Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

03 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод" до Луганської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, у якому позивач просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Луганської митниці про визнання митної вартості товарів №702020001/2013/000409/2 від 29.07.2013; - скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/00078 від 29.07.2013; - повернути на рахунок ПАТ "Алчевськкокс" надмірно сплачений податок на додану вартість у сумі 561 289,64 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав наступне. Між позивачем та компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД" (Кипр) 01 жовтня 2010 року було укладено зовнішньоекономічний контракт №61-545, в межах якого позивачем на митну територію України в серпі 2013 року на умовах DDU станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж - вугільний концентрат марки «ОС». На підставі вищезазначеного контракту №61-545 та додатків до нього позивачем було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту зазначений товар (ВМД №702020001/2013/007540) за ціною договору, а саме 135 доларів США за одну тону, та надано декларацію митної вартості за формою ДМВ-1 і необхідний пакет документів, передбачений Митним кодексом України. Однак 05.08.2013 Луганською митницею було прийнято рішення №702020001/2013/000466/2 до ВМД №702020001/2013/007540, згідно з якими визначення митної вартості товару за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, неможливо у зв'язку з відмовою декларанта в наданні додаткових документів. Крім того, у зв'язку із неможливістю застосування першого методу, зазначеного у статті 58 Митного кодексу України митну вартість оцінюваного товару визначено відповідно до ст. 59 Митного кодексу України за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі рівня митної вартості ідентичного товару «вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки «ОС» на однакових умовах поставки із рахунку 150 дол. США/тн. (МД від 26.07.13 №702020001/2013/007223 контракт №39/STL-AL від 28.09.12р., додаток №8 від 31.05.13р.) 05.08.2013 відповідач-1 карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/000091, відмовив позивачу в митному оформленні товару. Підставою для відмови в митному оформленні зазначено: Проведення митної оцінки (рішення про визначення митної вартості №702020001/2013/000466/2). Позивач вважає вказані дії та рішення відповідачів протиправними, такими, що не відповідають нормам законодавства України щодо митного оформлення товару, оскільки на виконання вимоги митного органу позивачем були надані у повному обсязі всі обов'язкові документи, що зазначені у ст.53 Митного кодексу України. Надані документи не мають розбіжності, в них немає ознаку підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів і відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Затребувані відповідачем документи жодним чином не мають відношення для підтвердження митної вартості товару, визначеної за 1-м методом «за ціною контракту», оскільки не можуть свідчити про наявність та розмір додаткових витрат імпортера, які мають включатися до митної вартості імпортованого товару. Внаслідок пред'явлення відповідачем протиправних вимог про надання додаткових документів відбулося штучне створення незаконних підстав для подальшого прийняття відповідачем рішення про відмову в застосуванні 1-го методу оцінки митної вартості за митною декларацією №702020001/2013/007540, та її визначення митним органом за 2-м методом за ціною із розрахунку 150 дол. США за тонну, яка на 15 дол. США за тонну вище задекларованої позивачем. Тому, на думку позивача, за умови надання повного пакету документів та за умови відсутності визначених законом обмежень для застосування першого методу визначення митної вартості імпортованого товару, відповідач прийняв протиправне рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №702020001/2013/000466/2. Також позивач у позовній заяві зазначив, що на підставі рішення Луганської митниці про визнання митної вартості товарів №702020001/2013/000466/2 до ВМД №702020001/2013/007540 у серпні 2013 ПАТ Алчевськкокс» було подано до митного оформлення нові ВМД і декларації митної вартості, в яких зазначена митна вартість товарів за другим методом за ціною визначеною митним органом в рішенні - 150 дол. США/тн, та сплачено податок на додану вартість у сумі 5 612 896,42 грн., переплата податку на додану вартість із рахунку 150 дол. США складає 561 289,64 грн., яка, на думку позивача, підлягає поверненню. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач, не визнавши позов надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 02.08.2013 ПАТ «Алчевськкокс» для митного оформлення товару «Вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки ОС» виробництва ТОВ "ОФ"Коксовая" Росія, була надана МД №7020001/2013/007540 разом із пакетом документів зазначених в 44 графі вищезазначеної МД. За умовами контракту продавцем вугілля є фірма "ТОППРОМ ТРАЙДІНГ ЛТД" Кіпр, а відправником та виробником вугілля товару є ТОВ "ОФ"Коксовая", Росія. Тобто, наявна зовнішньоекономічна операція, в якій вантаж поставляється напряму з Росії в Україну через Кіпрського посередника, при цьому посередник не є ані виробником, ані експортером вантажу. При розгляді наданого пакету документів було встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідно до постанови Верховного суду України від 10.04.2012 митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. У зв'язку із вищевикладеним декларанту у вигляді електронного повідомлення було запропоновано подати додаткові документи, а саме: - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; - виписку з бухгалтерської документації; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - інші додаткові наявні документи за власним бажанням відповідно до положень ч.6 ст.53 Митного кодексу України, зокрема: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 05.08.2013 декларантом відмовлено в наданні додаткових документів по пунктам 3-5. Таким чином, позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, не виконано в повному обсязі законні вимоги митниці щодо надання додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо встановлення митної вартості товару, у зв'язку з чим, органом Міндоходів у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, було відмовлено. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник 1-го відповідача підтримав заперечення проти адміністративного позову. Представник 2-го відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень слід перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з виконанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД" (Кипр) 01 жовтня 2010 року було укладено зовнішньоекономічний контракт №61-545, в межах якого позивачем на митну територію України в серпі 2013 року на умовах DDU станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж - вугільний концентрат марки «ОС» (а.с.19-28). Товар надійшов для розмитнення на Луганську митницю. На підставі вищезазначеного контракту №61-545 та додатків до нього позивачем було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту зазначений товар (ВМД №702020001/2013/007540) за ціною договору, а саме 135 доларів США за одну тону, та надано декларацію митної вартості №702020001/2013/007540 і необхідний пакет документів (а.с.31) Частиною першою статті 53 Митного кодексу України декларанта зобов'язано подавати одночасно з митною декларацією документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, перелік яких визначено частиною другою цієї статті, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 Митного кодексу України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У наданому позивачем до митного оформлення разом з МД від 29.07.13 №702020001/2013/007540 висновку ДП "Укрпромзовнышекспертиза" від 31.07.2013 № 3361 зазначено, що рівень цін на товар "Вугілля кам'яне марки "ОС"" російського виробництва може становити 135-145 дол. США/т. (а.с.37). Відповідно до положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, на ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язанні договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість я визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначені договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробні товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У судовому засіданні встановлено, що у відповідача при здійсненні митного оформлення товарів виникли сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей через те, що ідентичні та подібні товари, час експорту яких наближений до часу експорту вищезазначеного товару оформлюється за рівнем митної вартості 150 доларів США за тону. У зв'язку із чим відповідачем у підприємства були витребувані наступні додаткові документи: - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; - виписку з бухгалтерської документації; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - інші додаткові наявні документи за власним бажанням відповідно до положень ч.6 ст.53 Митного кодексу України, зокрема: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У відповідь на запит митного органу листом від 05.08.2013 № 003-1891 позивач повідомив, що додаткові документи, окрім заявлених у декларації, підприємство надати не має можливості (а.с.38). 29 липня 2013 року Відповідачем-1 було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №702020001/2013/000466/2, згідно з яким визначення митної вартості товару за ціною угоди до товарів, які імпортуються неможливо в зв'язку з неподанням декларантом інших додатково витребуваних документів, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 Митного кодексу України. Також зазначено, що між митним органом та декларантом проведена процедура консультації з метою обґрунтованого методу визначення митної вартості та визначення основи такої вартості. За результатами консультації було досягнуто згоди щодо застосування 2-го методу визначення митної вартості. На підставі викладеного митним органом було здійснено коригування митної вартості оцінюваних товарів за 2-м методом на підставі рівня митної вартості ідентичного товару "Вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки "ОС" на однакових умовах поставки із розрахунку 150 дол. США/тн. (а.с.14-15). 05 серпня 2013 року відповідачем 1 було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/00091, якою позивачу відмовлено в митному оформленні товару. Згідно статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. Відповідно до ч.1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбаченихчастиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Аналіз наведених норм, дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Відповідно до статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положеньчастини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Згідно статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування. У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість. З вищенаведеного вбачається, що вимоги статті 59 Митного Кодексу України, встановлюють можливість застосування 2 методу, за умови неможливості визначення митної вартості товару за 1 методом. Як було встановлено вище, між позивачем та компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД" (Кипр) 01 жовтня 2010 року було укладено зовнішньоекономічний контракт №61-545, в межах якого позивачем на митну територію України в серпі 2013 року на умовах DDU станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж - вугільний концентрат марки «ОС». У подальшому, між позивачем та компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД" було укладено низку додаткових угод до контракту №61-545 від 01.10.2010 (а.с.136-147), які були надані митному органу. У п.11.5 контракту №61-545 від 01.10.2010 зазначено, що усі зміни та додатки до дійсного контракту оформлюються у письмовій формі ті завіряються підписами та печатками сторін. Пунктом 11.7 контракту передбачено, що всі додатки та додаткові угоди до контракту складають його невід'ємну частину. В додаткових угодах, наявних у матеріалах справи, також зазначено, що вони є невід'ємною частиною контракту №61-545 від 01.10.2010. Додаткові угоди скріплені підписами та печатками сторін. Таким чином, зі змісту додаткових угод до контракту вбачається, щр відсутні будь-які умови чи застереження, які унеможливлюють визначення вартості імпортованого вугілля, або які встановлюють обмеження прав позивача на використання імпортованого вугілля. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачем було пред'явлено вимогу до позивача про надання додаткових документів, а саме - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; інші додаткові наявні документи за власним бажанням. Згідно пояснень відповідача, вимога органу доходів і зборів унеможливлювала для позивача надання таких додатково витребуваних документів в силу їх відсутності у позивача, у зв'язку з комерційною таємницею третьої особи. На думку суду, перелічені вище документи не мають відношення для підтвердження митної вартості товару, визначеної за 1-м методом "за ціною контракту", оскільки не можуть свідчити про наявність та розмір додаткових витрат імпортера, які мають включатися до митної вартості імпортованого товару згідно ч.10 статті 58 Митного кодексу України. Митна вартість імпортного вугілля визначена у контракті та додатку до нього. Позивач, відповідно до ст.53 Митного кодексу України, надав органу доходів і зборів повний пакет документів для визначення митної вартості вугілля - ціни, що сплачена або підлягає до сплати продавцю. Наданими позивачем документами підтверджена митна вартість придбаного вугілля в сумі 135 дол. США за 1 тону. Оплата за товар здійснена і ці обставини сторонами не спростовуються. Наявними обов'язковими документами підтверджуються митна вартість, яка становить 135 дол. США/т і спростовується вартість в сумі 150 дол. США/т, визначена відповідачем. Вищевикладене дає суду підстави для висновку, що митна вартість оцінюваного товару могла бути визначена за методом 1 "за ціною договору", згідно з положеннями статті 58 МК України, виходячи з повного пакету документів, наданих позивачем митному органу, та зважаючи на відсутність умов, наявність яких виключає можливість застосування 1-го методу, що фактично позбавляє першого відповідача права застосовувати інші, ніж обраний позивачем, методи визначення митної вартості імпортованого товару. Таким чином суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що використані декларантом відомості при визначенні митної вартості імпортованого вугілля за 1-м методом є недостовірними, чи такими, які не піддаються обчисленню та є необ'єктивними, тобто такими, які на думку органу доходів і зборів, перешкоджають застосуванню 1-го методу визначення митної вартості імпортованого товару. Митницею, як суб'єктом владних повноважень не наведено суду обґрунтованих доказів, чому представлені документи, які базуються на об'єктивних даних, не можуть бути підставою для визначення митної вартості за 1-м основним методом її визначення, враховуючи відсутність умов, що унеможливлюють використання обраного декларантом методу визначення митної вартості. Позивачем доведено протиправність відмови відповідача у митному оформленні товару, за вказаною позивачем ціною. Виходячи із наявних матеріалів справи, та документів, наданих для митного оформлення, оцінюючи докази у їх взаємній сукупності, суд не вбачає відсутність будь-яких умов чи застережень, які унеможливлюють визначення вартості імпортованого вугілля за 1 методом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про протиправність та необґрунтованість рішення митного органу №702020001/2013/000466/2 до від 05.08.2013 щодо застосування другого методу визначення митної вартості товару, та, відповідно, картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 702020001/2013/00091. Щодо позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету на користь позивача надмірно сплаченої у зв'язку із коригуванням митної вартості імпортованого товару суми податку на додану вартість в розмірі 561 289,64 грн., суд зазначає, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерством фінансів України, Державної митної служби України від 24.01.2006 №25/44, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2006 за №64/11938, надміру сплачені митні та інші платежі це сума коштів, що з різних причин внесена понад розмір, установлений законодавством. Згідно п. 3.4. вказаного Порядку повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів № 3734, здійснюється відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 N 618. Наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618 затверджено «Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справленням яких здійснюється митними органами». Цей Порядок визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України. Органи Казначейства організовують виконання Державного бюджету і фінансування його витрат. Межи повноважень органів казначейства, в частині повернення надмірно сплачених платежів, встановлено спільним наказом Державної митної служби України, державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 «Про затвердження Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Цей Порядок регламентує взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи. Відповідно до зазначено Порядку, Митний орган на підставі заяви платника готує висновок про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, та не пізніше п'яти робочих днів від дня прийняття керівником (заступника керівника) митного органу рішення про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на митні органи, направляє його до виконання відповідному органу Казначейства разом із супровідним листом, в якому вказується кількість висновків, загальна сума, яка підлягає поверненню, а також наводиться перелік висновків із зазначенням такої інформації: номера та дати висновку, найменування юридичної або ім'я фізичної особи - платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ платника - юридичної особи або ідентифікаційного номера за ДРФО платника - фізичної особи (за наявності), суми, яка підлягає поверненню за кожним з висновків. Висновки про повернення реєструються органами Казначейства в журналі обліку висновків, наданих митним органом. На підставі отриманого висновку про повернення відповідний орган Казначейства готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету. Порядок відшкодування податку на додану вартість, затверджений спільним наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147. У зв'язку з тим, що Порядком передбачено, що Митний орган на підставі заяви платника надає органу Державного казначейства України висновки про суми відшкодування податку на додану вартість та Реєстр висновків про суми відшкодування податку на додану вартість, суд погоджується з доводами другого відповідача, що органи казначейства повинні відшкодовувати податок на додану вартість виключено на підставі висновків Митних органів і зазначає, що позивач, вимагаючи стягнути суму бюджетного відшкодування з Державного бюджету України, обрав неналежний спосіб захисту. Також слід зазначити, що з урахуванням наведеного розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченого ПДВ, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару,а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналогічну думку висловив Верховний Суд України у постанові від 7 вересня 2012 року у справі №21-242а12 за позовом закритого акціонерного товариства «Виробниче об'єднання «Конті» до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Держаного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними, а картки відмови - недійсною, яка є обов'язковою для застосування у судовій практиці. З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати у справі складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 560,28 грн. Оскільки у задоволенні позовної вимоги майнового характеру відмовлено, з Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод" слід стягнути судові витрати в доход Державного бюджету України у розмірі 4311,72 грн. Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial