Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

13.01.2014 року державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 67061,72 грн. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 28.01.2014 року, позивач просить стягнути податковий борг в сумі 66819,03 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч вимог статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України заборгувала сплату до бюджету податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 66819,03 грн. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просив позов задовольнити повністю. Направлена на адресу відповідача поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 40-45). Відповідно до частини 11 статті 35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Тому, суд вважає, що відповідач була належно повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи. Згідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин, відповідно до норм частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в письмовому провадженні. Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) 26.05.2003 року зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.09.2013 року за №17175762 (а.с. 31). Відповідач взята на облік як платник податків державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - ДПІ у м. Івано-Франківську). З 25.02.2013 року по 11.03.2013 року податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання відповідачем вимог законодавства про оподаткування, за результатами якої складено акт від 18.03.2013 року за №2259/17-2/[NUMBER] (а.с. 5-34). Перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] у порушення пункту 19.1 статті 19 чинного на момент спірних правовідносин Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року за №889-IV, зі змінами та доповненнями (надалі - Закон №889-IV), пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, пункту 44.1 статті 44, пунктів 177.2, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України не вела облік доходів і витрат. Крім того, відповідачем, серед іншого, порушені вимоги пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податку на додану вартість за період з 11.01.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму 50592,00 грн. (а.с. 19). На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення від 01.04.2013 року за №0002001702, котрим на відповідача покладено податкові зобов'язання з податку на додану на загальну суму 66819,03 грн., з якої 50592,00 грн. - основний платіж та 12648,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції та 3579,03 грн. - пеня. Дане податкове повідомлення-рішення було отримане відповідачкою, однак податкові зобов'язання нею сплачені не були (а.с. 25). Оскільки, податкові зобов'язання відповідачем сплачені не були, ДПІ у м. Івано-Франківську на виконання вимог податкового законодавства виставила податкову вимогу форми «Ф» від 17.09.2013 року за №1153-11 на суму 66819,03 грн. Вищевказана вимога направлена відповідачу, однак нею виконана не була (а.с. 27-28). Окрім вказаного, податковий борг відповідача зі сплати до бюджету податку на додану вартість в сумі 66819,03 грн. підтверджується дослідженими судом обліковою карткою платника податку, розрахунками розміру штрафних санкцій, довідкою ДПІ у м. Івано-Франківську від 05.12.2014 року, службовою запискою №501/14/09-15-17-3-13/226 від 14.01.2014 року та становить 4408,55 грн. (а.с. 23-24, 32-35, 47). Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 чинного на момент спірних правовідносин до Закону №889-IV платником вказаного податку є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи. Об'єкти оподаткування визначені у статті 3, а ставка оподаткування - у статті 7 вказаного Закону. Відповідно до підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону №889-IV платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики. Згідно пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати органам доходів і зборів декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом. Податковий кодекс України (надалі - Кодекс) з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пунктів 16.1.4 статті 16 Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно підпунктів 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Кодексу податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. У відповідності до вимог пункту 36.1 статті 36 Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи. Згідно пункту 38.1 статті 38 Кодексу виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 44.1 статті 44 Кодексу встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Кодексу, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Кодексу, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Кодексу у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно пункту 59.5 статті 59 Кодексу у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Пунктом 95.2 статті 95 Кодексу передбачено, що стягнення коштів платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Згідно пункту 177.1 статті 177 Кодексу доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) i документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу). Відповідно до пункту 177.10 вказаної статті фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом державної податкової служби. Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Кодексу у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку. Згідно пунктів 183.1 та 183.2 статті 183 Кодексу будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. Пунктом 183.10 статті 183 Кодексу встановлено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Відповідно до пунктів 200.1та 200.2 статті 200 Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Згідно пункту 123.1 статті 123 Кодексу у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Отже, суд дійшов висновку, що податкові зобов'язання відповідача з податку на додану вартість на загальну суму 66819,03 грн., які нею не сплачені, являються її податковим боргом. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість станом на момент розгляду справи судом становить 66819,03 грн. Відповідно до частини 2 статті 87 Кодексу, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Заборгованість станом на день розгляду справи не погашена, а тому підлягає стягненню в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача правомірні та обґрунтовані, а тому позов слід задовольнити повністю. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted