Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

В квітні 2013 року позивач звернувся в суд із позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області про скасування постанови. Позов мотивований тим, що внаслідок проведення планової перевірки об'єкту ТзОВ "Золотий Екватор" з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, складено акт № 000934, яким зафіксовано порушення позивачем статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 21 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, а саме відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - відсутність дати виготовлення бензину. На підставі акту перевірки відповідачем 20 березня 2013 року винесено постанову про накладення на позивача стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 78629,21 грн. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки при наданні інформації споживачу при реалізації нафтопродуктів повинна застосовуватись не загальна норма, визначена статтею 15 Закону України "Про захист прав споживачів", а спеціальні норми. Зокрема, відповідність нафтопродуктів стандартам, що діють в Україні, має підтверджуватись сертифікатом відповідності та паспортом якості. Саме наявні у місці торгівлі сертифікат відповідності та паспорт якості доводять споживачу необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про нафтопродукти, що реалізовуються на АЗС. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2013року у справі № 803/954/13-а позов задоволено повністю. Вказане рішення оскаржив відповідач та вважає, що оскаржуване рішення має бути скасоване у зв'язку з тим, що таке не відображає суті спору та дійсних обставин справи, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема вказує на те, що судом були порушені вимоги статей 7, 8, 9, 10, 11, 86, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд проігнорував докази та доводи відповідача, що підтверджують обґрунтованість позиції та законність дій відповідача при перевірці діяльності позивача. Проігнорував доводи якими відповідач заперечував позовні вимоги позивача, не надавши їм належної оцінки. Судом не було застосовано норми статті 3, частини 2 статті 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року №877-У (далі - Закон №877-У), статті 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ), пункту 21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року №833 (далі - Порядок №833), «Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177 (далі - Положення №1177), з огляду на наступне. Про проведення перевірки, відповідно до частини 4 статті 5 Закону №877-У, позивача письмово було повідомлено Інспекцією за десять днів до дня здійснення планового заходу (повідомлення №001343 про проведення перевірки від 1 листопада 2012 року). В ході перевірки АЗС №19 ТОВ «Золотий екватор» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 272 спеціалістами Інспекції було встановлено порушення статті 15 Закону №1023-XII, а саме відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, зокрема відсутність інформації про дату виготовлення бензину автомобільного, неетилованого, А-95 «Ргеmium» клас СІ (Паспорт якості №95138, дата оформлення паспорта якості 29 жовтня 2012 року, дата відбору проби 29 жовтня 2012 року), що знаходився на момент перевірки в реалізації на АЗС. 20березня 2013 року Інспекцією винесено Постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №235, якою, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону № 1023-XII, за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, до Позивача застосовано штраф в розмірі 78627,21 грн. Розгляд матеріалів проведено у присутності представника позивача за довіреністю №36 від 3 січня 2013 року Шестакова Дмитра Миколайовича. Нарахування адміністративно-господарської санкцій здійснено відповідно до пункту 2 таблиці додатку №7 до Акту №000934 та згідно з пунктом 7 частини 1 статті 23 Закону №1023-ХІІ, а саме за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі 30% вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В мотивувальній частині Постанови суд І інстанції зазначає, що «Оскільки, під час перевірки позивача в останнього був наявний сертифікат відповідності. який встановлює, що бензин автомобільний неетильований А-95 «Ргеmium» клас СІ відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту та паспорт якості, який містив дані щодо показників якості нафтопродукту, отриманих в результаті лабораторних досліджень, то суд приходить до висновку, що товариством не вчинено правопорушення, констатованого в акті перевірки у вигляді реалізації товару - бензину без необхідної. доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар для споживачів.». Однак, такий висновок суду І інстанції є некоректним, оскільки наявність сертифікату відповідності та паспорта якості на вищезазначені нафтопродукти не спростовує факту відсутності інформація про дату їх виготовлення. Відсутність інформації про дату виготовлення вищевказаного нафтопродукту робить неможливим її ідентифікацію до самого паспорта якості та сертифіката відповідності. В свою чергу наданий Позивачем на Бензин автомобільний екологічний покращений АІ- 92-10 Паспорт якості №2203 містить повну інформацію, а саме про дату виготовлення - 14 жовтня 2012 року, дату видачі паспорта - 14 жовтня 2012 року, термін придатності - 1 рік з дати виготовлення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прияти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В судове засіданні представник апелянта не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, тому суд розглянув справу у його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є об'єктивним та відповідає нормам матеріального та процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга належить до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зі змісту частини 1 статті 15 Закону України N 1023-XII зрозуміло, що дана норма є загальною щодо надання інформації відносно усіх видів товарів при їх реалізації. Однак, згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» до окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює порядок приймання, зберігання і роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), а також регламентує вимоги у дотриманні прав споживачів щодо належної якості цих нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування є Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1442 (надалі Правила). Згідно з пунктом 9 вищевказаних Правил суб'єкт господарювання, що здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно подати споживачеві необхідну, доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також копії паспортів якості, в яких зазначені нормативні документи, вимогам яких відповідають нафтопродукти, та копії сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності (якщо нафтопродукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні). В інформації про нафтопродукти зазначаються: їх назва; дані про їх основні властивості; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами; ціна та умови їх придбання; відомості про умови їх зберігання; правила та умови їх ефективного і безпечного використання; строк їх придатності, обов'язкові дії споживача після його закінчення, а також можливі наслідки в разі невчинення цих дій; найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача. Пунктом 27 Правил передбачено, що приймання нафтопродуктів, що доставлені автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками АЗС за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) згідно з товарно-транспортними накладними за наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності нафтопродукту чи свідоцтва про визнання відповідності, виданих у порядку, установленому законодавством. А оскільки, під час перевірки позивача в останнього був наявний сертифікат відповідності, який встановлював, що бензин автомобільний неетильований А-95 «Premium» клас С1 відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту та паспорт якості, який містив дані щодо показників якості нафтопродукту, отриманих в результаті лабораторних досліджень, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що товариством не вчинено правопорушення, констатованого в акті перевірки у вигляді реалізації товару - бензину без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар для споживачів. Колегія суддів з таким висновком погодитись не може. Судом встановлено, що 27 листопада 2012 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області проведено планову перевірку з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів на АЗС № 19 ТзОВ «Золотий екватор» (м. Біла Церква, Сквирське шосе, 27). За результатами перевірки складено акт № 000934 від 27 листопада 2012 року, яким встановлено порушення - відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (бензин), а саме відсутня дата виготовлення, чим порушено стаття 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункт 21 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів. На підставі акту перевірки відповідачем 20 березня 2013 року винесено постанову № 235, якою за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію до ТзОВ "Золотий Екватор" на підставі статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовано штраф у розмірі 78629,21 грн. Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України N 1023-XII споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію. Згідно з частиною 2 вказаної норми, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із змісту частини 1 статті 15 Закону України N 1023-XII зрозуміло, що дана норма є загальною щодо надання інформації відносно усіх видів товарів при їх реалізації. Однак, згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» до окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з статтею 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-У державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров'я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності: наявності підстав, визначених законом, для здійснення державного нагляду (контролю); інших принципів. Згідно з пунктом 7 частини 1, частиною 2 статті 23 Закону №1023-ХІІ у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність серед іншого за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі 30 % вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; Суми штрафів зараховуються до державного бюджету. Порядок їх стягнення визначається Кабінетом Міністрів України в Положенні №1177. Пунктами 2, 4 Положення №1177 зазначено, що відповідно до статті 23 Закону №1023- XII на суб'єктів господарської діяльності накладається стягнення у вигляді штрафу в тому числі за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі 30 % вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Колегія суддів погоджується з висновком апелянта про те, що надання інформації про продукцію, зокрема про дату її виготовлення є прямим обов'язком продавця. Зазначена позиція також регламентується іншими нормативно правовими актами. Так, пунктами 1, 9, 14 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442 регламентується, що « 1. Ці Правила визначають порядок приймання, зберігання і роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), а також регламентують вимоги у дотриманні прав споживачів щодо належної якості цих нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торгівельного обслуговування. 9. Суб'єкт господарювання, що здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно подати споживачеві необхідну, доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також копії паспортів якості, в яких зазначені нормативні документи, вимогам яких відповідають нафтопродукти, та копії сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності (якщо нафтопродукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні). 14. Суб'єкт господарювання повинен дотримуватися вимог Господарського кодексу України, Законів України "Про підприємництво", "Про охорону праці", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про пожежну безпеку", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про захист прав споживачів", Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006року N833, цих Правил, інших нормативних документів, що регламентують питання технічної експлуатації АЗС, їх торгівельної діяльності. …». Пунктом 21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року №833 встановлено, що « 21. Суб'єкт господарювання зобов'язаний: надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари;...». Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі невідповідності положень підзаконного нормативно-правового акта положенням Закону слід керуватися нормами Закону, який має вищу юридичну силу, а в разі існування неузгодженості між підзаконними актами, виданими одним й тим самим органом, але які мають різну юридичну силу застосовується акт вищої юридичної сили. У разі суперечності правових норм у підзаконних нормативно-правових актах однакової юридичної сили слід керуватися спеціальним нормам. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з апелянтом в тому, що законом вищої юридичної сили у сфері захисту прав споживачів є саме Закон №1023-ХІІ, тому невиконання вимог його положень в будь-якій частині є порушенням. Суд апеляційної інстанції наголошує, що наявність сертифікату відповідності та паспорта якості на нафтопродукти не спростовує факту відсутності інформація про дату їх виготовлення, а відсутність інформації про дату виготовлення вищевказаного нафтопродукту робить неможливим її ідентифікацію до самого паспорта якості та сертифіката відповідності. Аналізуючи документи щодо нафтопродуктів, колегія суддів виявила, що паспорт якості №95138 не містить терміну придатності та дати виготовлення, а лише дату відбору проби - 29 жовтня 2012 року, та дату оформлення паспорта якості - 29 жовтня 2012 року, та сертифікат відповідності UА1.117.0088937-11 терміни дії якого з 8 липня 2011 року по 7 липня 2013 року. З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права та неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог із викладених вище мотивів.

Результат розгляду: denied