Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Приватне акціонерне товариство «Павлоградхліб» (далі - позивач, ПРАТ «Павлоградхліб») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) з позовними вимогами про скасування нказу від 04.12.2013 року №473 про проведення фактичної перевірки ПРАТ «Павлоградхліб». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно призначено проведення фактичної перевірки позивача, оскільки позивачем своєчасно подається звітність про використання реєстраторів розрахункових операцій, позивачем не вчинено жодного порушення, яке могло бути підставою для проведення перевірки. Відповідачем до суду направлено письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що позивачем подана звітність із нульовими показниками, що і було підставою для проведення перевірки. У судове засідання представники сторін не прибули, надали клопотання про розгляд справи без їх участі. З урахуванням неявки сторін та заявлених клопотань, відповідно до вимог статей 122 та 41 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що наказом відповідача від 04.12.2013 року №473 «Про проведення фактичної перевірки ПРАТ «Павлоградхліб»» призначено проведення фактичної перевірки ПРАТ «Павлоградхліб» з питань дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявність патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), з 04.12.2013 року тривалістю не більше 10 діб. Перевірку проведено 04.12.2013 року, про що зроблено відмітку у журналі перевірок, за результатами якої складено акт фактичної перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулюванням обігу готівки, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, ведення касових операцій. Акт зареєстровано в органі податкової служби за місцем здійснення діяльності суб'єкта господарювання 16.12.2013 року за №391/04/36/23/317701165. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки посадових осіб податкової служби під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України). Відповідно до п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно до відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами. Згідно зі ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків, в порядку, визначеному в главі 6 ПК України; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в порядку, визначеному в главі 7 ПК України; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу (згідно глави 8 ПК України), а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Згідно із п.75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Як передбачено п.п.75.1.3. п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Загальні вимоги до порядку організації та проведення фактичних перевірок передбачені статтею 80 Податкового кодексу України. Порядок проведення перевірки позивачем не оскаржується. Згідно п.80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, зокрема, неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками. Враховуючи, що позивачем звітність щодо РРО (фіскальні номери 0410001793, 0410002162, 0410001333, 0410001220 за жовтень 2011 року подано з нульовими показниками, призначення відповідачем фактичної перевірки позивача є правомірним. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд також виходить із наступного. Відповідно до пункту 1 частини 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. До адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. З наведених процесуальних норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Таким чином, враховуючи, що вимога про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки заявлена після допущення до проведення такої перевірки, за наслідками якої складено акт перевірки, дію наказу на момент розгляду справи вже вичерпано, тому така позовна вимога не має своїм правовим наслідком захист прав позивача. У зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied