Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Як підтверджують матеріали справи, 10 квітня 2013 року представником ПрАТ "Торговий дім "УКРАВТОВАЗ" подано до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер 1548224. Рішенням Державного реєстратора Лазора І.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 червня 2013 року №2953881, відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154-а. Зазначене рішення мотивоване тим, спірні нежитлові приміщення зареєстровані за іншим товариством, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що право власності на спірні нежитлові приміщення підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру правочинів, який свідчить про відсутність будь-яких порушень з боку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийняте у повній відповідності до вимог законодавства. Окружний адміністративний суд міста Києва вважає частково обґрунтованими позовні вимоги ПрАТ "Торговий дім "УКРАВТОВАЗ", виходячи з наступних мотивів. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Таким чином в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для відмови позивачу в державній реєстрації права власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154-а. Судом встановлено, що позивач з метою реєстрації права власності на 314/1000 частин (часток) нежилих приміщень, що складаються з нежилих приміщень V поверху з №2 по №17, з №19 по №24 (групи приміщень №5) в літері "А", загальною площею 561,00 м2, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154-а, що належать йому на праві приватної власності за умовами договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 25 вересня 2012 року, укладеного між Спільним українсько-польським підприємством "Укрпольреставрація" та ПрАТ "Торговий дім "УКРАВТОВАЗ", звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, додавши до неї наступні документи: довіреність, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, акт приймання-передачі нерухомого майна, довідку з ЄДРПОУ, копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копію статуту, договору купівлі-продажу нежилих приміщень. Разом з тим, на підставі витягу з Державного реєстру прав, який наявний в обліковій справі встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154-а, зареєстровано за іншим підприємством, а саме: в розділі актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності - 1112793, державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 травня 2013 року внесено запис про те, що власником об'єкта нерухомого майна, за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154-а є ТОВ "Грівлад". Так, підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором визначено: "частка право власності на об'єкт нерухомого майна за співвласником невірно зареєстрована приватним нотаріусом". Суд звертає увагу на те, що статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, однак обставина, вказана державним реєстратором у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, не є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в розумінні положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, проаналізувавши зазначені правові норми та зміст матеріалів справи, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора від 07 червня 2013 року №2953881 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому позовні вимоги в частині скасування спірного рішення підлягають задоволенню. Поряд з цим суд не погоджується з позовним вимогами про зобов'язати відповідача здійснити реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154-а, оскільки прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належить до дискреційних повноважень державного реєстратора, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПрАТ "Торговий дім "УКРАВТОВАЗ" підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial