Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до начальника відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Кантеміра В.І., старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. про визнання їх бездіяльності неправомірною та зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Кантеміра В.І. прискорити здійснення виконавчого провадження. Позов обґрунтовано тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві з листопада 2011 року знаходиться виконавчий лист по справі № 2а-417, виданий Дарницьким районним судом м.Києва від 8 листопада 2011 року щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва здійснити перерахунок та проводити виплату [PERSON] пенсії відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком та відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 1 травня 2010 року з урахуванням проведених виплат. Станом на час звернення з позовом до суду позивач не отримав належні виплати, основну та додаткові пенсії перераховані відповідно до положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідачів до суду не з'явились. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення позивача суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог враховуючи наступні обставини справи. Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. від 22 травня 2013 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-417, виданого Дарницьким районним судом міста Києва від 8 листопада 2011 року про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та розміру додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров'я в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком за період з 1 травня 2010 року. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаного Законом. Повноваження державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження передбачені частиною третьою статті 11 Закону. Позивач стверджує, що належні йому до сплати виплати не отримані. Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування (частина перша статті 70 КАС України). За змістом частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. в судове засідання не з'явилась. В обґрунтування неправомірності заявленого позову пояснень до суду не надіслала. Таким чином суб'єкт владних повноважень не спростував доводів позовної заяви. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця. Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення. За умови задоволення вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця суд прийшов до висновку про покладення на держаного виконавця обов'язку вчинити дії щодо виконання постанови Дарницького районного суду м.Києва від 27 січня 2011 року у справі № 2а-417/11. Частиною другою статті 2 Закону визначено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Контроль за законністю виконавчого провадження регламентовано статтею 83 Закону. Так частинами другою та третьою цієї статті Закону визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Враховуючи положення частини другої статті 19 Конституції України та те, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, а повноваження начальника відділу державної виконавчої служби законодавчо визначені, то підстави визнавати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Кантеміра В.І. при здійсненні виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-417, виданими Дарницьким районним судом міста Києва 8 листопада 2011 року неправомірною, а також зобов'язувати прискорити здійснення виконавчого провадження відсутні. На підставі викладеного та беручи до уваги положення Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5,

Результат розгляду: partial