Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Голованіського районного управління юстиції (далі відповідач), в якому просить суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.12.2013р. ВП №4035266 у розмірі 159860 грн. та про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.12.2013р. ВП №40394918 в розмірі 344 грн.; - визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.12.2013р. ВП №4035266 у розмірі 159860 грн. та про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.12.2013р. ВП №40394918 в розмірі 344 грн. В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що оскаржувані постанови прийнято в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивачем добровільно сплачено на користь стягувача грошові кошти, які підлягали примусовому стягненню, а тому відповідач не мав права приймати постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки ним не вживались заходи з примусового виконання. Позивач в судові засідання призначені на 06.02.2014р. та 14.02.2014р. не з'явився, направивши телефонограми про відкладення розгляду справи через хворобу (а.с. 42, 51). Відповідачем подано заперечення на позов та копії матеріалів виконавчого провадження №265/6, клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 52). Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Крім того, зважаючи на скорочені строки розгляду справ даної категорії, визначені ч. 5 ст. 181 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у письмовому провадженні про що 14.02.2014р. прийнято відповідну ухвалу. Розглянувши адміністративний позов, долучені до справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи - виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону - за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. З матеріалів справи вбачається, що Голованіським районним судом 16.10.2013р. видано виконавчий лист про стягнення з позивача на користь [PERSON] боргу в сумі 1598600 грн. (а.с. 84). 18.10.2013р. стягувач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа (а.с. 83). 21.10.2013р. відповідачем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та запропоновано боржнику добровільно їх виконати протягом семи днів з моменту винесення постанов (а.с. 5, 8). 01.11.2013р. позивач звернувся до відповідача із заявою про відкладення виконавчих дій у зв'язку з тим, що фактично постанови отримані ним 28.10.2013р., тобто після закінчення строку для добровільного виконання, що підтверджено довідкою відділення «Укрпошта» (а.с. 77, 79). 04.11.2013р. відповідачем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій та встановлено боржнику новий строк для добровільного виконання виконавчого листа до 14.11.2013р. (а.с. 76). Будь-яких інших рішень відповідача щодо встановлення строків для добровільного виконання виконавчого листа матеріали виконавчого провадження не містять, а тому кінцевим строком слід вважати 14.11.2013р. 10.12.2013р. стягувач звернувся до відповідача із заявами про повернення виконавчих документів без виконання у зв'язку з сплатою боржником боргу 09.12.2013р. (а.с. 19, 20). Вказані обставини свідчать про ще, що фактично борг сплачено поза межами строку для добровільного виконання. 17.12.2013р. відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 61). Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. В даному випадку, позивачем у строк наданий для самостійного виконання рішення майнового характеру - 14.11.2013р., рішення не виконано, грошові кошти сплачені стягувачеві після початку примусового виконання рішення, а тому відповідач мав право приймати рішення про стягнення виконавчого збору у розмірах встановлених ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». 17.12.2013р. відповідачем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №40395266 та ВП №40394918 (а.с. 21, 24) та цією ж датою відкрито виконавчі провадження з їх виконання (а.с. 23, 26). Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані постанови дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Законом України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied