Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по перерахованій пенсії - 47 806,78 грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року було закрито провадження по позовним вимогам в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь [PERSON] заборгованість по перерахованій пенсії у розмірі 47 806,78 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2011 року було частково задоволено позов [PERSON] зобов'язано головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок [PERSON] державної та додаткової пенсії як інваліду 2-гої групи з 01 вересня 2010 року відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії в 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та забезпечити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум. На даний час постанова суду не виконана, так як відповідачем не здійснена позивачу виплата коштів у розмірі 47 806,78 грн. На підставі цього позивач просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, так як частково постанова Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2011 року виконана - в частині здійснення перерахунку коштів, а подальше виконання постанови неможливе через відсутність на рахунку відповідача коштів, а невиконання постанови сталося з незалежних від відповідача причин. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси прийнято постанову, якою позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України задоволено частково, зобов'язано головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок [PERSON] державної та додаткової пенсії як інваліду 2-гої групи з 01 вересня 2010 року відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії в 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та забезпечити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум. Постанова набрала законної сили 26.03.2012року. 13 липня 2012 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-а/1722/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси 04.07.2012р. про зобов'язання Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії з 01 вересня 2010р. відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2012 року ВП №33401388 головним управлінням проведено перерахунок державної та додаткової пенсії як інваліду 2-ої групи з 01.09.2010 року відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру державної пенсії в 8 мінімальних пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком що підтверджується дорученням №ДN/А13386/6. Доплата по перерахунку за зазначений період в сумі 47806,78 грн. по дорученню №ДN/А13386/6 буде проведена за умови надходження коштів на ці цілі. Вищезазначене виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV), було закінчено, як частково виконане в частині проведення перерахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-ХІV завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. Згідно з ст.8 Законом України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 Ж2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Зазначена доплата буде проведена за умови надходження коштів з Державного бюджету на ці цілі. Відповідно до ч. 2 ст.72 Закон № 1058-ІV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону № 1058-ІV забороняється не цільове використання коштів Пенсійного фонду. Законами України Про Державний бюджет на відповідний рік було визначено розміри видатків для проведення виплат пенсій. Таким чином, кошти які виплачуються пенсіонерам за рішенням суду є складовою частиною Державного бюджету, а не бюджету Пенсійного фонду. Головне управління не має права здійснювати виплату підвищення до пенсії у розмірах, що перевищують встановлені державним бюджетом. Таким чином, відповідачем постанова суду від 11 квітня 2011 року виконана в частині здійснення перерахунку пенсії, а нарахування коштів відбувається не з вини відповідача, а тому підстав для визнання дій відповідача в частині не виконання рішення суду з матеріалів справі не вбачається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, позивачем не були належним чином обґрунтовані, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити. Відповідно до цього положення суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди з відповідача.

Результат розгляду: denied