Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Ніжинської міжрайонної прокуратури, 3-тя особа: Прокуратура Чернігівської області, в якому просить суд зобов'язати відповідача надати відповідь позивачу на звернення від 14.01.2014 шляхом надсилання її, рекомендованим листом, на поштову адресу: [ADDRESS]; визнати протиправною бездіяльність відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.01.2014 відповідачем було отримано його звернення про зобов'язання ПП «[PERSON]» надати відповідь та притягнути його до відповідальності. Позивач стверджує, що станом на 22.02.2014 відповіді на звернення від відповідача він не отримав, тим самим відповідач порушив Закон України «Про звернення громадян». Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача та 3-тьої особи до суду надійшли письмові заперечення, в яких просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки Ніжинською міжрайонною прокуратурою звернення позивача розглянуто належним чином та надано мотивовану письмову відповідь позивачу шляхом надіслання простою кореспонденцією. Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів. Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій зазначив, що ПП «[PERSON]» не надав йому відповіді на його звернення, в зв'язку з чим просив зобов'язати ПП «[PERSON]» надати відповідь на його звернення, притягнути порушників Закону до відповідальності; про прийняте рішення повідомити належним чином (а.с. 4). Зазначене звернення було отримано відповідачем 15.01.2014, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання (частина першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян»). Крім зазначеного вище Закону, порядок розгляду і вирішення звернень громадян, зокрема, у міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах також визначений Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 № 9гн. Пунктом 5.1. вказаної Інструкції визначено, що звернення громадян, службових та інших осіб вирішуються протягом 30 днів від дня надходження в прокуратуру, а ті, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - не пізніше 15 днів, якщо інший строк не встановлено законодавством. Строк розгляду та вирішення звернення обчислюється з дня, наступного за днем його реєстрації звернення в прокуратурі (абзац перший пункту 5.7. зазначеної вище Інструкції). Ніжинською міжрайонною прокуратурою листом від 31.01.2014 (а.с. 17) надана позивачу відповідь на його звернення, в якому зазначено, що в ході розгляду звернення встановлено, що ПП «[PERSON]» згідно Закону України «Про звернення громадян», надав чітку відповідь на заяву позивача від 05.12.2013 та від 06.12.2013, роз'яснив всі питання, які викладені у заяві, тому немає підстав для застосування стосовно ПП «[PERSON]» заходів прокурорського реагування. Отже, з наведеного вбачається, що відповідач приділив належну увагу зверненню позивача надавши відповідь, у якій проінформував позивача про розгляд його питань порушених у зверненні, тобто діяв правомірно та в межах повноважень, а тому підстави вважати, що права позивача є порушеними, так само як і для задоволення позову, відсутні. Стосовно посилання позивача, що реєстрація відповіді на звернення в журналі вихідної кореспонденції не підтверджує факт надсилання її заявнику, суд зазначає таке. Згідно пунктів 7.1. та 7.11. Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 № 3, вихідні документи обробляються секретаріатом і надсилаються адресатам централізовано в день їх одержання від структурних підрозділів (виконавця) або не пізніше наступного робочого дня. Не дозволяється надсилання або передавання вихідних документів без реєстрації їх у секретаріаті. Підтвердженням факта направлення документа є проставлення штампа на його копії із зазначенням дати надіслання. Документи, які надсилаються простою поштовою кореспонденцією, враховуються у поштових реєстрах або книзі, де вказується номер листування та дані адресата. Тому суд вважає, що належним доказом надсилання листа позивачу є реєстр на просту кореспонденцію, яка здана у поштове відділення, копія вказаного реєстру за № (27-12) 41-14 міститься в матеріалах справи (а.с. 18). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову [PERSON] необхідно відмовити повністю. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied