Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

25 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області № 44 від 20 лютого 2014 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року, стягнути щомісячне довічне грошове утримання на підставі частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% щомісячного грошового утримання судді, працюючого на посаді, яка відповідає посаді позивача, з урахуванням окладу, встановленого статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», персональної надбавки за вислугу років, надбавки за роботу на адміністративній посаді, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 08-23/1548 від 25 грудня 2013 року, без обмеження розміру довічного утримання, з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 3-рп-2013 від 03 червня 2013 року, з подальшим коригуванням відповідно до частини четвертої статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих суддів відповідно у 2014 та 2015 роках, встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з жовтня 2009 року він отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року розмір призначеного раніше щомісячного довічного грошового утримання підлягає перерахунку у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. 14 лютого 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Однак, рішенням відповідача від 20 лютого 2014 року № 44 йому було відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено лише у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України. Крім того, державою не встановлений порядок перерахунку довічного утримання судді у відставці. Також, представник відповідача надала письмові заперечення проти позову, в яких обґрунтувала свою позицію посиланнями на норми чинного законодавства. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. З 31 жовтня 2009 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області та отримує щомісячне довічне утримання судді у відставці. 14 лютого 2014 року позивач звернувся до УПФУ в м. Авдіївка Донецької області із заявою № 501 про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в зв'язку зі зміною заробітної плати суддів відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області від 5 грудня 2013 року № 08-23/1548 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням УПФУ в м. Авдіївка Донецької області № 44 від 20 лютого 2014 року позивачеві відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із посиланням на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», яким не передбачено проведення такого перерахунку органами Пенсійного фонду України, оскільки такий перерахунок здійснюється тільки суддям Конституційного Суду України. Предметом даного спору є можливість перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, відповідно до ст.ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина перша статті 130 Конституції України). Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів, врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється згідно з вимогами статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до вимог ч.1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. За змістом пункту 8 частини четвертої статті 47, статей 136-138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, в тому числі і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу судді та однією з основоположних гарантій незалежності судді. Відповідно до п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про державну службу», «Про статус суддів» та вказаного Закону, призначається одна пенсія за її вибором, при цьому різниця між розміром пенсії, на який має особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. В силу частини першої статті 37 і статті 37-1 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Відповідно до ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» винагорода судді регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суд зазначає, що стаття 129 Закону щодо суддівської винагороди вводилась в дію з 01 січня 2011 року. Абзац 6 пункту 1 розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 23 грудня 2010 року № 2856-VI, стаття 129 Закону щодо суддівської винагороди введена в дію з 1 січня 2012 року. Зі змісту зазначених норм вбачається, що винагорода судді, нарахована судді відповідно до цього Закону з 01 січня 2012 року за повний відпрацьований місяць, не може бути меншою, ніж його середній дохід за попередні 12 місяців, тобто, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та порядку визначеному ч. 3 ст. 138 Закону можливе лише з 01 січня 2012 року. Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Згідно з частиною 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», (в редакції від 01.01.2013 року), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до частини 4 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. За приписами частини п'ятої цієї статті довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Разом із тим, стаття 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», регулюючи порядок здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, не містить підстав, забороняючих перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці судів загальної юрисдикції, господарських судів, спеціалізованих судів тощо. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті другої, абзацу другого пункту 2 розділу другого «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» права щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) було встановлено, що частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Таким чином, визначений Законом «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Отже, частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України. Цим же рішенням Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання, а саме: підлягають застосуванню частини перша, друга статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» як такі, що не суперечать Конституції України; частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яка суперечить Конституції України не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість, підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453 в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Перше, друге, трете речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте, підлягають застосуванню перше речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»‚ та четверте речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: «Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України». Дія статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не поширюється на Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). З наведеного вбачається, що обчислення щомісячного довічного утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, тому, у разі зміни розміру грошового утримання суддів, що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у відставці. Тобто, як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області. Суд, аналізуючи вищевикладене, зазначає, що діючими нормами законодавства на відповідача покладено обов'язок здійснювати виплати та здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховуючи наявність підвищення заробітної плати у працюючих суддів без обмеження максимального розміру, з огляду на що рішення УПФУ в м. Авдіївка Донецької області № 44 від 20 лютого 2014 року про відмову позивачеві в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання підлягає скасуванню. Разом із тим, обираючи спосіб захисту порушеного права як визнання вказаного рішення протиправним та, водночас, його скасування, позивачем не було враховано, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання його нечинним. Наслідком висновку про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень є його скасування. Вимога про визнання протиправним (незаконним, неправомірним) рішення суб'єкту владних повноважень виключає вимогу про скасування цього ж рішення, оскільки правові наслідки застосування обох згаданих вимог в даному випадку співпадають. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що рішення УПФУ в м. Авдіївка Донецької області № 44 від 20 лютого 2014 року про відмову позивачеві в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання належить скасувати. Відповідно до довідки № 08-23/1548 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із змінами розміру заробітної плати працюючих суддів, яка видана ТУ ДСА України в Донецькій області 5 грудня 2013 року, заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 23 142,00 грн., в тому числі оклад 12 180,00 грн., надбавка за перебування на адміністративній посаді в судді (10%) 1 218,00 грн., надбавка за вислугу років (80%) 9 744,00 грн. Оскільки чинним законодавством чітко визначено, що розмір довічного утримання, який призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо здійснення з 03 червня 2013 року перерахунку розміру його щомісячного грошового утримання судді у відставці з врахуванням вже сплачених сум. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача у подальшому корегувати розмір пенсії у зв'язку зі збільшенням грошової винагороди судді у 2014 та у 2015 роках, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від вже вчинених порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже, неможливо зобов'язати відповідача вчиняти певні дії на майбутнє, тому що не можливо встановити факт порушення відповідачем прав позивача у майбутньому. Щодо стягнення недоплачених сум щомісячного довічного грошового утримання суд зазначає, що призначення, перерахунок пенсійних виплат є компетенцією органу Пенсійного фонду України. Перерахунок на час розгляду справи в суді відповідачем не здійснений, а тому вимоги щодо стягнення конкретної суми недоплачених сум задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає необхідним роз'яснити позивачеві, що в разі невиконання відповідачем судового рішення в частині здійснення виплат він має право подати до суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення згідно ст. 263 КАС України шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така заміна можлива лише у разі виконання боржником зобов'язальної частини рішення про здійснення перерахунку за конкретний період, внаслідок чого суд буде виходити з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення. Таким чином, позовні вимоги суд задовольняє частково. Стосовно питання щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року «Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень» встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача в місячний строк з дня набрання постановою законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення в частині здійснення позивачеві перерахунку з 3 червня 2013 року сум довічного грошового утримання судді у відставці у встановлених законом розмірах. У відповідності до ст. 94 КАС України на користь позивача з Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст.ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013,

Результат розгляду: partial