Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

11.03.2013 [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом (22.04.2013 подав уточнення позовних вимог) до Управління Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання призначити таку з 01.08.2012 врахувавши його стаж роботи за періоди з 03.03.1977 по 18.01.1980, з 03.08.1980 по 05.11.1987 та з 01.02.1988 по 30.06.1998, покликаючись на те, що він працював повний робочий день на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2), а саме електрозварником, а тому має право у відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) на призначення пільгової пенсії за віком з 01.08.2012. Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2013 року у справі №353/317/13-а заявлений позов задоволено. Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі вказує на те, що оскільки позивачем не додано до своєї заяви потрібні документи, зокрема про проведення атестації робочих місць, то робота позивача на пільгових умовах не підтверджується, а тому відсутні підстави для призначення пільгової пенсії. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим адміністративним позовом. Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, сторони заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач досяг потрібного віку та має відповідний стаж роботи на посаді яка віднесена до Списку №2, а тому підстав для відмови у призначенні йому пільгової пенсії немає. Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв'язку з досягненням 55-ти річного віку позивач 25.06.2012 (згідно заперечення УПФ, а.с.18) звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, з огляду на наявність необхідного трудового стажу на посадах які містяться у Списку №2. Листом від 28.09.2012 №4865/04 УПФ фактично відмовила у призначенні пільгової пенсії позивачу з посиланням на те, що ним не додано документи, які б підтверджували його пільговий стаж, а тому робота на пільгових умовах не підтверджується і відсутні підстави для призначення пільгової пенсії. Не погодившись з такою відмовою позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст.1,2 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 100 цього Закону передбачено, що особам, які на день введення в дію цього Закону мають стаж на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, мають право на пенсію на пільгових умовах, яка призначається відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством. Пунктом «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідно до п.3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року. Пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку. Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ, п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Звідси, слід зробити висновок, що Законом №1788-ХІІ та Порядком №637 затверджено, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії - є трудова книжка. Якщо її немає, або в ній відсутні свідчення, що визначають право на пільгову пенсію, можуть бути витребувані уточнюючі довідки підприємств або організацій. Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірними періодами роботи яких не вистачає [PERSON] для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: з 05.03.1977 по 18.01.1980 на посаді електрогазозварника; з 03.08.1980 по 04.11.1987 та з 01.02.1988 по 30.06.1998 на посаді електрозварника. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачу позивачем по справі, крім трудової книжки (а.с.6-8), було надано для підтвердження спеціального трудового стажу довідки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, судові рішення про встановлення факту, архівні довідки, довідки з підприємства, накази по підприємству, (а.с.20-24, 44-54, 68-80). В свою чергу відповідно до Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173- робота на посаді електрозварника дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Згідно роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1976 №5/8 порядок застосування Списків №1 та №2, передбачає в тих випадках, коли в Списках №1 і №2 передбачені працівники, які виконують певні роботи, то правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються всі працівники, постійно зайняті на цих роботах, незалежно від найменування їх професії. Посада електрозварника в подальшому відносилася також до Списку №2 затвердженого постановами КМУ від 26.01.1991 №10, від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36. Вказане відповідачем не заперечується та не спростовується. Посилання відповідача на неможливість врахування стажу роботи позивача на вказаній посаді після 21.08.1992 у зв'язку із непроведенням атестації підприємством на якому працював [PERSON], апеляційний суд вважає безпідставними виходячи із наступного. Відповідно до п.1 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 №442 атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Оскільки законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівника підприємства, то її своєчасне та належне не проведення не може позбавити громадян, зокрема позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону №1788-ХІІ. Щодо періоду роботи позивача з 05.03.1977 по 18.01.1980 в БУ «Промбуд-1» тресту «Прикарпатбуд», то слід погодитись із доводами апелянта, що дійсно вказаний період не може бути зарахований до пільгового стажу, оскільки із листа ПАТ «Промбуд» (а.с.24) вбачається, що [PERSON] не працював у вказаному підприємстві повний робочий день на зварювальних роботах і підстав видати відповідну довідку про підтвердження пільгового стажу немає. Вказані обставини також підтверджуються актом перевірки стажу роботи позивача в цьому підприємстві від 12.09.2012 №43 (а.с.45) та довідкою від 22.02.2012 №7 (а.с.50). Однак, апеляційний суд зазначає, що періоди роботи з 03.08.1980 по 04.11.1987 та з 01.02.1988 по 30.06.1998 на посаді електрозварника є підтвердженими, зокрема записами в трудовій книжці позивача, та відповідачем не спростовані, а відсутність первинних документів, які були втрачені підприємствами на яких працював [PERSON] не може бути підставою для позбавлення остатнього права на належну йому пенсію за віком на пільгових умовах. Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач досяг 55 років, його загальний трудовий стаж перевищував 25 років, пільговий стаж становив не менше 12 років та шість місяців, що підтверджується записами в трудовій книжці. Таким чином, відповідач дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки дані записів зроблених в трудовій книжці позивача є підставою для зарахування періоду роботи на вказаних посадах в трудовий стаж та призначення пенсії на пільгових умовах. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ, оскільки він досяг віку і має трудовий стаж, які визначені у даній нормі Закону, що підтверджується трудовою книжкою, яка, відповідно до вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Слід також зазначити, що в силу ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Згідно абз.10 ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тобто, суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. В силу вимог ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Відтак, апеляційний суд зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії за віком 25.06.2012, то така повинна бути йому призначена з вказаної дати. Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial