Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Відповідно до наказу ДПІ у Печерському районі м. Києва від 16 жовтня 2013 року №1860 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Адвокатської компанії "Афіна", код за ЄДРПОУ 21711231" на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку АК "Афіна" код ЄДРПОУ 21711231, з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], за період з 01 січня 2012 року по 30 квітня 2012 року, тривалістю п'ять робочих днів. На підставі вказаного наказу відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку АК "Афіна", за результатами якої складено акт від 29 жовтня 2013 року №575/26-55-22-01/21711231 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Адвокатської компанії "Афіна", (код ЄДРПОУ 21711231) з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON], (ідентифікаційний номер [NUMBER]), за період з 01.01.2012 року по 30.04.2012 року" (далі по тексту - Акт перевірки). Позивач вважає протиправними зазначений вище наказ та дії відповідача по проведенню перевірки, оскільки законодавчих підстав для їх прийняття та вчинення не було; в акті перевірки викладено безпідставні висновки про недійсність господарських операцій та нікчемність правочинів, укладених між АК "Афіна" та його контрагентом. Відповідач письмового заперечення проти позову до суду не надав. Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне. Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Як підставу для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АК "Афіна" відповідач визначив підпункт 78.1.1 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України. Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття відповідного наказу на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає виключно за наявності двох умов: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) не надання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Вирішуючи питання наявності підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, та, відповідно, для прийняття наказу про призначення такої перевірки, суд звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення позивачем податкового, валютного та іншого законодавства; доказів на підтвердження того, що позивач не надав пояснень та їх документального підтвердження на запит Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту. Так, на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що ДПІ у Печерському районі м. Києва надіслала 11 липня 2013 року АК "Афіна" письмовий запит про надання інформації від 10 липня року №2788/10/26-55-22-01-10/4, в якому просила надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з [PERSON] У свою чергу, як встановлено в акті перевірки, листом від 18 липня 2013 року №2013/07/18-1 у відповідь на запит ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10 липня року №2788/10/26-55-22-01-10/4 АК "Афіна" надано завірені копії документів по взаємовідносинах з [PERSON], тобто відповідь надано у межах 10-денного строку, з дня отримання запиту. Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а тому в даному випадку відповідач не мав правових підстав для прийняття спірного наказу та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. З урахуванням зазначеного, на думку суду, дії ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо призначення та проведення документальної позапланової перевірки АК "Афіна" та прийняття наказу від 16 жовтня 2013 року №1860 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Адвокатської компанії "Афіна" є протиправними, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. У той же час суд не погоджується з позовними вимогами АК "Афіна" щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення Акта перевірки та включення до нього висновків про не підтвердження реальності здійснення операцій та відсутності у позивача об'єктів оподаткування, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. За визначенням пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Разом з тим, дії органу державної податкової служби щодо складання та зазначення висновків в актах перевірки не є діями, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а спрямовані на фіксацію результатів проведеної перевірки та є лише викладенням суб'єктивної думки посадової особи, що здійснила перевірку. При цьому суд звертає увагу на те, що будь-які висновки, викладені в Акті перевірки, зокрема щодо не підтвердження реальності здійснення операцій та відсутності у позивача об'єктів оподаткування, самі по собі не можуть порушувати права, свободи чи інтереси позивача. Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо анулювання показників податкової звітності з податку на додану вартість АК "Афіна" в комп'ютерних автоматизованих інформаційних базах даних податкових органів за операціями з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та ТОВ "Ліга Закон" за результатами проведеної перевірки, оскільки позивачем не доведено факту вчинення відповідачем таких дій, наприклад суд не має можливості встановити, які показники податкової звітності, в яких саме інформаційних базах даних та за який період анульовано відповідачем, а тому права позивача наразі не є порушеними. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Печерському районі м. Києва частково доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов АК "Афіна" підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial