Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Позивачка звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області при цьому посилається на те, що 23.02.2011 року Богунським районним судом було видано виконавчий лист №2-а- 434/11 про зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради нарахувати та виплатити на користь позивача доплату до заробітної плати, передбачену ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.12.2008 року по 01.12.2010 року у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Даний виконавчий лист було звернуто до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області. 23.12.2013 року державний виконавець зазначеного управління виконавчої служби Паламарчук П.В. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1, ст.47, 50 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає дії державного виконавця протиправними та просить скасувати постанову від 23.12.2013 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належних чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено ЗУ «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що на виконанні відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області знаходився виконавчий лист № 2-а-434/11, виданий 23.02.2011 року Богунським районним судом міста Житомира про зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради нарахувати та виплатити на користь позивача доплату до заробітної плати, передбачену ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.12.2008 року по 01.12.2010 року у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Зі змісту постанови від 23.12.2013 року державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області вбачається, що рішення суду в частині здійснення нарахування соціальної виплати виконано. Проте, враховуючи те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» не передбачає фінансування заборгованості по рішенням судів відділами управління праці та управліннями ПФУ, тому державним виконавцем було направлено подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду на стягнення нарахованої суми соціальної виплати. Ухвалою суду змінено порядок і спосіб виконання рішення суду на стягнення з боржника нарахованої суми. Однак, оскільки боржником за рішенням суду є державний орган, тому виконання рішення суду здійснюється Державною казначейською службою України, відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що виключає подальше здійснення виконання рішення органами державної виконавчої служби. Державний виконавець роз»яснив, що даний виконавчий лист підлягає зверненню стягувачем до органу Державної казначейської служби України. Тобто, дані обставини стали підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документа. При цьому в постанові державного виконавця відсутні відомості щодо дій, які ним вчинялись по виконанню судового рішення після зміни способу та порядку його виконання. Позивач вважає протиправним прийняте рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, що стало підставою для його звернення до суду за захистом прав, порушених на його думку вказаним рішенням суб'єкту владних повноважень. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документа стягувачу в разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Статтею 2 ч. 1 Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" гарантовано виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація. Відповідно до ст. 3 частин 1, 2, 3 Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким єдержавний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Саме стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу може звернутися до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України „Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів відомості та документи Державна казначейська служба України протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення Державна казначейська служба України повертає заяву стягувачу. Стягувач має право повторно звернутися до Державної казначейської служби України для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення Державної казначейської служби України. Посилання позивача на п. 7 Порядку виконання рішень та стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, суд до уваги не приймає, оскільки вказано норма регулює порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи. Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради є державним органом, тому виконання рішення має бути проведено відповідно до п. 6 Порядку виконання рішень та стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників та ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Враховуючи викладене, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законодавством тому позовна вимога про визнання дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу протиправними задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання державного виконавця вчинити дії, а саме відновити виконавче провадження та виконати рішення суду, суд зазначає, що відповідно до роз'яснень, що містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, та те, що дії державного виконавця при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу вчиненні при дотриманні вимог чинного законодавства, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied