Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

18.02.2014 року прокурор звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради як розпорядника публічної інформації в частині неоприлюднення 7 рішень 33 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 30.09.13 року: - «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення»; - «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою та про передачу земельних ділянок у власність, оренду громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, городництва»; - «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів та городництва»; «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення розмірів та меж прибережної захисної смуги»; «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам»; «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою та надання, передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам»; - «Про розгляд звернень юридичних осіб щодо надання пільг зі сплати земельного податку у 2013 році та про внесення змін до рішення міської ради від 26.12.2012 «Про розгляд звернень юридичних осіб щодо надання пільг зі сплати земельного податку у 2013 році» (28 сесія 6 скликання)» та зобов'язання Чернігівську міську раду як розпорядника публічної інформації оприлюднити 7 рішень 33 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 30.09.13 року: «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення»; «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою та про передачу земельних ділянок у власність, оренду громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, городництва»; «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів та городництва»; - «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення розмірів та меж прибережної захисної смуги»; - «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам»; «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою та надання, передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам»; «Про розгляд звернень юридичних осіб щодо надання пільг зі сплати земельного податку у 2013 році та про внесення змін до рішення міської ради від 26.12.2012 «Про розгляд звернень юридичних осіб щодо надання пільг зі сплати земельного податку у 2013 році»(28 сесія 6 скликання)». В обґрунтування позову прокурор зазначив, що в порушення ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яким визначено, що розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню. Вищевказана інформація та документи підлягають обов»язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. Проте в порушення вказаної норми на офіційному веб-сайті міської ради не оприлюднено текст 7 рішень 33 сесії 6 скликання міської ради від 30.09.2013 року, а тому такі дії суттєво звужують права громадян на доступ до публічної інформації та наявність порушень інтересів держави. У судовому засіданні прокурор позов підтримав та наполягав на задоволенні. Представник відповідача Чернігівської міської ради подав письмові заперечення і просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 частини 2 статті 17 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За загальним правилом нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні (відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування). Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Характерною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовчий характер. Такі акти відрізняються конкретністю, а саме: чітким формулюванням конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних (індивідуальних) справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітким визначенням адресата - конкретної особи або осіб, для яких ці акти породжують юридичні наслідки (створюють, змінюють чи припиняють юридичні права чи обов'язки). Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, як зазначив Конституційний Суд України, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Предметом регулювання Закону України «Про доступ до публічної інформації» є суспільні відносини, які виникають у процесі здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, а також інформації, що становить суспільний інтерес. Згідно ст. 1 цього Закону пібулічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб»єктами владних повноважень своїх обов»язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб»єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків встановлених законом. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб»єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (стаття 2). Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації для цілей Закону України «Про доступ до публічної інформації», визнаються суб»єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб»єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов»язковими для виконання. Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації (стаття 12). До розпорядників публічної інформації належать: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів: особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників цієї інформації, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (стаття 13). Розпорядники інформації зобов'язані: оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації (стаття 14). Розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати: інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про: їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти; прізвище, ім'я та по батькові. службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом; розклад роботи та графік прийому громадян; вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад; перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення; перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності; систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень; 12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом. Вказана інформація підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Невідкладному оприлюдненню підлягає будь-яка інформація про факти, що загрожують життю, здоров'ю та/або майну осіб, і про заходи, які застосовуються у зв'язку з цим (стаття 15). Основні засади збирання та поширення інформації про фізичну особу визначені Конституцією України. Зокрема, згідно із статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (положенню частини першої статті 32 дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституцііїного Суду України від р N 2-рп/2012). Зокрема, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року у справі № 1-9/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних врегульовані Законом України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 року (далі Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону, об'єктами захисту є персональні дані, які обробляються в базах персональних даних. Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Суб'єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних (ст. 2 Закону). Згідно ч. 2 ст. 5 Закону, персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб'єкта персональних даних (частини 1, 2 ст. 14 Закону). Положеннями ст. 16 вказаного Закону встановлено порядок доступу до персональних даних. Згідно приписів зазначеної статті, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити (ч.ч. 1,2). Даний Закон відносить до суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними: суб'єктів персональних даних; володільця бази персональних даних; розпорядника бази персональних даних; третю особу; уповноваженого державного органу з питань захисту персональних даних; інші органи державної влади та органи місцевого самоврядування, до повноважень яких належить здійснення захисту персональних даних. Володільцем бази персональних даних можуть бути фізична або юридична особа, якій за законом за згодою суб'єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, персональні дані відповідно до закону. Розпорядником бази персональних даних, володільцем якої є орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, крім цих органів, може бути лише підприємство державної або комунальної форми власності, що належить до сфери управління цього органу (стаття 4). Про передачу персональних даних третій особі володілець бази персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб»єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Вказані повідомлення не здійснюються у разі: передачі персональних даних за запитами при виконанні завдань оперативно-розшукової чи контр розвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом; виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування своїх повноважень, передбачених законом; здійснення обробки персональних даних в історичних, статистичних чи наукових цілях. В судовому засіданні встановлено, в запитуваних позивачем 7 рішень 33 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 30.09.2013 року міститься інформація про фізичних та юридичних осіб приватного права, а саме: прізвища, імена, по батькові, адреса розташування належного їм на праві власності нерухомого майна, розміри земельних ділянок, які виділялися у власність, розташування земельних ділянок, які на сьогодні вже можуть бути приватною власністю. За таких обставин, виходячи з наведеного, запитувана позивачем інформація має обмежений доступ, оскільки містить персональні дані фізичних особ. Відповідач не має права надавати таку інформацію без згоди осіб, яких вона стосується, оскільки вказана інформація, яка міститься в рішеннях міської ради є конфіденційною, тому вказані рішення не були опубліковані на сайті міської ради, про що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», конфіденційна інформація - інформаційна, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб»єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в ч. 1, 2 ст. 13 цього Закону. У розумінні частини 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб»єктів владних повноважень. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об»єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Таким чином органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини, отже є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб»єктами підприємницької діяльності. Одночасно прийняті рішення є ненормативними актами, передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб»єкта чи юридичної особи, стосуються конкретних безпосередніх прав та законних інтересів фізичної чи юридичної особи, створюють певні обов»язки саме для них. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідні акти індивідуальної дії, прийняті Чернігівською міською радою не здійснюючи владні управлінські функції, не як суб»єктом владних повноважень, не є обов»язковими для виконання, не підпадають під поняття публічна інформація та не підлягають оприлюдненню, за таких підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied