Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Комунальне підприємство "Управління автомобільних шляхів" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 002462201 від 04 грудня 2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 79734, 00 грн. основного платежу і 39867, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказане рішення прийняте контролюючим органом за необгрунтоване віднесення підприємством до складу податкового кредиту травня 2012 року 79734, 00 грн. ПДВ по операціям з ТОВ "ТД Юнівест" на підставі товарно-транспортних накладних, складених з недоліками, та за відсутності подорожніх листів. З такими висновками відповідача Комунальне підприємство "Управління автомобільних шляхів" Житомирської міської ради не погоджується, оскільки реальність господарських операцій з вказаним контрагентом підтверджується належним чином складеними податковими накладними. Крім того, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Пояснив, що позивач відніс до складу податкового кредиту травня 2012 року 79734, 00 грн. ПДВ по операціям з придбання у ТОВ "ТД Юнівест" продуктів нафтоперероблення рідких (бензину моторного А-76, дизельного пального) на підставі товарно-транспортних накладних, складених з недоліками, а також за відсутності подорожніх листів. Наведені порушення свідчать про відсутність реального вчинення господарських операцій та невиконання умов укладеного договору, що є підставою для нарахування зобов'язання по податку на додану вартість. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що під час проведеної Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області документальної позапланової виїзної перевірки Комунального підприємства "Управління автомобільних шляхів" Житомирської міської ради з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "ТД Юнівест" за період з 01 по 31 травня 2012 року виявлено порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за травень 2012 року на 79734, 00 грн. внаслідок віднесення до складу податкового кредиту вказаної суми ПДВ по операціям з придбання у ТОВ "ТД Юнівест" продуктів нафтоперероблення рідких (бензину моторного А-76, дизельного пального) за відсутності подорожніх листів і на підставі товарно-транспортних накладних, у яких не вказано номер, число, серію і кому видано довіреність, не розшифровано підписи, не вказано, який водій прийняв вантаж, дату і час виїзду з підприємства вантажовідправника і вантажоодержувача, не вказано масу нафтопродукту і метод її визначення. За результатами перевірки складено акт № 3284/22-01/03344119 від 19 листопада 2013 року (а.с. 9-14). На підставі вказаного акта 04 грудня 2013 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 002462201 про збільшення підприємству суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 79734, 00 грн. основного платежу і 39867, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. З висновками контролюючого органу суд не погоджується з таких підстав. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України). Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України). Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пункту 201.10 статті 201 вказаного Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При цьому, відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Із системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги). Судом встановлено, що 29 лютого 2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ "ТД Юнівест" (Учасник) укладено договори № 1 і № 2 (а.с. 25-27, 36-38), за умовами яких Учасник зобов'язується протягом лютого-грудня 2012 року поставити Замовникові товари, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари. Предметом даних договорів є продукти нафтоперероблення рідкі - бензини моторні і паливо дизельне відповідно. З метою забезпечення поставки вказаних товарів позивачеві ТОВ "ТД Юнівест" підписувало договори з Виробничо-торгівельною фірмою "Лео" № ТП079 від 07 травня 2012 року і з ФОП [PERSON] № 49 від 11 квітня 2012 року про надання послуг з перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом. На підтвердження виконання договору поставки позивачем надано рахунки-фактури (а.с. 30, 33, 42), видаткові накладні (а.с. 31, 34, 40, 43), податкові накладні (а.с. 32, 35, 41, 44), товарно-транспортні накладні (а.с. 45-47), акти здачі-приймання послуг по перевезенню, платіжні доручення, сертифікати відповідності, паспорти якості. В обгрунтування використання придбаних продуктів нафтоперероблення у господарській діяльності підприємством надано звіт видачі ПММ за травень 2012 року (а.с. 48), накопичувальні відомості видачі дизпалива по заправці КП УАШ за травень 2012 року (а.с. 49-52). Відповідач зменшив розмір податкового кредиту за травень 2012 року і, відповідно, збільшив розмір зобов'язання по податку на додану вартість на підставі висновків про відсутність в товарно-транспортних накладних номера, числа, серії і кому видано довіреність, розшифровок підписів, даних водія, який прийняв вантаж, дати і часу виїзду з підприємства вантажовідправника і вантажоодержувача, маси нафтопродукту і методу її визначення. Такі припущення контролюючого органу суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що окремий недолік первинного документа (ТТН) сам по собі не може бути безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце, тобто, позбавлення цього документа сили звітного податкового документа, а відтак платника податків права на формування податкового кредиту. Підстави та порядок формування платником податків податкового кредиту регламентується положеннями Податкового кодексу України, яких платник зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови недотримання них формування кредиту може бути визнано неправомірним. Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів щодо умислу укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Усі господарські операції підтверджені первинними документами, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача щодо фіктивності господарських операцій є помилковими та такими, що не підтверджуються обставинами справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит за травень 2012 року на підставі належним чином оформлених податкових накладних по господарським операціям з ТОВ "ТД Юнівест" та на підставі норм Податкового кодексу України, відтак, нарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість з цих підстав проведено контролюючим органом неправомірно. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 002462201 від 04 грудня 2013 року прийняте з порушенням норм податкового законодавства, а тому позовні вимоги про його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted