Рішення адміністративного суду від 2014-04-07 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є інвалідом війни ІІ групи. Відповідно до ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Сума грошової допомоги, яка підлягає до виплати, повинна становити 894 грн. х 8 міс. = 7 152 грн. Але, всупереч вищевказаним вимогам закону, йому за 2013 р., як інваліду війни, вказана щорічна допомога сплачена не в повному обсязі. До серпня 2013 р. він стояв на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, тому звернувся з відповідним листом до них. На його заяву від 21.11.2013 р. Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області листом від 29.11.2013 р. відмовив йому у виконанні вимог ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" посилаючись на бюджетні призначення та постанову КМУ від 13.03.2013 р. № 149, сплатив йому грошову допомогу лише у розмірі 2 110 грн., що на його думку є незаконним. Зараз він перебуває на обліку у департаменті соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, а тому звертається з адміністративним позовом і до них. Не виплачена сума разової грошової допомоги становить 7152 - 2110=5042 грн. На підставі вищевикладеного просить суд визнати дії відповідачів по сплаті йому, як інваліду війни 2 групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік в неповному обсязі, а саме у розмірі 2 110 грн. - неправомірними. Зобов'язати відповідачів провести перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня 2013 рік, виходячи з вимог ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком встановленої на день виплати з урахуванням виплачених сум. Стягнути з відповідачів на його користь утворену заборгованість за неналежну виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2013 році у сумі 894 грн. х 8 міс. - 2 110 = 5 042 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації по довіреності Маврєнкова С.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала заперечення на позовну заяву, які підтримала. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області в судове засідання не з'явився. 29.01.2014 р. надіслав на адресу суду заперечення на адміністративний позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити з причин зазначених у запереченні, справу розглядати без участі їх представника. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився. 21.02.2014 р. надіслав на адресу суду заперечення на адміністративний позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити з причин зазначених у запереченні, справу розглядати без участі їх представника. Суд ухвалив: справу розглядати у відсутності представників відповідачів управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Державної казначейської служби України, які були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи на підставі їх повного, всебічного та об'єктивного дослідження, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551 - ХІІ щорічно до 5 травня інвалідом війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно посвідчення серія [NUMBER] виданого 17.12.2007 р. управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Отже, відповідно до ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач, як інвалід війни ІІ групи, має право на отримання разової грошової допомоги до 5-го травня у 2013 р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виплата якої, відповідно до вимог ст. 17-1 вказаного закону проводиться органами праці та соціального захисту населення. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Ст. 8 Конституції України встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно зі ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе, своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Тобто, життєвий рівень інвалідів війни ІІ групи гарантований наданням їм щорічної допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 6-3 ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань» щороку до 5 травня особам, зазначеним у цій статті, які нагороджені орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, а також іншим особам, зазначеним у цій статті, виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи «Кечко проти України» Європейських суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань. Оскільки правові положення, які передбачають виплату разової щорічної грошової допомоги інваліду війни до Дня Перемоги є чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. В зв'язку з вищевикладеним суд не бере до уваги посилання відповідачів в запереченні на адміністративний позов про те, що згідно ст. 23 Бюджетного Кодексу України будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення та тільки в межах бюджетних асигнувань, оскільки відсутність у держави коштів не є підставою для невиконання своїх зобов'язань. Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, виходячи з пріоритетності закону над підзаконними актом розміри разової грошової допомоги до 5 травня, яка підлягає виплаті у 2013 році повинні визначатися згідно з нормами ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». В зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання дій управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області щодо нарахування [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня 2013 року -незаконними та зобов'язання виплатити позивачу [PERSON] грошову допомогу до 5 травня 2013 р. в сумі 5 042 грн. В частині позовних вимог до департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, Державної казначейської служби України - відмовити, оскільки право на разову грошову допомогу до 5 травня за 2013 р. виникло у позивача тоді коли він перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (частина належних до виплати позивачу коштів в сумі 2 110 грн. була виплачена вищевказаним управлінням), Державна казначейська служба України будь-яких прав позивача не порушувала, а тому суд не вбачає у спірних правовідносинах жодних їх неправомірних дій. В зв'язку з тим, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору судові витрати на підставі ст. 94 КАС України віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted