Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві по винесенню рішення від 13 лютого 2014 року № 10899621 щодо відмови [PERSON] у державній реєстрації права власності, про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 13 лютого 2014 року № 10899621 про відмову у державній реєстрації права власності [PERSON] та про зобов'язання Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, та зазначає, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєвою Валентиною Русланівною протиправно відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року у справі № 2604/15513/12 визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві заперечила по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Конституції України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, Вимог до заповнення заяв (запитів) у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 квітня 2012 року № 595/5, та зазначила, що [PERSON] правомірно відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки заява позивача про реєстрацію права власності була оформлена з порушенням вимог заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також представник відповідача вказує на те, що повноваження Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо здійснення реєстрації є виключною компетенцією уповноваженого органу. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєва В.Р. заперечила по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на закони України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про нотаріат", Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, Вимоги до заповнення заяв (запитів) у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 17 квітня 2012 року № 595/5, та зазначила, що подана [PERSON] заява про реєстрацію права власності оформлена з порушенням вимог заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також державний реєстратор вказала на те, що з доданих до заяви про державну реєстрацію права власності документів неможливо встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 13 лютого 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєва Валентина Русланівна прийняла рішення № 10899621 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Підставою для відмови в реєстрації права власності на квартиру у рішенні державний реєстратор зазначила наступне: подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. В рішенні вказано, що згідно статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст та вказано, що при ознайомленні з розпискою, наданою замовником виявлено виправлення у даті зазначеної у розписці. Дата складення розписки не відповідає пункту 4 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року, де зазначено, що право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру припиняється та визнається право власності на зазначену квартиру за [PERSON], а умови передбачені пунктами 1, 2, 3 резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року були виконані пізніше, а саме: 11 липня 2013 року, як зазначено у самих розписках. Окрім того, по наданих копіях паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] неможливо визначити особу, що своїм підписом засвідчила зазначені копії. Заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заповнено з порушенням вимог до заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямовано на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Відповідно до статті 4 Закону № 1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (стаття 6 Закону № 1952). Відповідно до Указу Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 "Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України" Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. В підпункті 10 пункту 4 вказаного Положення прямо передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Разом з тим суд зазначає, що згідно статті 9 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Статтею 30 Закону № 1952 передбачена відповідальність державного реєстратора за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав. З урахуванням наведеного суд зазначає, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв та несе персональну відповідальність за прийняте ним рішення, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві по винесенню рішення від 13 лютого 2014 року № 10899621 щодо відмови [PERSON] у державній реєстрації права власності судом визнаються необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, статтею 15 Закону № 1952 передбачено, в якому порядку проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень, а саме: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Статтею 24 Закону № 1952 встановлено виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до картки прийому заяви № 10126268, заява [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) отримана Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві та зареєстрована у базі даних 21 січня 2014 року. Разом із заявою подані наступні документи: ухвала суду Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року у справі № 2/755/298/13, свідоцтво про право власності, технічний паспорт, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія паспорта громадянина України, копія ідентифікаційного коду. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєвої В.Р. від 24 січня 2014 року № 10264985 зупинено розгляд заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 21 січня 2014 року за реєстраційним номером 5043551, у зв'язку з неподанням усіх необхідних документів. У рішенні вказано про необхідність надання документу, що підтверджує виконання пунктів 2, 3 резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєвої В.Р. від 13 лютого 2014 року № 10899282 відновлено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У рішенні вказано, що заявником у строк, встановлений законодавством, усунено обставини, що були підставою для прийняття відповідного рішення, а саме: подано оригінали та копії двох розписок від 11 липня 2013 року. За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, 13 лютого 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєвою В.Р. прийнято оскаржуване рішення № 10899621 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року у справі № 2604/15513/12 (провадження № 2/755/298/13) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна набутого під час шлюбу та об'єднаним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої: 1. [PERSON] надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США, що складає еквівалент 960 000 грн. для придбання квартири в [ADDRESS] на наступних умовах: - За домовленістю між сторонами, [PERSON] протягом п'яти днів з моменту підписання мирової угоди, здійснює оплату вартості квартири [ADDRESS], вартістю 113 000 доларів США, вказана квартира [ADDRESS] купується [PERSON] і стає її приватною власністю, і не оспорюється [PERSON]. - В день укладання [PERSON] договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] передає [PERSON] 7 000 доларів США. - Передачу вищевказаних грошових коштів [PERSON] підтверджує розписками, по кожній сумі окремо, які видає [PERSON]. 2. Після придбання квартири [ADDRESS] та отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 7000 доларів США, [PERSON] відмовляється від свого права власності на частку в квартирі [ADDRESS] та визнає за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат жилою площею 42,20 кв.м. загальною площею 89,40 кв.м., зареєстрована в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії № 970091 від 7 квітня 2006 року. 3. Після повної сплати грошової компенсації, а саме: грошових коштів на придбання квартири [ADDRESS] вартістю 113 000 доларів США та 7 000 доларів США доплати, право приватної власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, жилою площею 42,20 кв.м., загальною площею 89,40 кв.м., в повному обсязі визнається за [PERSON] та не оспорюється [PERSON]. 4. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припиняється. Визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. 5. Вартість квартири [ADDRESS], на час укладання мирової угоди визначена за спільною згодою сторін та складає 195 000 доларів США. 6. У разі продажу [PERSON] квартири [ADDRESS] за суму більш ніж 195 000 доларів США, грошові кошти, що перевищують дану суму, а саме 195 000 доларів США розподіляються між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 7. Після підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] зобов'язується знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєструватися за адресою: [ADDRESS]. 8. Після підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS], доньку [PERSON] та зареєструвати її за адресою: [ADDRESS]. 9. Термін зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] не може перевищувати 90 календарних днів з моменту набуття права власності [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. 10. Термін звільнення [PERSON] квартири, право власності якої визначається за [PERSON] [ADDRESS] від речей не може перевищувати 90 календарних днів з моменту набуття права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 11 липня 2013 року [PERSON] складені розписки, згідно яких вона отримала від [PERSON] 113 000 доларів США та 7 000 доларів США, згідно мирової угоди. Як встановлено під час розгляду справи, підставою для відмови в реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] державним реєстратором визначено наявність виправлення у даті, зазначеної у розписці, та те, що дата складення розписки не відповідає пункту 4 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року. Також державним реєстратором в рішенні вказано про те, що по наданих копіях паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] неможливо визначити особу, що своїм підписом засвідчила зазначені копії та вказано, що заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заповнено з порушенням вимог до заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відносно доводів відповідача щодо заповнення [PERSON] заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з порушенням вимог до заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, суд зазначає про наступне. Відповідно до Вимог до заповнення заяв (запитів) у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 квітня 2012 року № 595/5, заява (запит) заповнюється українською мовою розбірливими друкованими літерами кульковою ручкою синього кольору або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Дати у заявах (запитах) заповнюються арабськими цифрами у форматі - "день, місяць, рік". Прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, в тому числі органу державної влади та органу місцевого самоврядування, вказуються повністю. Не допускаються у заяві (запиті) підчищення, дописки, закреслення чи інші виправлення. У блоках заяви (запиту), які містять альтернативні значення (наприклад, форма власності, тип об'єкта тощо), обирається необхідне значення, яке позначається символом ?. Додаток до заяви заповнюється у разі, коли власників (користувачів, обтяжувачів) декілька. Заява (додаток у разі його заповнення) засвідчується підписом заявника з проставлянням дати її (його) заповнення. Запит засвідчується підписом посадової особи органу державної влади, місцевого самоврядування, який скріплюється печаткою, з проставленням дати його заповнення. Заява, що подається в електронному вигляді, підписується електронним цифровим підписом заявника, сумісного з програмним забезпеченням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєва В.Р. під час розгляду справи зазначила, що позивачем у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не проставлено символ ? у графі "суб'єкт права є заявником", проте у примітках до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вказано про те, що графа "суб'єкт права є заявником" позначається символом ?, якщо заява подається суб'єктом права. При цьому, блок "Відомості про заявника (уповноважену особу)" не заповнюється. Як вбачається із поданої позивачем заяви, [PERSON] заповнено блок "Відомості про суб'єкта права", проставлено символ ? у заяві відносно того, що суб'єктом права є фізична особа, вказано прізвище, ім'я, по батькові, податковий номер та паспортні дані. При цьому, позивачем не заповнено блок "Відомості про заявника (уповноважену особу)". З урахуванням наведеного суд зазначає, що в поданій позивачем заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень міститься необхідна інформація про суб'єкта права. При цьому, відсутність проставленого символу ? у графі "суб'єкт права є заявником" не впливає на встановлення достовірності даних відносно [PERSON], які зазначені в заяві. Крім того, проставлення символу ? відповідно до Вимог, необхідно тільки у разі наявності альтернативного значення. В блоці (умовно третій) щодо даних заявника альтернативним значенням є фізична особа чи юридична особа, про що й вказав позивач, проставивши відповідний символ ? біля фізичної особи. Разом з тим, суд зазначає, що статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не визначено як підставу для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень факт непроставлення символів ? у графах заяви. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність визначення державним реєстратором як підставу для відмови у державній реєстрації прав - відсутність символу ? у графі "суб'єкт права є заявником" у заяві [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відносно визначеної державним реєстратором підстави для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно за [PERSON] наявність виправлення у даті зазначеної у розписці та відносно того, що дата складення розписки не відповідає пункту 4 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року, суд зазначає про наступне. Як встановлено під час розгляду справи, пунктом 4 резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року у справі № 2604/15513/12 визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Разом з тим, пунктом 3 резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року встановлено умову, за якої право власності на квартиру [ADDRESS] визнається за [PERSON], а саме: після повної сплати грошової компенсації [PERSON]: грошових коштів на придбання квартири [ADDRESS] вартістю 113 000 доларів США та 7 000 доларів США доплати. Таким чином, після визнання Дніпровським районним судом міста Києва мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передав [PERSON] кошти на придбання квартири в розмірі 113 000 доларів США та 7 000 доларів США доплати, що підтверджується розписками від 11 липня 2013 року, як це й передбачено пунктом 1 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року. При цьому, суд звертає увагу відповідачів, що пунктом 1 резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва визначено, що [PERSON] здійснює оплату вартості квартири [ADDRESS], вартістю 113 000 доларів США протягом п'яти днів з моменту підписання мирової угоди. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків державного реєстратора відносно того, що дата складення розписки не відповідає пункту 4 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача, як підставу для відмови [PERSON] у державній реєстрації права власності на квартиру, наявність виправлення дати у розписці [PERSON] від 11 липня 2013 року з огляду на наступне. Відповідно до статті 17 Закону № 1952 не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Разом з тим, суд зазначає, що наявність виправлення у зазначенні року заповнення розписки не є обставиною, яка не дає змоги однозначно тлумачити її зміст, оскільки зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] отримала кошти в розмірі 113 000 доларів США від [PERSON] на виконання підписаної мирової угоди, яка визнана ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року. Відносно визначеної державним реєстратором підстави для відмови у державній реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] ті обставини, що по наданих копіях паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] неможливо визначити особу, що своїм підписом засвідчила зазначені копії, суд зазначає про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на поданих позивачем державному реєстратору копіях паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера міститься напис "З оригіналом згідно" та наявний підпис. Частиною третьою статті 16 Закону № 1952 встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Згідно частини третьої статті 17 Закону № 1952 документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952 державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону відмовляє у державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, законодавством у сфері державної реєстрації прав встановлено необхідність подання копій документів, необхідних для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку. Згідно статті 75 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ "Про нотаріат" (із змінами та доповненнями) нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями, за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина. Відповідно до пункту 77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242, напис про засвідчення документа складається із слів "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа "Підпис". Напис про засвідчення копії скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи (без зображення герба) або печаткою структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) установи. Разом з тим, суд зазначає, що законодавство не містить вимог у разі, коли фізичною особою здійснюється засвідчення копії документа, який "стосується" цієї особи, а тому, виходячи із загальних положень щодо засвідчення копій документів, на таких копіях проставляється особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище, з відміткою "Згідно з оригіналом", дата засвідчення копії. Таким чином, для цілей проведення державної реєстрації прав до копій документів, засвідчених в установленому порядку, слід відносити копії документів, засвідчені фізичною особою (для фізичних осіб), яка подає такий документ. Аналогічна позиція викладена в листі Державної реєстраційної служби України від 7 лютого 2013 року № 43-06-15-13. З урахуванням наведеного суд зазначає, що [PERSON] наділений правом самостійно завіряти копії свого паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а тому суд не приймає до уваги доводи державного реєстратора відносно того, що з наданих копій паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] неможливо визначити особу, що своїм підписом засвідчила зазначені копії. При цьому, суд приймає до уваги обставини щодо не зазначення [PERSON] свого прізвища та ініціалів, проте, враховуючи, що позивачем самостійно подавалися документи до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, у суду не виникає сумнівів щодо засвідчення вказаних документів позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність відмови державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Тамаєвої В.Р. щодо здійснення державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] з підстав подання документів, які не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, відмовляючи у державній реєстрації права, державний реєстратор прав на нерухоме майно вийшла за межі наданих Законом повноважень. Враховуючи встановлення судом незаконності відмови щодо здійснення державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], суд має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти законне рішення, що в даному випадку є прийняття рішення про реєстрацію права особи та його фактична реалізація. Отже, у суб'єкта владних повноважень в даному випадку відсутнє право на розсуд після встановлення судом факту порушення права особи. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial