Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

13.03.2012 р. фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (надалі - відповідач) з позовними вимогами про скасування вимоги про сплату боргу №Ф-5008-У від 01.08.2011 р. та визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо формування та надсилання вимоги №Ф-5008-У від 01.08.2011 р. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 р. провадження у даній справі зупинено. Розпорядженням Дніпропетровського окружного адміністративного суду №194д від 20.06.2013 р. щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ дану справу передано до провадження судді Парненко В.С. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 р. провадження по даній справі поновлено. В обґрунтування позову зазначено, що позивач вважає вимогу про сплату боргу такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, а дії відповідача щодо надсилання вимоги протиправними. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Надав заперечення до позову. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні. Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон) застрахована особа зобов'язана виконувати вимоги, передбачені цим Законом, а також нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В позовній заяві позивач зазначає, що ним 08.11.2011 р. було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2011 р. щодо примусового стягнення 1287,12 грн. відповідно до вимоги №Ф-5008-У від 01.08.2011 р. Відповідно до згаданої постанови вимога набрала чинності 10.08.2011 р. Відповідно до п. 4 вимоги, остання набирає чинності з дня її отримання. Проте, позивач вказує, що на момент отримання постанови вимога ним отримана не була, про що ніяких доказів не надано. У зв'язку з цим, позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про відстрочку виконавчого провадження, про що також не надано до суду належних доказів. Не погоджуючись з нарахуванням боргу, позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування вимоги про сплату боргу. Листом від 08.12.2011 р. №5946/04-31 управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська повідомило, що позивач у 2010 р. являвся платником єдиного податку та надав звіт, згідно якого вказав суму до сплати (встановленого фіксованого розміру страхових внесків) 2296,80 грн. Фактично позивачем сплачено 1009,68 грн. (сума від розмежування з єдиного податку), відповідно різниця в сумі 1287,12 грн. підлягала сплаті до 01.04.2011 р. Отже, станом на 01.04.2011 р. утворилась недоїмка в сумі 1287,12 грн. Вимога про сплату боргу №Ф-5008-У від 01.08.2011 р. була надіслана позивачу на його адресу, проте повернуто поштою згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, тому лист з вимогою було вручено позивачу особисто 10.01.2011 р. Станом на 19.10.2011 р. заборгованість не погашена. 19.10.2011 р. вимога була направлена на виконання до Державної виконавчої служби. 23.12.2011 р. позивач звернувся зі скаргою до управління Пенсійного фонду України, яка була залишена без розгляду відповідним рішенням від 21.02.2012 р. №4130/09-10. Також позивачем зазначено, що у рішенні від 21.02.2012 р. №4130/09-10 управління Пенсійного фонду України посилається на порушення фізичною особою-підприємцем [PERSON] встановленого порядку для адміністративного оскарження у зв'язку з тим, що скаржниця зі скаргою в межах процедури узгодження вимоги про сплату боргу до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська не зверталася. Такий висновок, на думку позивача не відповідає дійсності, оскільки вже 01.12.2011 р. ним почато процедуру оскарження вимоги, отримавши 24.11.2011 р. копію вимоги у державній виконавчій службі Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. Копію вимоги від відповідача позивач отримав лише 14.12.2011 р. разом з відповіддю на скаргу від 01.12.2011 р. Суд звертає увагу, що ніяких належних та достатніх доказів у підтвердження зазначених обставин позивачем до суду не надано. З огляду на викладене суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (надалі - Інструкція), затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції від 16.01.2004р. за №64/8663 на позивача покладено обов'язки по нарахуванню, обчисленню і сплати в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Відповідно до п. 8.2 розділу 8 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками. Вимога формується на суму боргу, який не менше 10 грн. Пунктом 8.3 та 8.4 Інструкції визначено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи). Відділ надходження доходів органу Пенсійного фонду України веде реєстр виданих вимог за формою згідно з додатком 11. Після формування вимоги та внесення даних до відповідного реєстру в той самий день вимога передається працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів для вручення страхувальнику. Працівник зазначеного підрозділу в день отримання вимоги надсилає (вручає) її страхувальнику, при цьому корінець вимоги залишається у Пенсійному фонді. Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України. У разі коли неможливо вручити страхувальнику вимогу поштою у зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб страхувальника за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб страхувальника прийняти вимогу, вимога вважається врученою страхувальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми. Порядком розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 08.10.2010 N 22-7 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2010 р. за N 1096/18391, який був чинний на момент виникнення спірних відносин (надалі - Порядок) визначено процедуру подання та розгляду органами Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд) заяв платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) при узгодженні ними вимог про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску (далі - вимога), оскарженні рішень про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою статті 25 Закону. Перебіг строку розгляду скарги (заяви) починається з наступного робочого дня після її надходження до органу Пенсійного фонду. Реєстрація заяви про узгодження вимоги здійснюється працівником органу Пенсійного фонду, уповноваженим на це керівником цього органу, в журналі реєстрації заяв про узгодження вимог про сплату недоїмки. Реєстрація скарг на рішення про нарахування пені та накладення штрафу здійснюється працівником органу Пенсійного фонду, уповноваженим на це керівником цього органу, в журналі реєстрації скарг. Відповідно п.2.1-2.4 Порядку у разі коли платник єдиного внеску вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті, районі у місті невірно визначив суму недоїмки, такий платник єдиного внеску має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами (розрахунками, копіями платіжних доручень тощо), що свідчать про неправильність сум недоїмки, зазначених у вимозі. Заява повинна бути подана до територіального органу Пенсійного фонду протягом десяти робочих днів, наступних за днем отримання платником єдиного внеску вимоги. Строк, встановлений для подання заяви, не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заяву та інші документи до неї здано на пошту. Заява про узгодження вимоги розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів, наступних за днем отримання заяви. За результатами розгляду заяви про узгодження вимоги територіальний орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та повідомити про нього особу, що подала заяву. Згідно п. 3.1 - 3.3 Порядку у разі коли скаржник вважає, що орган Пенсійного фонду прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені або у межах процедури узгодження вимоги, що суперечить законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий скаржник має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду вищого рівня. Скарга на рішення територіальних органів Пенсійного фонду подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі у письмовій формі разом з документами, що підтверджують неправильність рішення. Про подання скарги скаржник зобов'язаний одночасно повідомити територіальний орган Пенсійного фонду, рішення якого оскаржується. Скарга повинна бути подана до регіонального органу Пенсійного фонду протягом десяти робочих днів, наступних за днем отримання скаржником рішення територіального органу Пенсійного фонду, що оскаржується. В позові позивач вказує, що з 01.01.2011 року на підставі п. 12 розділу VIII прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов' язкове Державне пенсійне страхування»: пункти 1-9 ст. 106 втратили чинність. Тобто, на думку позивача, 01.08.2011 відповідач вже втратив право подавати вимогу, посилаючись на ст. 106 вказаного закону. Крім того, позивач звертає увагу, що з 06.08.2011 року вступили в силу норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів Украіни щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України». Частину 15 ст. 106 Закону Украіни «Про загальнообов' язкове державне пенсійне страхування» доповнили абзацами 2 та 3 такого змісту: фінансові санкції (штраф,пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов' язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності,які обрали особливий спосіб оподаткування ,не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій ,зазначених в абзаці другому цієї частини , та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності ,які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню. Проте, такі висновки позивача не відповідають дійсності з огляду на таке. Дійсно, з 01.01.2011 року вступив в силу Закон України «Про збір та облік єдиного внеску в загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Пунктом 7 Розділу VIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» цього Закону передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкової державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або в сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкової державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Аналогічна норма міститься в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України. Отже, суд погоджується з висновками відповідача, що посилання позивача на те, що з 01.01.2011 року вступив в силу ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому спеціалісти ПФУ не мали права застосовувати положення ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є такими що не ґрунтуються на нормах закону. Крім того, згідно вимоги про сплату боргу до позивача не застосовувалися фінансові санкції (пеня, шраф), тому відсутні підстави застосовувати положення п. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, посилання позивача на п. 15 ст. 106 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме на те, що нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню, також не ґрунтується на нормах закону. Окрім зазначеного, слід врахувати, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2012 р. стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованість по страховим внескам на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1287,12 грн. згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2012 р. залишено без змін. В силу ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлені вищезазначеним судовим актом факти мають преюдиціальне значення в рамках досліджуваного адміністративного спору та доведенню знову не підлягають. За наведених обставин у сукупності, враховуючи, що у судовому порядку встановлено наявність заборгованості у позивача, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, а отже позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied