Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

03 жовтня 2012 року [PERSON] звернулася у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання перерахувати та виплатити допомогу на оздоровлення передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2012 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано неправомірними дії та зобов'язано відповідача здійснити з 03 квітня 2012 року перерахунок і виплату щомісячної щорічної грошової допомоги на оздоровлення із розрахунку п'яти мінімальних заробітних плат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, необґрунтованість постанови, просить визнати нечинним судове рішення і закрити провадження. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід 2 групи (захворювання пов'язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) з 30 червня 2011 року (а.с. 8, 9, 10, 16). Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради щорічна допомога на оздоровлення [PERSON] у 2011-2012 роках нарахована та виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 120 гривень. Вирішуючи спірні правовідносини та приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не застосував до позовних вимог положення статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом 03 жовтня 2012 року, просила поновити строк звернення з позовом до суду, обґрунтовуючи, тим, що про порушення права на отримання щорічної допомоги дізналася у липні 2012 року та не застосування строків до правовідносин. Вимоги про нарахування та проведення встановленої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати є публічно-правовими, а не цивільно-правовими. У зв'язку з цим до таких вимог правила позовної давності, встановлені главою 19 Цивільного кодексу України, не застосовуються. Не підлягають застосуванню до таких вимог положення частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки зазначені приписи встановлюють строки виплати нарахованих пенсій за минулий час і не визначають строки призначення і нарахування щорічної грошової допомоги. Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Виплата одноразової грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є періодичною, тому про порушення свого права (якщо позивач вважає його порушеним) [PERSON] могла дізнатися, ще при черговому отриманні такої допомоги у минулих роках (2010, 2011). За таких обставин, позовні вимоги за період з 01 січня 2011 року по 03 квітня 2012 року розгляду не підлягають. Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до особової справи, щорічна допомога на оздоровлення призначена [PERSON] 26 березня 2012 року, тому позивач пропустив строк звернення до суду. Разом з цим, відповідач не довів, що саме 26 березня 2012 року позивача ознайомлено з відповідними розміром допомоги чи цього ж дня проведена така виплата, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій та зобов'язання перерахувати та виплатити допомогу на оздоровлення передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2012 рік підлягають розгляду. Відповідно до статті 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, яка виплачується інвалідам I і II групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Положенням Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році норми і положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. У 2012 році нормативні акти Кабінетом Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не приймалися. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у 2012 році нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинні здійснюватися відповідно до статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не може бути віднесено до реалізації права визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік». Враховуючи вищевикладене, відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у 2012 році в розмірі встановленому статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Виходячи зі змісту статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України, захисту підлягають існуючі порушені права, свободи та інтереси особи, а тому, майбутні правовідносини не можуть бути вирішені заздалегідь, у зв'язку з чим, вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснювати нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у подальшому, тобто вчинити певні дії на майбутнє, суд залишає без задоволення. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, в зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Результат розгляду: partial