Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 17.06.2011 позов задоволено. На вказану постанову відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права. Згідно ст. 183-2 КАС України, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження. Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується відповідачем, позивач є постраждалою особою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 4 категорії, постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, є непрацюючим пенсіонером та непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні померлого годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а тому має право на отримання належних виплат в розмірі згідно ст.ст. 39, 51, 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірі 1 мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 51 цього Закону особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія визначається у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 52 цього Закону щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні. Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Всупереч вказаним нормам, відповідач при визначенні позивачу розміру таких виплат керувався постановою Кабінету Міністрів України, що є неправомірним, оскільки виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами Закон України має вищу юридичну силу, та є пріоритетним у застосуванні. Проте, колегія суддів зазначає, що віповідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач з 2008 року отримував виплати відповідно до ст. 51 вказаного Закону в неналежному розмірі, що вважає протиправним, а тому він знав або повинен був знати про порушення свого права із моменту отримання таких виплат, проте у встановлений законом строк правом на звернення до суду не скористався та не був позбавлений такого права, оскільки не надав суду жодних доказів про наявність поважних причин пропущення такого строку, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в межах строку встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, а саме з 01.01.2011 р. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині вимог відповідно до ст. 51 вказаного Закону - з 16.07.2008 р., а тому апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області необхідно задовольнити частково, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17.06.2011 - змінити: в абзаці 4 резолютивної частини постанови слова «з 16.07.2008 року» змінити на «з 01.01.2011», оскільки постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права. В решті постанову - залишити без змін.

Результат розгляду: partial