSON], [INFO], зазначає, що приймаючою стороною є Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова, а підстава видачі посвідки є навчання, посвідка дійсна до 28.10.2013 року, завірена печаткою Служби громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Управління МВС України у Вінницькій області.(а.с. 13). Паспорт громадянина Нігерії [PERSON], [INFO], містить зазначення про навчання відповідної особи в ХДЗВА терміном до 0.03.2012 року, з послідуючим продовженням такого терміну до 01.10.2012 року, містить зазначення про зареєстрований шлюб з громадянкою [PERSON] та містить реєстрацію продовження терміну перебування в Україні до 31.10.2012 року, рішення про яке прийняв ВГІРФО УМВС Лен. РВ, останнє засвідчене печаткою Служби громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Управління МВС України у Вінницькій області. Крім цього міститься відтиск штампу про прийняте рішення щодо примусового повернення від 22.11.2013 року № 58 з строком виїзду - 30 діб, яке прийняв УДМС України у Вінницькій області, засвідчений печаткою Державної міграційної служби України (а.с. 15-19). Зміст заяви [PERSON], прийнятої 26.11.2013 року Погребищенським РС УДМС України у Вінницькій області, вказує, що [PERSON] звертався до відповідного органу з метою підтвердження факту попереднього звернення щодо роз'яснень та подання документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, що пов'язано з реєстрацією шлюбу з громадянкою України.(а.с. 20). Витяг з реєстру № 653-19092013/63210 вказує, що [PERSON] на території України станом на 20.09.2013 року до кримінальної відповідальності не притягувався, засудженим не значиться та в розшуку не перебуває (а.с. 21). Відповідь Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області № 10646 від 02.12.2013 року на запит адвоката підтверджує, що [PERSON] звертався до Управління з заявою про отримання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання в Україні, однак йому було відмовлено, оскільки було встановлено, що вказаний громадянин проживав на території України по посвідці на тимчасове проживання в Україні серія [NUMBER] від 30.10.2012 року, яка ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області не видавалась (а.с. 25). Суд критично відноситься до зазначених Управлінням державної міграційної служби України у Вінницькій області в відповіді обставин про не видання ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області громадянину Нігерії [PERSON] відповідної посвідки, оскільки в судовому засіданні так і не було беззаперечно встановлено таких обставин, так як запит суду до Управління УМВС України у Вінницькій області щодо надання відповідної інформації(а.с. 97) залишився без відповіді, а представник відповідача не зміг надати суду для дослідження архівні книги ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області щодо видачі посвідок на тимчасове проживання, мотивуючи відсутністю в архіві таких книг в період станом на 30.10.2012 року. Висновок про визнання недійсною посвідки на тимчасове проживання в Україні від 22.10.2013 року начальника 1 міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області вказує, що відповідно до обліків УДМС України у Вінницькій області посвідка на тимчасове проживання в Україні серії [NUMBER] не видавалась, а [PERSON] - не навчається, а тому відповідна посвідка була визнана недійсною(а.с. 29). Досліджений в судовому засіданні журнал № 2452 Обліку звернень щодо видачі тимчасових посвідок на проживання іноземців та ОБГ на території України Управлінням державної міграційної служби України у Вінницькій області, вказує, що станом на 30.10.2012 року відповідного звернення громадянина Нігерії [PERSON] не зареєстровано. (а.с. 42-45). Однак, суд звертає увагу на те, що бланк посвідки, яку отримав [PERSON], мав відношення до ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області та був засвідчений печаткою органу УМВС України у Вінницькій області, а тому Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області не могло реєструвати відповідне звернення, а відтак і видавати відповідну посвідку, проте суд в черговий раз звертає увагу, що обставини можливої видачі чи не видачі відповідної посвідки ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області не вдалось встановити в судовому засіданні, оскільки відповідний орган ліквідований, а зі слів представника відповідача в архіві відсутні необхідні книги та журнали реєстрацій. При цьому суд звертає увагу на те, що витребувані експериментальні зразки відтисків печатки Служби громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Управління МВС України у Вінницькій області(а.с. 115-119), на думку суду, є схожими з відтиском печатки, яка міститься на копії посвідці на тимчасове проживання в Україні серія [NUMBER] від 30.10.2012 року, виданої ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області на ім'я [PERSON], [INFO](а.с. 13), та на копії вкладного талону (а.с. 12), проте, достеменно встановити ідентичність відтисків не вбачається можливим в судовому засіданні, оскільки оригінал відповідної посвідки був вилучений відповідачем та направлений на адресу Управління СБУ у Вінницькій області, про що йдеться у відповіді відповідача на запит суду (а.с. 98), яке відповідно до ст. 216 КПК України направило 22.11.2013 року за № 53/2/64-79нт відповідні матеріали в прокуратуру Вінницької області для розгляду по суті та прийняття рішення, про що йдеться у відповіді на запит адвоката № 53/б-1/8 від 21.02.2014 року, що унеможливлює суд призначити відповідну експертизу. Згідно повідомлення № 1692 від 31.01.2014 року начальника Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області Куций Ю.І. в провадженні СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області знаходиться кримінальне провадження № 12013010390004629 від 04.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України, по факту використання [PERSON] завідомо підробленого документу.(а.с. 102). Суд бере до уваги при постановленні рішення суду, що кримінальне провадження порушено по факту, а не відносно [PERSON], що не дає підстав, з огляду на презумпцію невинуватості, поки не буде результатів розгляду відповідного кримінального провадження, стверджувати про винні та умисні дії [PERSON] щодо одержання та користування підробленою посвідкою на тимчасове проживання в Україні. Протокол про адміністративне правопорушення ПР МВН 007600 від 31.10.2013 року та постанова про накладення адміністаративного стягнення ПН МВН 007600 від 31.10.2013 року (а.с. 27,28) вказують, що [PERSON], [INFO], було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп., який був сплачений [PERSON], про що свідчить відповідний чек(а.с. 41), при цьому зміст протоколу містить зазначення про відсутність перекладача, а відтак перекладач був відсутнім і при винесенні постанови, оскільки протокол та постанова винесені в один і той же день, зазначень про відмову [PERSON] від перекладача - не має, що ставить під сумнів розуміння [PERSON] обставин притягнення його до адміністративної відповідальності, про що ним було зазначено в судовому засіданні, а саме: особа не розуміла зміст документів, які підписувала, а сплачуючи штраф - була впевнена, що оплачує адмінпослуги за оформлення документів, а не штраф за адмінправопорушення. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане 28.08.2012 року Відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського МУЮ, вказує, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб з присвоєнням післяшлюбного прізвища [PERSON](а.с. 11). Свідоцтво про народження серія [NUMBER], виданого 24.01.2013 року Відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського МУЮ, вказує, що [PERSON] народилась [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON], остання є громадянкою України. (а.с. 10). Довідка № 398/2013 про реєстрацію особи громадянином України, видана Управлінням державної міграційної служби України у Вінницькій області, вказує, що [PERSON], [INFO], є громадянином України.(а.с. 9). Заява [PERSON] та [PERSON], нотаріально завірена, вказує на те, що дані особи дають згоду, щоб громадянин Нігерії [PERSON] був зареєстрований та проживав у належному [PERSON] на праві власності будинку, який розташований в [ADDRESS].(а.с. 74). Клопотання приймаючої сторони [PERSON] вказує, що громадянину Нігерії [PERSON], який знаходиться на території України з метою возз'єднання сім'ї забезпечується місце проживання, а саме: [ADDRESS].(а.с. 76). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] уклав шлюб з громадянкою України та має доньку, яка теж є громадянином України, при цьому з метою возз'єднання сім'ї одержав згоду приймаючої сторони на право проживання в [ADDRESS]. Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України, а також на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року. У пункті 8 вище вказаного Порядку зазначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Підпункт 13 пункту 6 зазначеного вище Порядку вказує, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії). Як встановлено в судовому засіданні, громадянин Нігерії [PERSON] прибув по довгостроковій візі типу «О» з кінцевим терміном перебування 01.10.2012 року, при цьому уклавши 28.08.2012 року шлюб з громадянкою України [PERSON] і, маючи всі законні підстави для продовження строку перебування на Україні, звернувся до органів Державної міграційної служби України з метою одержання посвідки на тимчасове проживання в Україні. Суд враховує суперечливість одержаних та досліджених в судовому засіданні доказів щодо справжності відповідної посвідки та відтисків печаток та штампів на документах [PERSON], бере до уваги відсутність належних та допустимих доказів, які вказували б на наявність умислу в діях [PERSON] щодо одержання посвідки у спосіб, непередбачений законом, при наявності усіх підстав безперешкодно одержати необхідну посвідку, також суд враховує суперечливість обставин щодо можливого розуміння [PERSON] фальшивості документа з одночасним наданням такого документу до Державної міграційної служби, що суперечить логіці, адже усвідомлення особою фальшивості документу - унеможливлює надання такого документу до Державної міграційної служби, а тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON], будучи громадянином іншої держави, не володіючи досконало українською мовою, міг бути ошуканим, а відтак і потерпілим, при намаганні одержати посвідку на тимчасове проживання в Україні. Обставини щодо утворення на території України [PERSON] сім'ї, народження дитини в такій сім'ї, що з огляду на пояснення [PERSON] є основним сенсом його життя, відсутність доказів вчинення кримінальних правопорушень під час перебування на території України, наявність дозволу приймаючої сторони на проживання, беззаперечно вказує на можливість такої особи тимчасово проживати в Україні. Суд звертає увагу на те, що не встановивши наявності в діях [PERSON] ознак, які б беззаперечно вказували на порушення ним законодавства України, в тому числі під час одержання посвідки на тимчасове проживання в Україні серія [NUMBER] від 30.10.2012 року, виданої ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області, що можливо виключно під час розслідування відповідного кримінального провадження, та повернувши його в країну походження, буде суперечити принципу презумпції невинуватості та свідчити про об'єктивне позбавлення дитини [PERSON], [INFO], на проживання в повноцінній сім'ї, що гарантується законодавством України, в тому числі ст. 4 СК України. Відповідно до норми п.12, п. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»( надалі по тексту Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію. Пункт 13 статі 5 Закону № 3773-VI вказує, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно із ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підставипідстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Згідно положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту. Таким чином, судом не встановлено жодних дій [PERSON], які б об'єктивно свідчили б про порушення ним норми ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що є вичерпними, чіткими та єдиними підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців. Разом з тим, враховуючи існування відповідного кримінального провадження, яке відкрите по факту, а не відносно [PERSON], з метою забезпечення об'єктивного та всебічного проведення досудового слідства по даному кримінальному провадженню, суд вважає за доцільне надати можливість [PERSON] перебувати на території України. Щодо вимог про поновлення розгляду заяв на отримання посвідки на тимчасове перебування в Україні та дозволу на імміграцію в Україну, визнання посвідки на постійне проживання № 2727-0- від 30.10.2012 року такою, що на даний час є дійсною - то суд вважає, що такі вимоги не можуть бути предметом розгляду даної справи, оскільки не передбачені нормами чинного КАС України, в силу чого в задоволенні таких вимог слід відмовити. В частині вимог про зобов'язання відповідача видати дозвіл на імміграцію в Україну та видати посвідку на постійне проживання в Україні, то суд приходить до висновку про відсутність в суду відповідних повноважень, оскільки приймати рішення з даних питань є виключною компетенцією державного органу, а саме: Державною міграційною службою України, в силу чого в цій частині позовних вимог слід відмовити. За даних обставин, враховуючи, що в судовому засіданні не було встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами обставини щодо підробки саме [PERSON] відповідної посвідки на тимчасове проживання в Україні, з огляду на суперечливість одержаних та досліджених в судовому засіданні доказів щодо справжності відповідної посвідки та відтисків печаток та штампів на документах [PERSON], що можливо встановити виключно під час здійснення існуючого кримінального провадження, яке зареєстроване по факту вчинення злочину, а не відносно [PERSON], беручи до уваги те, що [PERSON], будучи громадянином іншої держави, не володіючи досконало українською мовою, міг бути ошуканим, при намаганні одержати посвідку на тимчасове проживання в Україні, а відтак і потерпілим, при цьому суд враховує наявність необхідних підстав для безперешкодного одержання [PERSON] посвідки для тимчасового проживання на території України у визначений законом спосіб з метою возз'єднання сім'ї, додержуючись принципу презумпції невинуватості, враховуючи реальну наявність на території України дружини та доньки [PERSON], які є громадянинами України, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави, зазначенні в ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а відтак позовні вимоги в частині скасування рішення № 58 про примусове повернення в країну походження громадянина Нігерії [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial