Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Суб'єкт владних повноважень - Головне управління Держсанепідслужби у Харківській області, в порядку адміністративного судочинства висунув до суду вимогу про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом припинення діяльності кафе відповідача - Фізичної особи - підприємця [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]), за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що господарська діяльність відповідача несе загрозу життю та здоров'ю людей, оскільки здійснюється з грубими та суттєвими порушеннями вимог санітарного та епідеміологічного законодавства. Посилаючись на викладені мотиви, позивач просив суд прийняти рішення про задоволення заявлених вимог. Представник позивача - Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, прибув у судове засідання та склав на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження. (а.с.62). Відповідач - Фізична особа-підприємець [PERSON], також прибув у судове засідання та склав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просив розглядати в порядку письмового провадження. (а.с.63). Оскільки визначене ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, у тому числі і справи за позовом суб'єкта владних повноважень, і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів. За матеріалами справи судом встановлено, що постановою прокурора прокуратури Красноградського району Харківської області № 04-36-2108 від 02.10.2013р. (а.с. 14) була призначена перевірка відповідача - ФОП [PERSON], з питання дотримання санітарних норм і правил за місцем здійснення господарської діяльності у торгівельному об'єкті (кафе) за адресою: [ADDRESS]. На виконання згаданої постанови прокурора Красноградським міжрайонним управлінням, яке є структурним підрозділом позивача - Головного управління Держсанепідемслужби у Харківській області, був виданий наказ №140 від 23.10.2013р. (а.с. 15) про призначення позапланової перевірки діяльності торгівельного об'єкту відповідача - ФОП [PERSON], за адресою: [ADDRESS] на предмет виконання ст. 17 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Санітарних правил для підприємств громадського харчування". 23.10.2013р. за №399 (а.с. 16) на реалізацію приписів зазначеного вище наказу було видано письмове направлення на проведення позапланової перевірки. Результати проведеної перевірки оформлені актом від 23.10.2013р. (а.с. 17), де відображені висновки суб'єкта владних повноважень про надання суб'єктом господарювання послуг громадського харчування з грубими та суттєвими порушеннями санітарного і епідеміологічного законодавства, а саме: кафе ФОП [PERSON] не має відповідного набору приміщень, технологічного холодильного обладнання для виготовлення готових страв, які є в меню закладу, відсутня необхідна нормативно - технічна та технологічна документація для випуску готової продукції, додержання якої повинно гарантувати безпеку страв для населення, яке харчується в кафе, на прилеглій території кафе відсутнє місце для збирання сміття та установки сміттєзбірників, вся прилегла територія до кафе засмічена, відсутнє водозабезпечення, підвіз води не погоджено з органами Держсанепідемслужби, доставка води здійснюється з порушенням - відсутній спеціальний транспорт, ємкості для води не дезінфікуються, каналізація у кафе відсутня, приміщення кафе не утримується в належній чистоті, відсутні умови для миття столового посуду, а саме відсутні 3-х секційні ванни з підведенням холодної та гарячої води, до роботи допущені особи без проходження періодичного медичного огляду, проводиться реалізація харчових продуктів домашнього виготовлення. Згаданий вище акт підписано відповідачем без заперечень та зауважень.(а.с.17). За фактами виявлених порушень санітарного законодавства начальником Красноградського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області складено протокол про порушення санітарних норм від 23.10.2013, який вручено під підпис ФО-П [PERSON].(а.с.18). 28.10.2013 року начальником Красноградського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, головним державним лікарем Красноградського, Кегичівського, Зачепилівського районів Харківської області Васенко Г.В. винесено постанову № 226 про притягнення ФО-П [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 225 (двісті двадцять п'ять) гривень.(а.с.19). Вирішуючи спір по суті, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на приписи ч.2 ст.19 Конституції України, процедура реалізації позивачем владної управлінської функції контролю унормована, насамперед, приписами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", адже за змістом положень даного акта законодавства, територіальний орган державної санітарно-епідеміологічної служби України належить до окресленого законодавцем кола осіб зі статусом органів державного контролю (нагляду). Так, відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. З положень наведеної норми закону слідує, що повноваження на прийняття рішень 1) стосовно повного або часткового зупинення виробництва, 2) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 3) стосовно повного або часткового зупинення реалізації продукції, 4) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 3) стосовно повного або часткового виконання робіт, 5) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 3) стосовно повного або часткового надання послуг в усіх правовідносинах, на котрі поширюється дія Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", законодавець наділив орган судової влади. При цьому, відсутність змін у законодавстві з питань діяльності органів державної санітарно-епідеміологічної служби України, які б прямо передбачали позбавлення позивача права на самостійне прийняття рішень з перелічених вище питань та надання позивачу права на звернення до суду з метою прийняття рішень з перелічених вище питань, на думку суду, не має жодного юридичного значення для правильного вирішення спору, позаяк і Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", і Закон України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" врегульовують одні і ті ж суспільні відносини, є однаковими за юридичною силою актами законодавства, а відтак, за правилом дії в часі має бути застосований закон, що виданий пізніше або зміни до якого внесені пізніше, тобто Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Розглядаючи справу, суд враховує, що технічно і технологічно процеси виробництва, виконання робіт, надання послуг об'єктивно, по-перше, охоплюють собою всі процедурні проміжні етапи від початку створення товару (роботи, послуги) до моменту передання права власності на товар, використання роботи, споживання послуги, а, по-друге, є фізично неможливими без задіяння певних матеріальних активів як-то: приміщень, обладнання, устаткування, пристроїв тощо. Згідно з ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом. Отже, в разі якщо виявлені органом державного контролю (нагляду) порушення тягнуть за собою можливість прийняття рішень 1) стосовно повного або часткового зупинення виробництва, 2) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 3) стосовно повного або часткового зупинення реалізації продукції, 4) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 3) стосовно повного або часткового виконання робіт, 5) повного або часткового зупинення виготовлення продукції, 6) стосовно повного або часткового надання послуг, в тому числі і за рахунок заборони використання (експлуатації) певного об'єкта, приміщення, споруди, обладнання, устаткування, пристрою тощо, то орган державного контролю (нагляду) повинен звернутись до суду з питання прийняття одного із згаданих рішень, а не самостійно приймати такі чи аналогічні (схожі або подібні) за наслідками рішення. У разі наявності підстав для вжиття інших заходів, ніж перелічені вище, орган державного контролю (нагляду) самостійно приймає відповідне рішення у формі розпорядчого документа з подальшим підтвердженням обґрунтованості застосованого заходу реагування органом судової влади. На слушність саме такого висновку показує послідовність змін, які відбулись в Законі України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" спочатку згідно з Законом України від 02.10.2012р. №5404-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Кодексу цивільного захисту України", а потім згідно з Законом України від 20.06.2013р. №353-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення обмежень у провадженні господарської діяльності". Так, відповідно до п.п.1 п.17. розділу І Закону України від 02.10.2012р. №5404-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Кодексу цивільного захисту України" ч.5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" була викладена в такій редакції: "5. Повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника. Застосовані адміністративним судом заходи реагування за позовом органу державного нагляду (контролю) скасовуються адміністративним судом у порядку, встановленому процесуальним законом". З положень процитованої норми закону витікає, що повноваження на прийняття рішення, котре передбачає повну чи часткову заборону виробництва продукції, заборону виготовлення продукції, заборону реалізації продукції, заборону виконання робіт, заборону надання послуг як технологічних процесів були віднесені законодавцем до виключної компетенції суду. У віданні органу державного контролю (нагляду) законодавцем були залишені питання вжиття інших заходів реагування, тобто тих, які ані прямо, ані опосередковано не пов'язані та не спричиняють заборону виробництва продукції, заборону виготовлення продукції, заборону реалізації продукції, заборону виконання робіт, заборону надання послуг. Пунктом 3 розділу І Закону України від 20.06.2013р. №353-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення обмежень у провадженні господарської діяльності" ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" була викладена в такій редакції: "7. На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом". З приписів наведеної норми закону випливає, що законодавець чітко і послідовно розмежовує повноваження з прийняття рішень, спрямованих на заборону виробництва продукції, заборону виготовлення продукції, заборону реалізації продукції, заборону виконання робіт, заборону надання послуг, закріплюючи такі повноваження за органом судової влади, від інших повноважень із застосування заходів реагування, котрі залишаються за органами державного контролю (нагляду). При цьому, повноваження на застосування заходів реагування можуть бути реалізовані органами державного контролю (нагляду) у спосіб видання (складання) припису, розпорядження, іншого розпорядчого документу щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, тобто у спосіб створення правового акту індивідуальної дії, котрий предметно не охоплює питання заборони виробництва продукції, заборони виготовлення продукції, заборони реалізації продукції, заборони виконання робіт, заборони надання послуг, а лише стосується усунення тих недоліків в організації господарської діяльності, котрі не зумовлюють виникнення загрози життю і здоров'ю людей. Досліджуючи добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст. 86 КАС України, суд доходить висновку, що факти провадження відповідачем господарської діяльності з порушенням закону підтверджуються змістом акту перевірки від 23.10.2013р. (а.с.17), датованими 23.10.2013р. фотографіями внутрішнього та зовнішнього стану об'єкту (а.с. 47-50), постановою №226 від 28.10.2013р. (а.с. 19) про накладення на ФОП [PERSON] штрафу розміром 255,00грн. за порушення санітарного законодавства, довідкою начальника Красноградського МРУ ГУ Держсанепідслужби у Харківській області №18.0/1218 від 28.11.2013р. про оплату суми накладеного штрафу (а.с. 45), а також, заявою відповідача - ФОП [PERSON], про визнання позову у повному обсязі (а.с. 63). Статтею 17 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" передбачено, що продовольча сировина, харчові продукти, а також матеріали, обладнання і вироби, що використовуються при їх виготовленні, зберіганні, транспортуванні та реалізації, повинні відповідати вимогам санітарних норм і підлягають обов'язковій сертифікації. Підприємства, установи, організації та громадяни, які виробляють, зберігають, транспортують чи реалізують харчові продукти і продовольчу сировину, несуть відповідальність за їх безпеку для здоров'я і життя населення, відповідність вимогам санітарних норм. Доказів забезпечення такої відповідності з боку відповідача матеріали справи не містять. Між тим, суд бере до уваги, що за своєю суттю процес надання особою послуг громадського харчування з порушенням закону не виключає, а навпаки невідворотно створює загрозу життю та здоров'ю потенційних споживачів. Фактичних даних, котрі б однозначно показували на відсутність у спірних правовідносинах такої загрози та неймовірність її виникнення внаслідок діяльності відповідача, матеріали справи не містять. Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою суб'єктом владних повноважень вимогою прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити, адже обґрунтованість доводів органу управління підтверджена матеріалами справи. З огляду на приписи п.10 ч.1 ст.256 КАС України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови.

Результат розгляду: granted