Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивачем 22 травня 2013 року подано відповідачу митну декларацію №100250000/2013/027964 для декларування товарів: - № 1 - риба свіжоморожена морська - мойва, ціла, не патрана (код УКТЗЕД 0303799800), t/m "Iceland Pelagic", виробник Iceland Pelagic Frostiskur ehf (Ісландія), вага нетто 7878,00 кг, за митною вартістю 0,92 USD/кг. - № 2 - риба свіжоморожена морська - скумбрія, ціла, не патрана (код УКТЗЕД 0303743010), t/m "Iceland Pelagic", виробник Iceland Pelagic Frostiskur ehf (Ісландія), вага нетто 11112,00 кг, за митною вартістю 2,2442 USD/кг (далі - товари). На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем подано відповідачу: декларацію митної вартості; міжнародну автомобільну накладну від 17 травня 2013 року № 001302; міжнародну автомобільну накладну від 18 травня 2013 року № 001317; книжку МДП від 18 травня 2013 року; довідку про транспортні витрати від 17 травня 2013 року; довідку про транспортні витрати від 17 травня 2013 року № 455-30; рахунок-фактуру (інвойс) на товар від 10 травня 2013 року № SR005877; пакувальний лист від 10 травня 2013 року; контракт від 29 листопада 2012 року № 455. Разом з тим, відповідачем відмовлено у митному оформленні товарів та оскаржуваним рішенням від 23 травня 2013 року митну вартість товару № 2 скориговано до 3,19 USD/кг із посиланням на те, що позивачем не повністю виконано вимогу про подання додаткових документів, а подані додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості товару, а тому у відповідача виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару. Митна вартість товарів визначена за резервним методом. Крім того, 13 червня 2013 року позивача подано відповідачу митну декларацію №100250000/2013/028960 для декларування товару - риби свіжомороженої морської - Скумбрії, цілої, не патраної (код УКТЗЕД 0303743010), t/m "Iceland Pelagic", виробник Iceland Pelagic Frostiskur ehf (Ісландія), вага нетто 19 000,00 кг, за митною вартістю 2,1472 USD/кг. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем подано: декларацію митної вартості; міжнародну автомобільну накладну від 06 червня 2013 року № 184820; книжку МДП від 06 червня 2013 року; довідку про транспортні витрати від 06 червня 2013 року; довідку про транспортні витрати від 06 червня 2013 року № 455-34; рахунок-фактуру (інвойс) на товар від 28 березня 2013 року № SR005687; пакувальний лист від 10 травня 2013 року; контракт від 29 листопада 2012 року № 455; видаткову накладну від 20 березня 2013 року № 0075302832; видаткову накладну від 08 березня 2013 року № 0075193720; комерційну пропозицію від 28 березня 2013 року; прайс-лист від 28 березня 2013 року; виписку з бухгалтерської документації від 27 травня 2013 року. Однак, відповідачем відмовлено у митному оформленні товару та оскаржуваним рішенням від 14 червня 2013 року митну вартість товару скориговано до 3,19 USD/кг, із посиланням на те, що позивачем не повністю виконано вимогу про подання додаткових документів, а подані додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості товару, а тому у відповідача виникли сумніви у правильності визначення митної вартості товару. Митна вартість товару визначена за резервним методом. Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та наступних положень і обставин. Так, згідно з ч. 1 ст. 54, ч. 3 ст. 53, п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України (далі - МК України), контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) відповідні додаткові документи. Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особи митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З матеріалів справи вбачається, що при опрацюванні документів, поданих для митного оформлення по митній декларації № 100250000/2013/027964, відповідачем виявлено, що такі документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідно до вище вказаної митної декларації та документів, поданих для митного оформлення, умовами поставки є CIF Клайпеда. Умови поставки CIF, згідно з правилами Інкотермс, передбачено страхування товарів. Водночас, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, декларантом не подано, тому відповідачем запропоновано позивачу подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. З аналізу поданих позивачем документів судом з'ясовано, що у платіжному дорученні від 26 березня 2013 року № 060 зазначено реквізити інвойсів, відповідно до яких здійснювалась оплата за товари, які неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товарів. У поданих копіях митних декларацій країни відправлення № 000989 та № 000997 наявні числові значення, але перевірити їх неможливо, оскільки подано інші номери інвойсів, ніж подано для митного оформлення. Окрім того, копії митних декларацій країни відправлення не містять відміток митних органів країн відправлення та країн транзиту. Вимоги відповідача позивачем також виконано не у повному обсязі, а саме позивачем не подано висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини. При опрацюванні документів, поданих для митного оформлення по митній декларації № 100250000/2013/028960, відповідачем також виявлено, що вони не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідно до вище вказаної митної декларації та документів, поданих для митного оформлення, умовами поставки є CIF Клайпеда. Умови поставки CIF, згідно з правилами Інкотермс, передбачено страхування товарів. Водночас, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, декларантом не подано. У платіжному дорученні від 13 грудня 2013 року № 165 не зазначено реквізити проформи-інвойсу або іншого документу, відповідно до якого здійснювалась оплата за товари, тому відповідачем запропоновано позивачу подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості шляхом направлення електронного повідомлення. З аналізу поданих позивачем документів судом також з'ясовано, що подані прайс-листи не містять інформацію стосовно сайтів для пошуку та контактів із фірмами у мережі Інтернет, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців. Вимоги відповідача позивачем також виконано не у повному обсязі, а саме позивачем не подано висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини. Згідно з п. 6 Указу Президента України від 25 серпня 1994 року № 475/94 "Про заходи щодо запобігання експорту товарів походження з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів", при здійсненні суб'єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника, контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності. Відповідно до пп. 1.4 п. 1 розділу 2 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 24 червня 2009 року № 602, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом контролю правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості. Згідно зі ст. 57, ч. 2 ст. 58 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується, лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Стосовно тверджень позивача щодо неправомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості суд зазначає, що у графі 33 оскаржуваних рішень обґрунтовано неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості. Зокрема, зазначено, що: метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не застосовується тому, що декларантом не подано додаткових документів для підтвердження митної вартості, у митного органу була наявна інформація (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості подібних товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості; метод 2-а не застосований у зв'язку з відсутністю у митного органу цінової інформації на ідентичні товари; метод 2-6 не застосований у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта цінової інформації на подібні (аналогічні) товари; методи 2-в та 2-г не застосовані через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Резервний метод застосований у зв'язку з наявною інформацією у митному органі щодо митної вартості раніше імпортованих товарів. Так, згідно зі ст. 266 МК України, на декларанта покладений обов'язок надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур. Оскільки позивачем у встановленому порядку не підтверджено заявлену ним митну вартість товарів, як того вимагає чинне законодавство, а саме позивачем не подано у повному обсязі додаткові документи, які б підтвердили заявлену митну вартість товарів, та враховуючи наявну у відповідача цінову інформацію, вірним є рішення про необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товарів. Тобто, визначення відповідачем митної вартості здійснювалось відповідно до ст. 57 МК України шляхом послідовного використання методів визначення митної вартості. Таким чином, дії відповідача щодо коригування митної вартості товарів є законними та такими, що відповідають чинному законодавству, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень. Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень відповідача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied