Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

25.11.2013 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось з адміністративним позовом дочірнє підприємство «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (далі - ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», позивач) до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області (далі - Немирівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №0000482200 та №0000462200 від 14.10.2013 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог представники позивача послалися на те, що при проведенні перевірки, відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - ПК України), в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності в сумі 1432389,00 грн., та заниження задекларованих підприємством показників по податку на прибуток в сумі 7 230,00 грн. На думку позивача, висновки, викладені в акті перевірки №323/22-00-20/30805594 від 28.08.2013 року (далі - акт перевірки) не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення, винесені за наслідками такої перевірки та складеного акта перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо адміністративного позову і просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В період з 17.06.2013 року по 20.08.2013 року, на підставі Наказу Державної податкової інспекції у Немирівському районі №79 від 04.06.2013 року та відповідних направлень, Немирівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області здійснила планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами проведення перевірки було складено акт №323/22-00-20/30805594 від 28.08.2013 року. Відповідно до пп. 1 п. 4 висновків акту перевірки встановлено, що ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», зокрема, порушено п. 44.1 ст. 44, п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Розділу III ПК України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності в сумі 1432389,00 грн., та заниження задекларованих підприємством показників по податку на прибуток в сумі 7230,00 грн. На підставі акта перевірки Немирівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області було прийнято податкові повідомлення-рішення №0000482200 та №0000462200 від 14.10.2013 року. Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне. Відповідно до п. 63.11 ст. 63 ПК України, органи державної податкової служби забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться органами державної податкової служби згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема акта перевірки, суть порушень, встановлені відповідачем, зводяться до того, що в даному випадку не може бути визнано витрати позивача, понесені у зв'язку витратами на розміщення ряду продукції в місцях реалізації на території торгових точок, витрати по комплексу маркетингових послуг зі збору даних, дослідження та аналізу ринку й попиту на товари; надання замовнику інформації щодо попиту на товари та динаміку продажів товарів на території Угорщини; витрати на рекламу. Так, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року перевіряючими встановлено завищення задекларованих підприємством показників у рядку 06.2 Декларації «Витрати на збут» на 1466817,00 гри., в т.ч. за 1-й квартал 2012 року на 1466817,00 грн. В порушення п.44.1 ст.44. п. 138.2. пп. 138.10.3, п. 138.10 ст.138 ПК України підприємством безпідставно віднесено до складу «Витрати на збут» (ряд.06.2 Декларації витрати за 1 квартал 2012 року в загальній сумі 1466817,00 гри., які не підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, в тому числі за: 1 квартал 2012 року - в сумі 1466817,00 грн. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, па підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ ПК України. Згідно пп. 138.10.3 п. 138.10 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. З матеріалів справи вбачається, що ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» укладено договори: - №10-10-2011/HU від 10.10.2011 p., №070711 від 07.07.2011 p., №031011 від 03.10.2011 p., укладених з компанією «Nemiroff Internetional Kereskedelmi Kft» віднесло до витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування маркетингові послуги на території Угорської Республіки на суму 102 379,00 грн.; - №200911 від 20.09.2011 p., укладеного з компанією «Mazurenko Armwresling Promotion Sp.z.o.o.», віднесло до витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування маркетингові послуги по вивченню, дослідженню та аналізу ринку та попиту на продукцію на суму 439438,00 грн., без підтвердження належним чином оформлених первинних документів. Позивачем до перевірки надано акти наданих послуг за вищевказаними договорами які, на думку перевіряючих, не підтверджують фактичного здійснення господарських операцій, а саме в них не конкретизовано зміст, обсяг та одиниці виміру господарських операції, тому їх можна вважати такими, що складені з порушенням вимог чинного законодавства. Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закону N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки, акти виконаних робіт тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України. Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV). Таким чином, право на валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання повинна бути реальною, тобто повинна мати місце об'єктивна зміна складу активів платника податків. Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг. За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували обґрунтованість понесених витрат, зокрема розкривали зміст та обсяг господарської операції, підстави для висновку про правомірне віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту суми вартості таких послуг відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у перевіряємому періоді відобразив операції з придбання у «Nemiroff Internetional Kereskedelmi Kft» та «Mazurenko Armwresling Promotion Sp.z.o.o.» маркетингових послуг по вивченню, дослідженню та аналізу ринку та попиту на продукцію. Водночас, в наявних в матеріалах справи актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено лише про надання комплексу послуг та зазначена сума, що підлягає сплаті виконавцеві. Ці акти не розкривають змісту наданих послуг, позаяк не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності Товариства. Не розкрито зміст та обсяг таких послуг у Договорах та додатках до Договорів. У випадку надання маркетингових послуг, у первинному документі має бути конкретизовано, які саме роботи були виконані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції), однак в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено лише загальне найменування робіт та їх вартість без конкретизування, які саме роботи були виконані, їх видів та опису, конкретних об'ємів та напрямків, за якими проводилась реклама, кількість відпрацьованих годин, що робить неможливим встановлення змісту та обсягу господарської операції і факту використання її результатів у господарській діяльності позивача. Крім того, із наданих позивачем документів не вбачається, які критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності позивача і правомірність формування валових витрат та податкового кредиту. Позивачем не доведено економічну доцільність витрат без визначення конкретних маркетингових послуг та причинно-наслідкового зв'язку між придбаними послугами та отриманням економічної вигоди, та наміру придбання позивачем послуг для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій, а відтак, з урахуванням вказаних обставин такі документи не можна вважати належно оформленими та такими, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг. Відтак, з огляду на вимоги вищенаведених норм, а також приймаючи до уваги не дотримання позивачем спеціальних вимог щодо оформлення первинних документів, що не дало суду можливості встановити реальність здійснених господарських операцій між позивачем та контрагентами і їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача, як наслідок, суд не знаходить підстав вважати правомірним формування позивачем складу валових витрат. У ході розгляду справи позивач посилався на копії звітів виконавця по наданню маркетингових досліджень. Однак зазначені звіти не містять дані щодо формування ціни та визначення вартості за видами конкретних послуг, не відображають факту виконання зобов'язань за кількісними, якісними та ціновими показниками. Будь-яких документів, що підтверджують спрямованість спірних послуг на досягнення конкретних цілей підприємства, не подано. Крім того, слід зазначити, що за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» задекларовано податок на прибуток у сумі 0 грн. та від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності в сумі - 1432389,00 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.10.2013 року. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам позивач належним чином не довів, що прийняті Немирівською ОДПІ ГУ Міндоходів податкові повідомлення-рішення №0000482200 та №0000462200 від 14.10.2013 року є протиправним та не надав суду доказів, які б належним чином підтверджували підставність позовної вимоги щодо його скасування. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. В силу вимог ст. 94 КАС України підстав для присудження позивачу понесених ним судових витрат у справі немає.

Результат розгляду: granted