Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання дій щодо стягнення недоїмки и штрафних санкцій неправомірними, визнання незаконними та скасування рішень про стягнення недоїмки та застосування штрафних санкцій за неподання звітності. Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 12.08.2013 року в зазначеній справі відкрито провадження. Постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 30.09.2013 року зазначену адміністративну справу передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.10.2013р. зазначену адміністративну справу прийнято до провадження. В процесі розгляду справи позивачем до суду надано заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої останній просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску від 02.07.2013 року № Ф-921 та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.07.2013 року № 708. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області як платник єдиного внеску, є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування. 29.07.2013 року отримав вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску № Ф-921 від 02.07.2013р. на суму 4 689,36 грн., а 01.08.2013р. отримав рішення № 708 від 19.07.2013 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн. Вважає, що зазначені рішення Пенсійного фонду є незаконними, оскільки з 06.08.2011 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деякі інші законодавчі акти України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" № 3609-VI", яким внесені доповнення до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Зазначив, що внесення зазначених змін звільняє його, як фізичну особу - підприємця та пенсіонера за віком, від сплати за себе єдиного внеску без його добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Вважає, що спірні вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій винесені у спосіб, що суперечить чинному законодавству України. Позивач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надіслав письмову заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визначення її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Зазначив, що умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років. Оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, вважає, що тільки після досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він набуде право приймати участь в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування на добровільній основі. З огляду на це, вважає, що позивач зобов'язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Втім, відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску № Ф-921 від 02.07.2013р. на суму 382,39 грн., нараховану до сплати за липень 2012 року, оскільки позивач 09.07.2012 року досяг передбаченого Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 60-річного віку. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивач, [PERSON], є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з 08.07.2008р., перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач є пенсіонером за вислугою років з 29.12.2000 року, що підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER] (а.с. 60). Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ" отримує пенсію за вислугу років та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області як платник єдиного внеску. Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області є суб'єктом владних повноважень, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього п. 12 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011. Пенсійний фонд України - орган, який на час виникнення спірних правовідносин був уповноважений відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі -Закон № 2464) вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058), Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі Закон №1788) та іншими нормативно-правовими актами. 02.07.2013р. відповідачем стосовно позивача винесено вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску за період з січня 2011 року по липень 2012 року № Ф-921 в розмірі 4 689,36 грн. 19.07.2013 року за неподання звітності за 2011 та 2012 роки відповідачем прийнято рішення № 708 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску від 02.07.2013р. № Ф-921 позивачем отримана 29.07.2013р., рішення про застосування фінансових санкцій від 19.07.2013р. № 708 - 01.08.2013р. Зазначені обставини не заперечувались представником відповідача. Таким чином, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 07.08.2013 року, суд зазначає, що строк звернення до суду із даним позовом не пропущено. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. За приписами п.4 ч.2 ст.6 цього Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики. Згідно частини 8 статті 9 наведеного Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. З 06.08.2011р. набрала чинності частина четверта статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за приписами якої особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тобто, за приписами цієї норми від сплати єдиного внеску звільняються саме пенсіонери за віком. У п.16 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Види державних пенсій наведені у статті 2 зазначеного Закону, за приписами якої за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. У статті 4 цього Закону визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. За приписами ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві призначено пенсію за вислугу років згідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки позивач до липня 2012 року не досяг пенсійного віку, що дає право на пенсію за віком, то на нього не розповсюджуються положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Стосовно включення у спірну вимогу від 02.07.2013 року № Ф-921 суми нарахованого за липень 2012 року єдиного внеску у розмірі 382,39 грн. представником відповідача в судовому засіданні надано пояснення, згідно яких позивачу з серпня 2012 року припинено нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки останній 09.07.2012р. досяг передбаченого Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 60-річного віку. Також відповідачем в судовому засіданні надано заяву про визнання позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги від 02.07.2013 року № Ф-921 щодо нарахованого за липень 2012 року єдиного внеску у розмірі 382,39 грн. Враховуючи надані представником відповідача пояснення, приймаючи до уваги те, що позивач досяг передбаченого законодавством пенсійного віку 09.07.2012 року, суд погоджується з позицією позивача в зазначеній частині позовних вимог, з огляду на що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги від 02.07.2013р. № Ф-921 в частині сплати єдиного внеску, нарахованого у липні 2012 року, в розмірі 382,39 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 19.07.2013р. № 708 суд зазначає, що відповідно до п. 3.3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років та до липня 2012 року не досяг пенсійного віку, що дає право на пенсію за віком, то за приписами ч. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у спірний період часу на нього було покладено обов'язок подання звітності щодо нарахування єдиного внеску. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи і не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, ним дійсно за 2011 та 2012 роки не було подано звіт про суми нарахованого та сплаченого єдиного внеску до органу Пенсійного фонду України, внаслідок чого мало місце порушення зазначених вище правових норм, а тому позовні вимоги про скасування рішення пенсійного фонду про застосування штрафних санкцій від 19.07.2013р. № 708 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Результат розгляду: partial