Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду зі позовом, в якому просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2013 року по виконавчому листу №2-а-9508/2011, зобов'язати відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області належним чином провести дії по реальному виконанню постанови Іванківського районного суду Київської області від 12 грудня 2011 року по справі № 2-а-9508/2011. [PERSON] посилається на те, що 05 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу, виданому Іванківським районним судом, оскільки виконати рішення без участі боржника неможливо. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, звернулася до суду із заявою про те, що позов підтримує, просить справу розглянути без її участі, в письмовому провадженні. Представник Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області у судове засідання не з'явився, із клопотаннями та заявами до суду не звертався, у зв'язку з цим суд розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що на виконанні в відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист №2-а-9508/11, виданий Іванківським районним судом 30 серпня 2013 року про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області здійснити перерахунок та виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та стягнути перераховані кошти [PERSON] з липня 2010 року відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 40% мінімальної заробітної плати, з урахуванням виплачених коштів. 12 лютого 2014 року позивачем було отримано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2013 року, яка мотивована п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, якщо у разі виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачене цим Законом. Відтак, позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання. З огляду на вищенаведене, закриття виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Так, у матеріалах справи відсутні докази щодо звернення державного виконавця до суду з поданням про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення з огляду на відсутність у боржника коштів для виконання судових рішень на певний бюджетний рік. Сама ж по собі відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Відповідно до підпунктів 1, 3 частини 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, ним не доведено правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчих документів на підставі статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно із п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави. Боржником у даній справі виступає держава, яка в особі компетентного органу повинна повернути борг позивачу. Відтак, відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Приписами ст. 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року, передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 зазначеної Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. За таких обставин, суд вважає, що прийнята державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині скасування постанови державного виконавця підлягають задоволенню. Вимога щодо зобов'язання відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області належним чином провести дії по реальному виконанню постанови Іванківського районного суду Київської області від 12 грудня 2011 року по справі № 2-а-9508/11, задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок виконання судових рішень, права та обов'язки посадових осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень визначає Закон України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд вважає, що нема підстав для зобов'язання посадових осіб відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області виконувати приписи норм Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», інших нормативно-правових актів, оскільки це є їх прямим обов'язком. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial