Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернулася в суд з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівни (далі - державний реєстратор, Герасимюк Ю.В.) про визнання протиправним та скасування рішення від 22 листопада 2013 року №8252251 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0144 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 0710100000:22:139:0015 та зобов'язання відповідача зареєструвати право власності на цю ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року [PERSON] виділено в натурі на праві особистої приватної власності ј частину земельної ділянки площею 0,0144 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS], у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №7183-7184 від 31 травня 2013 року. Вказане судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. [PERSON] 11 листопада 2013 року звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції з заявою про реєстрацію земельної ділянки та долучила рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Герасимюк Юлії Вікторівни від 22 листопада 2013 року №8252254 у реєстрації було відмовлено, оскільки подані документи не дають змогу встановити відповідність заявлених прав, документам, що їх посвідчують. Позивач вважає цю відмову безпідставною, оскільки, на її думку, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року саме і визнано за нею право власності на спірну земельну ділянку, а тому будь-які підстави для відмови у державній реєстрації відсутні. На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 22 листопада 2013 року №8252251 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0144 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 0710100000:22:139:0015 та зобов'язати відповідача зареєструвати право власності на цю ділянку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року яким виділено в натурі земельну ділянку є тотожним рішенню про визнання права власності. Вважає рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації протиправним з тих підстав, що його довірительці не було роз'яснено про необхідність подання додаткових документів. Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в письмових запереченнях від 24 січня 2014 року №02-3.3/45 (а.с.22-25) та у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала з тих підстав, що всупереч пункту 55-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 [PERSON] не було надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на раніше сформовану земельну ділянку (тобто до виділу в натурі). Під час попередньої консультації позивач усно пояснила, що правовстановлюючий документ (державний акт) у неї відсутній. Тому відповідач не зупиняв розгляд заяви і ним прийнято рішення про відмову у державній реєстрації у зв'язку з недостатністю поданих документів. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12 виділено в натурі [PERSON] на праві особистої приватної власності ј частину земельної ділянки площею 0,0144 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] (далі - спірна земельна ділянка), у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизу №7183-7184 від 31 травня 2013 року позначена: 1-2 21.41, 2-3 11.88, 3-4 7,81, 4-5 5.29, 5-6 1.05, 6-7 3.26, 7-8 12.40, 8-1 3.50, на схемі до якого вона зафарбована зеленим кольором. Судове рішення набрало законної сили (а.с.7-8). Як слідує з описової частини вищенаведеного рішення, спірна земельна ділянка на праві власності належить [PERSON] на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 11 січня 2012 року у справі №2-4371/11 (а.с.7). Матеріалами справи підтверджується, що 11 листопада 2013 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку. До заяви вона додала рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-07000462922013 від 22 жовтня 2013 року, що підтверджується карткою прийому №7808431 (а.с.26-33). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Герасимюк Юлії Вікторівни від 22 листопада 2013 року №8252254 відмовлено у державній реєстрації цієї земельної ділянки з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.34). Надаючи правову оцінку вищезазначеному рішенню державного реєстратора суд зазначає наступне. Спірні правовідносини виникли стосовно проведення державної реєстрації на земельну ділянку, яка утворена внаслідок виділу, а відтак врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703. Як визначено частиною другою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (далі - Порядок №703). Як визначено у пункті 55-1 Порядку №703, у разі формування земельної ділянки шляхом поділу або об'єднання раніше сформованих земельних ділянок заявник, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає органові державної реєстрації прав документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку і зазначений у пункті 27 цього Порядку. В свою чергу пункт 27 Порядку №703 визначає вичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (далі - правовстановлюючі документи) до яких зокрема відносяться державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Проаналізувавши вищенаведені норми Порядку №703 суд дійшов висновку, що під час державної реєстрації земельної ділянки, яка утворена внаслідок поділу (виділу) державному реєстратору необхідно надати документ, на підставі якого проводився поділ (виділ), а також правовстановлюючий документ на земельну ділянку за рахунок якої проводився такий поділ (виділ). У розглядуваному випадку виділ земельної ділянки [PERSON] проводився рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12, а правовстановлюючим документом на земельну ділянку, яка була сформована до виділу було рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2012 року у справі №2-4371/11. Тобто, звертаючись до державного реєстратора необхідно було надати обидва рішення суду, однак фактично вона надала лише рішення від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12 оскільки вважала, що саме це рішення є правовстановлюючим документом. Як визначено у пункті 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Оскільки позивачем не було подано державному реєстратору нерухомого майна повного пакету документів, який необхідний для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку сформовану за результатом виділу, а саме всупереч пункту 55-1 Порядку №703 не надано правовстановлюючого документу на раніше сформовану земельну ділянку - рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2012 року у справі №2-4371/11, тому відповідач правомірно відмовив [PERSON] у державній реєстрації у зв'язку з недостатністю поданих документів. При цьому суд не приймає доводи представника позивача, що рішення винесено поспішно і є протиправним тому що державний реєстратор не роз'яснила причин відмови та не витребувала документів, яких не вистачає для прийняття рішення, оскільки за змістом пункту 13 Порядку №703 зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію та витребування додаткових документів є правом, а не обов'язком державного реєстратора, яке реалізовується ним на власний управлінський розсуд. Одночасно суд вважає за необхідним зазначити, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлія Вікторівна мала всі об'єктивні підстави скористатися своїм правом на зупинення розгляду заяви та витребувати від [PERSON] документи, яких не вистачало. Зокрема у наданому позивачем рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12 чітко зазначено документ на підставі якого виникло право власності на земельну ділянку - рішення цього ж суду від 11 січня 2012 року у справі №2-4371/11. Тобто державний реєстратор ознайомившись з описовою частиною рішення (а не тільки з резолютивною) могла встановити якого документу не вистачає, надати відповідну консультацію позивачу та запропонувати надати цей документ. Проте зазначені обставини не звільняють позивача від обов'язку надати повний пакет документів, який визначений у пунктах 27, 55-1 Порядку №703 та не спростовують правомірності прийнятого державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації. Слід також зазначити, що інші доводи державного реєстратора Герасимюк Ю.В., які викладені у письмових запереченнях (а.с.22-25), зокрема щодо нечіткості резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2013 року у справі №0308/19208/12 та відсутності у ньому вказівки на реєстрацію земельної ділянки, є помилковими та не заслуговують на увагу суду, оскільки рішення суду, які набрали законної сили є обов'язковими до виконання на всій території України і до компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно не віднесено надання оцінки судовим рішенням та їх трактування. Тому суд відмовляє у позові лише з тих підстав, що позивачем не надано повного пакету документів, який визначений у пунктах 27, 55-1 Порядку №703, а, відтак, за своїм змістом рішення про відмову у державній реєстрації від 22 листопада 2013 року №8252254 є правомірним. Інші доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. За правилами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, суб'єкт владних повноважень, у судовому засіданні належними та допустимими доказами довів суду обґрунтованість та правомірність рішення про відмову у державній реєстрації від 22 листопада 2013 року №8252254. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінивши рішення про відмову у державній реєстрації від 22 листопада 2013 року №8252254 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно винесене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703. Оскільки [PERSON] всупереч пункту 55-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 не надала Державному реєстратору прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівні правовстановлюючий документ на раніше сформовану земельну ділянку (до виділу в натурі), тобто рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2012 року у справі №2-4371/11, тому суд дійшов висновку, що рішення про відмову у державній реєстрації від 22 листопада 2013 року №8252254 є правомірним, а відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги - про зобов'язання державного реєстратора зареєструвати право власності на земельну ділянку, оскільки рішення про відмову у такій реєстрації визнано судом правомірним.

Результат розгляду: denied