Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивач звернулась до суду з позовом до УПФ України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області про визнання дій, рішення №218 від 06.12.2013 року про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії незаконними та зобов'язання провести перерахунок пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування позову зазначила, що 3 грудня 2013 року вона звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі ст.42 ч.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона після призначення пенсії, продовжувала працювати, про що надала відповідачу довідку про наявність стажу роботи після призначення пенсії. Відповідач незаконно відмовив позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи після призначення пенсії вперше. Постановою Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 11 лютого 2014 року по адміністративній справі № 269/6219/13-а у задоволенні позову відмовлено(а.с.50, 51-53). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту с порушенням норм матеріального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.55-60). Представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги та позовних вимогах. Представник відповідача заперечувала проти апеляційної скарги. Вважає судове рішення законним та обґрунтованим. Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що [PERSON] [INFO], перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком з 25 жовтня 2005 року, пенсія призначена на підставі п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - водій міського пасажирського транспорту. 3 грудня 2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по стажу і заробітній платі, посилаючись на ст.42 ч.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 218 від 6 грудня 2013 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії. Відповідачу позивач надала заяву про перерахунок пенсії, довідку про стаж, яка надана Державним унітарним підприємством м. Москва «Мосгортранс» 1-го філіалу тролейбусного парку від 25 червня 2010 року, б/н, довідку про заробітну плату від 17 травня 2013року № 1510. Позивач вважає, що слід зарахувати до страхового стажу час її роботи з 1 лютого 2008 року по 23 червня 2008 року, з 22 липня 2008 року по 16 липня 2009 року, з 19 серпня 2009 року по 24 червня 2010 р, з 10 липня 2010 року по 8 квітня 2011 року, з 20 квітня 2011 року по 23 червня 2011 року, з 25 червня 2011 року по 12 березня 2012 рік, з 16 березня 2012 року по 15 квітня 2012 року, 18 квітня 2012 року по 27 листопада 2012 року, з 30 листопада 2012 року по 27 грудня 2012 року, з 29 грудня 2012 року по 30 квітня 2013 року, разом 59 місяців 24 дні. Відмовляючи у задоволенні позовних суд першої інстанції виходив з відсутності сплати страхових внесків підприємством Державним унітарним підприємством м. Москва «Мосгортранс» 1-го філіалу тролейбусного парку, на якому позивач працював, а тому підстав для проведення перерахунку пенсії згідно ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не має, тому як позивач не набув необхідного страхового стажу визначений ст.24 цього закону. Суд погодив позицію відповідача, що застосування Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, можливе при призначені пенсії, а не при перерахунку пенсії. Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, як такі, що прийняті внаслідок надання неналежної правової оцінки фактичним обставинам справи. Спірним питанням в межах справи, є наявність або відсутність права позивача, з огляду на продовження трудової діяльності за межами України після призначення пенсії, та як наслідок правової можливості врахування цього періоду роботи до страхового стажу, на проведення перерахунку йому пенсії за правилами ч.4 ст.42 Закону №1058 Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід'ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення складається із законів України та з міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. На сьогодні з чотирнадцятьма країнами, з яких одинадцять входили до складу колишнього СРСР, підписані і діють міждержавні та міжурядові угоди. Відповідно до цих угод пенсійне забезпечення здійснюється за територіальним принципом. Тобто, особам, які проживають на території однієї з Договірних Сторін, пенсії призначаються відповідно до законодавства та за рахунок коштів тієї Договірної Сторони, на території якої ця особа проживає і звернулась за призначенням пенсії. При цьому стаж роботи, набутий на території іншої Договірної Сторони, зараховується до загального трудового стажу. Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 1 січня 2004 р., періоди загального трудового стажу та інші періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу відповідно і на умовах, визначених законодавством. Виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, маючи зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на території держав - учасниць Співдружності незалежних держав або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, а також реалізуючи це право, 13 березня 1992 року була підписана багатостороння міжурядова Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Дана Угода підписана такими державами: Російською Федерацію, Україною, Республіками Киргизстан, Вірменія, Таджикистан, Туркменістан, Узбекистан, Казахстан і Білорусь. Відповідно до статті 1 цієї Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не провадяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав - учасниць Угоди. Виходячи із системного аналізу та правового змісту положень Угоди, колегія суддів зазначає, що її положення розповсюджується також і на питання пов'язані із зарахування періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій пов'язаних їх перерахунком. Пенсійне забезпечення складається не лише з правовідносин призначення пенсії, а тому ця Угода покликана та регулює не лише це питання, а відносини в сфері пенсійного забезпечення, як їх сукупність пов'язана також і з проведенням перерахункув пенсії. Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частино 4 статті 42 Закону №1058 встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії передбачений статтею 40 Закону №1058. Частиною 4 статті 45 Закону №1058 передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. В даному випадку, як вбачається з рішення про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про перерахунок пенсії разом з додатками до неї 03.12.2013 року, відмовлено позивачу у такому перерахунку 06.12.2013 року. З огляду на положення ч.4 ст.45 Закону №1058, захист порушеного права позивача на перерахунок пенсії на підставі заяви підлягає з 01.12.2013 року. На підставі викладеного, рішення відповідача від 06.12.2013 року №218, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, внаслідок чого воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, наслідком чого є зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до поданої заяви. Колегія суддів зазначає, що неналежна правова оцінка спірних правовідносин та порушення норм матеріального права привело суд до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає, що в даному випадку порушення прав позивача відбулось не внаслідок вчинення якийсь дій, а для позивача юридичні наслідки має саме рішення №218 від 06.12.2013 року, як належна форма реалізації відповідачем відповідно до ст.45 Закону №1058 своїх владних управлінських функцій. Обраний спосіб судового захисту шляхом визнання дій протиправними є безпідставною вимогою в межах спірних правовідносин, що виникли між сторонами. Таким чином, судова колегія, з урахуванням положень ст.202 КАС України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення часткове позовних вимог. Доводи апелянта спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Результат розгляду: partial