Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної азовської морської екологічної інспекції про стягнення з цієї інспекції на користь позивача 10425,08 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та 2000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що при її звільненні відповідач, всупереч вимог ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст.ст. 47, 83, 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), не виплатив їй компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Крім того, позивач зазначила, що невиплата з вини відповідача належної позивачу суми компенсації за невикористану щорічну відпустку призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації життя. Виходячи з цього на підставі ст.237-1 КЗпП України позивач просила також стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 2000 грн. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 р. адміністративний позов задоволено частково, зокрема, стягнуто з Державної азовської морської екологічної інспекції на користь [PERSON] компенсацію за 68 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 10425,08 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 25 жовтня 2013 року по 18 грудня 2013 року в сумі 7010,25 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач, а під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану постанову без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. У період з 01 листопада 2005 року позивач працювала в Державній екологічній інспекції Азовського моря, яка являлась спеціальним підрозділом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на посадах головного спеціаліста - юрисконсульта, завідувачем юридичного сектору, має стаж державної служби понад 8 років. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (далі - Мінприроди) від 30 вересня 2011 року № 359 "Про ліквідацію спеціальних підрозділів Міністерства охорони навколишнього природного середовища та затвердження голів комісії з ліквідації" прийнято рішення про ліквідацію Державної екологічної інспекції Азовського моря. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2011 року № 995 утворена як юридична особа публічного права Державна Азовська морська екологічна інспекція, яка є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, та правонаступником Державної екологічної інспекції Азовського моря, яка є спеціальним підрозділом Мінприроди. Наказом Державної екологічної інспекції Азовського моря від 27 грудня 2011 року № 231/К позивача звільнено з 30 грудня 2011 року з Державної екологічної інспекції Азовського моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України у порядку переведення для подальшої роботи у Державній Азовській морській екологічній інспекції Державної екологічної інспекції України, за п.5 ст.36 КЗпП України. При звільненні позивача із Державної екологічної інспекції Азовського моря Мінприроди в порядку переведення для подальшої роботи в Державній Азовській морській екологічній інспекції Державної екологічної інспекції України компенсація за невикористані дні щорічної відпустки їй сплачена не була. Наказом Державної Азовської морської екологічної інспекції Державної екологічної інспекції України від 03 січня 2012 року №3/К позивача призначено на посаду завідувача юридичним сектором порядком переведення з Державної екологічної інспекції Азовського моря Мінприроди (а.с. 25). Наказом Державної Азовської морської екологічної інспекції від 22.10.2013 року № 227/К позивача звільнено з займаної посади з 25 жовтня 2013 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до поданої заяви. У період роботи в Державній Азовській морській екологічній інспекції компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 68 календарних днів позивачу також не сплачувалась. Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, а також з підстав, визначених даною статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом. У своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504) право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом, та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. За правилами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504) та ч.1 ст.83 КЗпП, України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням перераховується на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. Статтею 9 цього Закону та ч.2 ст.81 КЗпП України визначено, що якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи. Таким чином, незалежно від того, чи перераховано з попереднього місця роботи грошові кошти за невикористані щорічні відпустки, чи ні, переведеному працівникові мають надати й оплатити невикористані на попередньому місці роботи дні щорічної відпустки. Всупереч наведених правових положень компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 68 календарних днів в день звільнення позивачу не нарахована та не виплачена. Згідно частини другої статті 21 Закону України "Про відпустки", порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначений Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться з урахуванням виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться діленням сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, установлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Розмір компенсації за 68 (шістдесят вісім) календарних днів невикористаної щорічної відпустки становить: 68 днів х 153,31 грн. = 10425,08 грн., проти чого представник відповідача не заперечував під час апеляційного розгляду справи. Згідно із ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільненні. За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Слід звернути увагу, що наведені норми знаходяться в главі «оплата праці» Кодексу законів про працю України, в той же час питання компенсації за невикористані відпустки врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Зобов'язуючи відповідача виплатити середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки, суд першої інстанції керувався статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України. Вказані норми закону не передбачають виплати заробітної плати за затримку виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з вимогами статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 1 частини 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; З огляду на викладене наявні підстави для зміни оскаржуваної постанови. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial