Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом до державного виконавця Першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Галкіна Д.П., треті особи: управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, УДАІ ГУМВС України в Одеській області про визнання дій щодо винесення постанови про оголошення розшуку майна боржника - незаконними та скасування постанови ВП № 35122473 від 30.12.2013р. В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначила, що дії державного виконавця Першого Малиновського відділу ДВС Одеської МУЮ Галкіна Д.П. щодо винесення Постанови про оголошення розшуку майна боржника є незаконними, оскільки автомобіль, який оголошений в розшук, знаходиться у заставі в ПАТ "Укрсиббанк". Крім того, постанову про відкриття виконавчого провадження позивачка не отримувала. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, в обґрунтування своєї правової позиції надав до суду письмові заперечення, в яких зокрема зазначив, що боржниця протягом тривалого строку не сплачувала коштів для погашення даного боргу на користь стягувача, а також не виконала свої обов'язки, покладені на неї ч. 6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: письмово не повідомила державного виконавця про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб. 30.12.2013 року державним виконавцем було оголошено в розшук транспортний засіб боржника. Інформація стосовно того, що автомобіль знаходиться в заставі у ПАТ «Укрсиббанк», державному виконавцю стало відомо лише 30.01.2014 року, коли до Відділу з'явилась боржниця та вимагала зняти розшук з її майна. Таким чином, державним виконавцем не було порушено жодних законів, а навпаки, дані дії направлені на «примусове виконання рішень судів та інших органів». Представники третіх осіб: управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, УДАІ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до п. 4 ст. 82 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. 05.11.2012 року до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції надійшла заява від УПФУ в Малиновському районі м. Одеси з вимогою №3001 від 05.10.2012 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь управління грошової суми у розмірі 4010,30 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску). 08.11.2012 року державним виконавцем Мельниченко Л.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі виконавчого документу, Вимоги № 3001 від 05.10.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Вказано постанова була направлена на адресу позивачки 09.11.2012 року, що підтверджується копією «Журналу реєстрації вихідної кореспонденції». Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 19.12.2012 року [PERSON] сплатила на депозитний рахунок Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби грошову суму у розмірі 100,00 грн. та вказала у призначенні платежу, що сума призначена для УПФ. Залишок заборгованості позивачем не сплачений. З урахуванням невиконання боржницею протягом тривалого строку Вимоги №Ф03001 від 05.10.2012 р. (не сплата коштів для погашення даного боргу на користь стягувача), а також не виконання обов'язку, визначеного приписами ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: письмово не повідомила державного виконавця про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, 30.12.2013 року державним виконавцем було оголошено в розшук транспортний засіб боржника. Згідно ч.4 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Судом встановлено, що інформація стосовно того, що автомобіль знаходиться в заставі у ПАТ «Укрсиббанк» була отримана 30.01.2014 року, від [PERSON] На виконання приписів чинного законодавства, відповідачем 03.02.2014 року на адресу заставодержателя (ПАТ "Укрсиббанк") направлений лист за № 1957, яким повідомлено про оголошення в розшук майна і розяснено право на звернення до суду. Відповідно до п. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Пунктами 3, 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Також, п. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що спори, які виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. За таких обставин, позовні вимоги про визнання дій протиправними щодо винесення постанови про оголошення розшуку майна боржника та скасування постанови ВП №35122473 від 30.12.2013р. не підлягають задоволенню, оскільки відповідач при вчиненні оскаржуваних дій керувався приписами чинного законодавства у рамках наданих повноважень. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Результат розгляду: denied