Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить визнати недійсним рішення сесії Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.02.2014 року про відмову передати йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0785 га в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, та зобов'язати відповідача передати вказану земельну ділянку йому у приватну власність. Свої вимоги мотивує тим, що відмова у передачі йому в приватну власність спірної земельної ділянки пов'язана із тим, що у відповідача неналежно налагоджений облік земель комунальної власності, бо ця земельна ділянка, якою він користується уже шостий рік, знаходиться у межах с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, та була йому виділена у користування на підставі рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 49 від 10.09.1998 року без попередньо виготовлення проекту землеустрою. Наголошує на тому, що згідно рішення органу місцевого самоврядування, яким земельну ділянку було передано у користування вказано про те, що така відноситься до вільного присадибного фонду сільської ради с. Черепин Пустомитівського району Львівської області та знаходиться в межах цього села. З цих підстав вважає оспорюване рішення протиправним, таким, що порушує його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 118 ЗК України. У судовому звсіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеному, просить позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнала та подала письмові заперечення у яких просить у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що спірна земельна ділянка згідно генерального плану с. Черепин Пустомитівського району Львівської області відноситься до земель загального користування кварталу К-1, та не може бути передано у приватну власність, згідно вимог ст. 83 ч.4 ЗК України. Окрім цього, вважає, що функції розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відноситься до виключної компетенції сільських рад та не може бути здійснена судом. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 19 сесії VI-го демократичного скликання Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 460 від 20.02.2014 року було відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проектної документації по передачі земельної ділянки для садівництва. Згідно протоколу засідання земельної комісії Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.02.2014 року, підставою для відмови у наданні такого дозволу є ті обставини, що земельна ділянка відноситься до земель загального користування с. Черепин Пустомитівського району Львівської області. Ці обставини підтверджені викопіюванням з генерального плану с. Черепин Пустомитівського району Львівської області. Згідно вимог ст. 16 ч.1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до ст. 83 ч. 4 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть бути передані у приватну власність належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Згідно вимог ст. 118 ч. 6 ЗК України зацікавлений у приватизації земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу, який дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийнято у межах наданих їм повноважень, є законним та обгрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання такого недійсним слід відмовити. Окрім цього, згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема право розпорядження землями територіальних громад. У відповідності до положень ст. 26 п.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських рад, а тому вирішення таких питань не може бути розглянуто в судовому порядку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки, суд також виходить з того, що згідно ст. 79 ч.1 ЗК України земельна ділянка, як об'єкт права власності це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акту винесення меж земельної ділянки в натуру. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі), а права, визначені щодо земельної ділянки визначаються її цільовим призначенням. Оскільки межі спірної земельної не визначені, місце її розташування не встановлено у відповідній проектній документації по передачі земельної ділянки у власність, суд не може встановити з приводу котрої земельної ділянки виник спір та належним чином ідентифікувати цей об'єкт права власності.

Результат розгляду: denied