Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив: 1) визнати неправомірними дії реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області; 2) скасувати рішення реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області № 8040036 від 18 листопада 2013 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; 3) зобов'язати реєстраційну службу Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєструвати за позивачем право власності на будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору довічного утримання від 22 лютого 2005 р. [PERSON] передала йому у власність житловий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 22 лютого 2005 р. № 721358, позивач є набувачем даного будинку. 13 листопада 2013 р. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Однак рішенням від 18 листопада 2013 р. № 8040036 реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області відмовила у державній реєстрації прав та їх обтяжень. За наведених обставин, вважає, що спірне рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представники відповідача заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Пояснили, що під час розгляду поданої [PERSON] заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області Москальовою М.С. було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 08 жовтня 2013 р. відкрито розділ № 178043418208 на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано право власності за [PERSON] № 2825913 на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Оскільки право власності на даний будинок вже зареєстровано, вважає, що державним реєстратором правомірно прийнято рішення про відмову [PERSON] у державній реєстрації права власності. Третя особа та її представник заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, третьої особи та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Встановлено, що 22 лютого 2005 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, який посвідчений в.о. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Оленюком С.Я. (а.с. 6) Відповідно до даного договору, [PERSON] передає у власність [PERSON] на умовах її довічного утримання належні їй житловий будинок [ADDRESS], а [PERSON] приймає у власність вказаний житловий будинок та зобов'язується повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, доглядом одягом, необхідною допомогою, зберегти в її безкоштовному довічному користуванні вищезазначений житловий будинок. [INFO] р. [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 листопада 2013 р. (а.с. 8). На підставі договору довічного утримання від 22 лютого 2005 р., [PERSON] 13 листопада 2013 р. звернувся до реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS]. 18 листопада 2013 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області Москальова М.С. прийняла рішення про відмову у державній реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] (а.с. 5). Встановлено, що підставою для відмови у державній реєстрації прав слугувало те, що на даний житловий будинок право власності зареєстровано. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 р. №1952-IV (далі - Закон ). Процедуру державної реєстрації прав власності, в тому числі і особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703, яка прийнята на виконання вимог ст. 15 Закону (чинної на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Пунктом 16 Порядку встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Частиною 1 ст. 19 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа. Частиною 1 статті 24 Закону встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, а саме: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону, реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об'єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об'єкта. Як свідчать матеріали справи, під час розгляду заяви [PERSON], державним реєстратором було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2013 р. відкрито розділ № 178043418208 на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано право власності за [PERSON] № 2825913 на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області (а.с. 17). У ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2013 р. по справі № 274/5538/13-ц, визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами (сарай Б-1, сарай В-1, сарай Д-1, убиральня Г-1), розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], яка померла 18.03.2006 р. (а.с. 23-25) Зазначене рішення набрало законної сили 08 жовтня 2013 р. і стало підставою для реєстрації права власності на даний будинок за [PERSON]. Відповідно до ст. 26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок що, розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в судовому порядку не оскаржене та не скасоване. Враховуючи наведені обставини та законодавче регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що державним реєстратором правомірно відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв оскаржуване рішення № 8040036 від 18 листопада 2013 р. у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірними дій реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, скасування рішення реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області № 8040036 від 18 листопада 2013 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєструвати за позивачем право власності на будинок [ADDRESS] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied