Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

9 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся в Корецький районний суд Рівненської області з позовом до Управління Укравтоінспекції у Рівненській області про визнання дій протиправними та скасування постанови. Ухвалою суду від 13 листопада 2013 року провадження в справі відкрито, а ухвалою суду від 17 грудня 2013 року справа передана за підсудністю до Рівненського окружного адміністративного суду. У судовому засіданні судом було замінено первинного відповідача - Управління Укравтоінспекції у Рівненській області на належного - Управління Укртрансінспекції у Рівненській області. В судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі підтримані представником позивача, який на їх обґрунтування вказав, що зміст акту перевірки на підставі якого винесено спірну постанову, містить ознаки фальсифікації, а саме: в акті міститься явна дописка наступного змісту: "водій не пред'явив посвідчення водія для перевірки державному інспектору"; невірно зазначена адреса проживання власника автомобіля. Зазначив, що позивача було притягнуто до відповідальності за порушення вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, який на його глибоке переконання підкріплене науковою думкою містить санкцію за порушення у вигляді здійснення експлуатації легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки. Оскільки актом перевірки такого порушення в діяльності позивача не зафіксовано, то накладення на нього штрафу спірною постановою є безпідставним заходом. Додатково вказав на процедурні порушення з боку відповідача, суть яких полягала у тому, що позивача позбавлено можливості бути присутнім під час розгляду матеріалів, позаяк виклик, як і постанова про притягнення до відповідальності, надійшов на адресу проживання батьків. За сукупністю наведених обставин, просив позов задовольнити в повному об'ємі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що рейдова перевірка транспортного засобу, держномер [NUMBER], який належить суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON] на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт проведена державними інспекторами управління Укравтоінспекції у Рівненській області згідно завдання на перевірку №001329 від 07.08.2013 року. Під час проведення перевірки, яка здійснювалась на ПГВК на 272 кілометрі автодороги Київ-Чоп, було встановлено, що на час здійснення перевезення вантажу на даному автомобілі, відсутній поліс особистого страхування водія від нещасних випадків на автомобільному транспорті. Відповідно, постанова №009087 від 24.09.2013 року, якою до позивача застосовано фінансові санкції, що передбачені для такого виду порушення абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, винесена на підставі та в рамках чинного законодавства. Доводи представника позивача про позбавлення позивача права бути присутнім під час розгляду справи спростувала доказами вручення йому рекомендованого поштового відправлення. За наведеного, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін та свідка, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Судом встановлено, що актом №043965 від 08 серпня 2013 року "Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом", при перевірці транспортного засобу марки Volvo FH12, держномер [NUMBER], що належить [PERSON], який є зареєстрованим суб'єктом підприємницької діяльності, зафіксовано, що під час перевезення вантажу на договірних умовах автомобілем відсутній поліс особистого страхування водія від нещасних випадків на автомобільному транспорті та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (а.с. 9). Акт підписаний державними інспекторами управління Укравтоінспекції у Рівненській області Прокопчуком Я.М. та Мандзієм А.С., що здійснювали перевірку на підставі завдання на перевірку №001329 від 07.08.2013 року (а.с. 65). В графі "Пояснення водія про причини порушень" зазначено: "Водій з актом ознайомлений, від письмових пояснень та підпису відмовився." Крім того, в акті вказано, що особу водія не встановлено, документу, що посвідчує особу водія не надав. 18 вересня 2013 року [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено повідомлення про розгляд справи про порушення чинного законодавства в сфері автомобільного транспорту начальником Управління Укравтоінспекції у Рівненській області 24 вересня 2013 року о 10:00 год. (а.с. 41). Вказане рекомендоване відправлення згідно із зворотнім повідомленням вручене адресату особисто 19 вересня 2013 року (а.с.42). За результатами розгляду акту №043965 від 08 серпня 2013 року "Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом", начальником управління Укравтоінспекції у Рівненській області 24 вересня 2013 року винесено постанову №009087 про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року фінансової санкції в розмірі 1700 гривень за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 цього Закону (а.с.8). Вказана постанова направлена [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення 27 вересня 2013 року (а.с.66). Рекомендоване відправлення згідно із зворотнім повідомленням вручене адресату особисто 28 вересня 2013 року (а.с.67). В силу вимог частин чотирнадцятої, сімнадцятої статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. А відповідно до пункту 15 цього Порядку, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53,56,57 і 59 Закону, додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 року та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, інших нормативно-правових актів. Як встановлено в ході судового розгляду, рейдова перевірка транспортного засобу марки Volvo FH12, держномер [NUMBER], що належить суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON], на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, проведена 08.08.2013 року відповідно до завдання на перевірку на окремо визначеній ділянці дороги, двома державними інспекторами управління, яким було доручено її здійснення, відтак підстав для сумнівів щодо законності її проведення не виникає. Предмет перевірки відповідає вимогам пункту 15 Порядку. Відповідно до пунктів 25-26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. Судом відхиляються доводи представника позивача про порушення відповідачем прав позивача, яке полягало у неналежному повідомленні останнього про дату і місце розгляду справи про порушення чинного законодавства в сфері автомобільного транспорту за результатами перевірки, оформленої актом №043965 від 08.08.2013 року, з огляду на наступне. По-перше, вказане повідомлення надсилалось позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на ту адресу, яка є адресою його реєстраційного обліку згідно з даними паспорту, даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та даними КП "Корецьжитловодоканал" (а.с.11 на звороті, 12-13). По-друге, з врахуванням вимог пункту 92, 99 та 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, відповідач одержавши зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника поштового зв'язку про те, що рекомендоване поштове відправлення вручено 19.09.2013 року особисто [PERSON], мав всі підстави вважати позивача особою, яка належним чином повідомлена про дату, місце і час розгляду справи. При цьому, доказів обізнаності відповідача з тією обставиною, що фактичне місце проживання позивача не відповідає місцю його реєстраційного обліку, суду не надано. Доводи представника позивача, підкріплені письмовими доказами (а.с.22-23) про те, що всю поштову кореспонденцію на ім'я [PERSON] з 2006 року отримувала його мати [PERSON], яка в подальшому передавала таку кореспонденцію його дружині [PERSON], яка, в свою чергу, передала її адресату лише 29 вересня 2013 року, суд не приймає в якості належних, адже про такі обставини відповідач не знав і не міг знати. Крім того, суд їх оцінює критично, оскільки належних і допустимих доказів тому, що позивач 24 вересня 2013 року знаходився за межами населеного пункту немає. Долучена до матеріалів справи товарно-транспортна накладна серії 10 ААВ №788846 від 13 вересня 2013 року (а.с.15, 59) не може вважатися належним доказом цього, позаяк за її даними [PERSON] мав завантажуватися у вказаний день в м.Костополі з метою доставки вантажу в м.Київ, однак час завантаження та час виїзду не зазначено, а за даними отримувача вантажу транспортний засіб в'їхав на транспортну прохідну отримувача лише 16 вересня 2013 року о 08 год. 10 хв. Не доводять належним чином факт необізнаності [PERSON] з датою і місцем розгляду справи про порушення чинного законодавства в сфері автомобільного транспорту і не мають значення для вирішення даної справи копії накладних Агробудівничої фірми "Колос" (Автономна республіка Крим) на відпуск позивачу (або через позивача) каміння-ракушки від 18 і 23 вересня 2013 року (а.с.16-17). В силу вимог пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів. Оскільки дії посадової особи відповідача щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт здійснені в межах компетенції та в рамках чинного законодавства, підстави для визнання їх неправомірними відсутні. В силу вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Відповідно до пункту 3.3. розділу III Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №385 від 24.06.2010 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Актом №043965 від 08 серпня 2013 року "Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" фактично зафіксовано, що у власника транспортного засобу, держномер [NUMBER], [PERSON], на час перевірки відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. Долучена до матеріалів справи копія протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу №00003178 від 10 жовтня 2013 року в якій зазначено, що дата попередньої перевірки та адаптації - 12.09.2011 року (а.с.58) доводить лише той факт, що позивачем здійснювалась перевірка та адаптація тахографа, однак жодним чином не може довести того факту, що протокол попередньої перевірки був в транспортному засобі позивача 08 серпня 2013 року. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] не повинен був мати при собі протоколу, оскільки в силу вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №385 від 24.06.2010 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241 використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах, передбачено лише для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, призначених для міжнародних автомобільних перевезень, а [PERSON] здійснював внутрішні перевезення, суд відхиляє, позаяк такі приписи згадана Інструкція містила лише до внесення в неї змін наказом Міністерства інфраструктури України №687 від 16.11.2012 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.12.2012 року за № 2055/22367 та набрав чинності 04.01.2013 року. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону застосовується санкція - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки актом перевірки констатовано порушення у вигляді відсутності при собі у власника та водія транспортного засобу [PERSON] під час здійснення ним вантажного перевезення 08 серпня 2013 року протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а також полісу обов'язкового особистого страхування водія, і факт вчинення такого порушення ні на час розгляду матеріалів начальником управління Укравтоінспекції у Рівненській області, ні на час розгляду справи судом не спростований, постанова про застосування фінансових санкцій №009087 від 24.09.2013 року, якою до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1700 грн. є законною та обґрунтованою. Доводи представника позивача, підкріплені науковою думкою про те, що абзац третій частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року містить санкцію за порушення у вигляді здійснення експлуатації легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки, суд відхиляє, як помилкові. Фактично частина перша статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року складається з тринадцяти абзаців і нумерація абзаців починається з першого речення. Таку нумерацію абзаців запровадив сам законодавець, вносячи зміни Законами №4621-VI від 22.03.2012 року та №5502-VI від 20.11.2012 року. Підтвердженням цьому слугує і лист Міністерства юстиції України "Щодо роз'яснення стосовно поділу статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" №19-26-1628 від 04.05.2007 року (а.с.62). Так, за змістом такого листа стаття 60 складається з п'яти частин, а частина перша складається з дванадцяти абзаців. І дійсно на час цього роз'яснення - 04.05.2007 року, частина перша складалася з дванадцяти абзаців, позаяк частину першу доповнено новим (а саме сьомим) абзацом лише з 14 квітня 2012 року згідно із Законом №4621-VI від 22.03.2012 року. Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінюючи відповідність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №009087 від 24 вересня 2013 року вимогам законодавства суд зазначає, що оскаржувана постанова прийнята у повній відповідності до вищевказаних вимог, законно та обґрунтовано. Відповідно, позовні вимоги до задоволення не підлягають. При цьому суд уточнює статус позивача як суб'єкта підприємницької діяльності, що по своїй суті не є заміною сторони у справі. Судові витрати по справі, згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України не присуджуються.

Результат розгляду: denied