Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ЕЙС ЛТД» (далі - ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД») звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська) від 04 вересня 2013 року № 0004372205. В обґрунтування позову зазначено, що висновки камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2013 року ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД», є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, а прийняте на їх підставі оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні адміністративного позову; обґрунтовуючи свою позицію, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилається на те, що дані камеральної перевірки свідчать, що ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» на порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 53058,00 грн. внаслідок формування податкового кредиту за рахунок податкових накладних з датою виписки понад 365 днів. За таких обставин, відповідач зазначив, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а винесене ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська податкове повідомлення - рішення є законним та обґрунтованим. Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Як вбачається з наявних матеріалів справи, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» (код ЄДРПОУ 19431932) за липень 2013 року, результати якої оформлено актом від 09.08.2013 року №7/22-04/19341932. Відповідно до змісту акту перевірки від 09.08.213 року ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» на порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 53058,00 грн. внаслідок формування податкового кредиту за рахунок податкових накладних з датою виписки понад 365 днів. Таким чином, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська робить в акті перевірки висновок, що дані камеральної перевірки свідчать про заниження суб'єктом господарювання суми податкових зобов'язань, заявлених в уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2013 року від 18.07.2013 року №9043198335 та від 31.07.2013 року №9046671275. На підставі висновків вказаного акту перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення-рішення форми «р» від 04 вересня 2013 року № 0004372205, яким ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 79587 грн., з яких: за основним платежем 53058 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 26529 грн. Не погоджуючись з винесеним контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням та висновками акту перевірки, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання такого рішення протиправним та його скасування. Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному. Матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що спірна сума податкового кредиту в розмірі 53058 грн. сформована позивачем у зв'язку із придбанням товарів у ТОВ «ОТК Спутник» (індивідуальний податковий номер 192790808310) згідно договору №2484 від 07.02.2011 року та ТОВ «Астон Плюс» (індивідуальний податковий номер 344098904656) згідно договору купівлі-продажу №35/08-11 від 01.09.2011 року. Так, підприємство позивача на виконання умов договору №2484 від 07.02.2011 року, укладеного з ТОВ «ОТК Спутник», отримало від останнього товар на суму 16501,18 грн., у тому числі ПДВ 2750,20 грн. На підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту за операціями з придбання вказаного товару останнім надано до суду: - договір №2484 від 07.02.2011 року з додатками та додатковими умовами постачання товару; - накладну від 19.07.2011 року № Т4674. Сторонами також визнано та матеріалами справи підтверджено, що суму ПДВ ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» включило до складу податкового кредиту за серпень 2011 року, що підтверджується податковою декларацією з ПДВ за серпень 2011 року. Разом з тим, позивач як платник податків, самостійно виявивши помилку, що виражена у невірно зазначеному періоді податкової накладної, надіслав на адресу ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ за липень 2013 року від 18.07.2013 року №9043198335 та (Д5) від 18.07.2013 року №9043198328, відповідно до яких суб'єкт господарювання зменшує суму податкового кредиту за серпень 2011 року в розмірі 2750,20 грн. та збільшує суму податкового кредиту за липень 2011 року в розмірі 2750,20 грн. Також підприємство позивача на виконання умов договору купівлі-продажу №35/08-11 від 01.09.2011 року, укладеного з ТОВ «Астон Плюс», отримало від останнього товар на суму 301847,70 грн., у тому числі ПДВ 50307,80 грн. На підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту за операціями з придбання вказаного товару останнім надано до суду: - договір №35/08-11 від 01.09.2011 року зі специфікаціями; - видаткові накладні від 01.09.2011 року №1882, від 08.09.2011 року №2193, від 16.09.2011 року №2432, від 23.09.2011 року №2713, від 26.09.2011 року №2761; - податкові накладні від 01.09.2011 року №1882, від 08.09.2011 року №2193, від 16.09.2011 року №2432, від 23.09.2011 року №2713, від 26.09.2011 року №2761; - платіжні доручення від 09.02.2012 року №1538, від 13.02.2012 року №104, від 17.02.2012 року №122, від 12.03.2013 року №160, від 05.04.2012 року №1563, від 05.04.2012 року №2008. Сторонами також визнано та матеріалами справи підтверджено, що суму ПДВ ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» включило до складу податкового кредиту за вересень 2011 року, що підтверджується податковою декларацією з ПДВ за вересень 2011 року. Разом з тим, позивач як платник податків, самостійно виявивши помилку, що виражена у невірно зазначеному періоді податкових накладних, надіслав на адресу ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ за липень 2013 року від 31.07.2013 року №9046671275 та (Д5) від 31.07.2013 року №9046671274, відповідно до яких суб'єкт господарювання зменшує суму податкового кредиту за вересень 2011 року в розмірі 50307,80 грн. та збільшує суму податкового кредиту за серпень 2011 року в розмірі 50307,80 грн. Розв'язуючи спір, суд відмічає, що статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України. Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. При цьому відповідно до п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Відповідно до п.п.14.1.178 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій з придбання товарів виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту. У п.п.14.1.179 та 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу наведені визначення понять податкового кредиту та податкового зобов'язання. Так, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді; Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до норм п.198.2 ст.198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податкова накладна відповідно до п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної, що випливає з положень абз.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України. Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Стаття 102 Податкового кодексу України встановлює строки давності для донарахування контролюючим органом сум грошового зобов'язання з податку чи збору. Положення п.50.1 ст.50 Податкового кодексу передбачають застосування тих самих строків для цілей самостійного виправлення помилок (подання уточнюючих розрахунків). Згідно з положеннями абз.1 п.102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Ця норма Податкового кодексу України кореспондується з п.1 розділу IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492, де також зазначено, що у разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку чи декларації, до якої включені уточнені показники, повинні бути подані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників. Порядок виправлення помилок у податковій звітності з ПДВ роз'яснено Листом Державної Податкової служби України від 09.09.2011 року №14/7/15-3417-04 «Щодо виправлення помилок у звітності з ПДВ», який вказує, що виправлення помилок, допущених при заповненні Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до податкової декларації з ПДВ), проводиться шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за формою, затвердженою Наказом ДПА України від 25.01.2011 року №41, до якого додається Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до податкової декларації з ПДВ) з відміткою «уточнюючий». При цьому у випадку виправлення помилок, які не вплинули на правильність визначення показників податкової декларації з ПДВ та, відповідно, підсумкових рядків Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, при заповненні Уточнюючого розрахунку до графи 4 - переносяться показники податкової декларації з ПДВ, додаток 5 (Д5) до якої уточнюється, до графи 5 - всі відповідні показники декларації з урахуванням виправлених помилок (в даному випадку вони відповідають показникам з графи 4), а в графі 6 відображається прочерк (при поданні звітності на паперових носіях) або вона не заповнюється (при поданні звітності в електронному вигляді). Суд звертає увагу, що підприємство позивача віднесло суми ПДВ до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Виявивши помилки у податковій звітності, які виражені у невірно зазначених періодах податкових накладних, які отримані підприємством, подало до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська уточнюючі розрахунки від 18.07.2013 року №9043198335 та від 31.07.2013 року №9046671275. Вказані розрахунки були заповнені з урахуванням роз'яснень, наданих в Листі Державної Податкової служби України від 09.09.2011 року №14/7/15-3417-04 методом «сторно», за яким одночасно вноситься два записи: помилковий запис із знаком «-» та правильний запис із знаком «+». Таким чином, аналіз зазначених законодавчих положень та наведених обставин справи дає підстави для висновку, що підприємство позивача скористалось правом на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту у передбачений Податковим кодексом України 365-денний строк, та виправило самостійно виявлені помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, шляхом надіслання уточнюючого розрахунку протягом встановленого п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) 1095-денного строку. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що наведені в позовній заяві обставини підтверджуються належними та достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову, відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, правомірність прийнятого рішення належним чином не довів. Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 182,70 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ЕЙС ЛТД».

Результат розгляду: granted