Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

05 лютого 2014 року Відкрите акціонерне товариство "Бурова компанія" "Букрос" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Коноза Віталія Миколайовича про визнання незаконними дій щодо накладення арешту на кошти на всіх рахунках, що належать ВАТ "БК "Букрос"; скасування постанови про накладення арешту від 16 грудня 2013 року №3674777; зобов'язання зняти арешт з усіх рахунків ВАТ "БК "Букрос", накладені постановою про накладення арешту від 16 грудня 2013 року №3674777. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що арешт накладено у межах зведеного виконавчого провадження, за яким розмір заборгованості з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій складає 4 026 906,66 грн. Однак, відповідачем не взято до уваги, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови продовжує діяти мораторій на задоволення кредиторських вимог. На думку позивача, державний виконавець, приймаючи спірну постанову, не пересвідчився в тому, що сума боргу ВАТ "БК "Букрос" за виконавчими провадженнями містить борг, на який поширюється дія мораторію, а також, що сума боргу станом на дату прийняття постанови вже частково погашена. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2014 року до участі у справі у якості другого відповідача залучено Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча у матеріалах справи наявні докази про те, що він належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд звертає увагу, що у позовній заяві та доданих до неї матеріалів позивачем не зазначено контактних номерів телефонів, адресу електронної пошти тощо. За номерами телефонів ВАТ "БК "Букрос", знайденими через мережу інтернет, знаходяться інші абоненти, про що складено відповідні акти /том І, а.с. 36/. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх письмових запереченнях зазначав, що твердження ВАТ "БК "Букрос" про порушення щодо товариства справи про банкрутство не знайшли свого підтвердження у матеріалах зведеного виконавчого провадження ЗВП №39211238. До відповідача усупереч вимогам частини п'ятої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", інформація з підтверджуючими документами про повне або часткове виконання рішення судів від ВАТ "БК "Букрос" не надходила, належним чином завірена копія ухвали про порушення провадженні у справі про банкрутство не надходила. Крім того, у переважній більшості виконавчих листів не зазначено період, за який виникла заборгованість, а тому визначити чи є вимоги кредиторів конкурсними чи поточними не видається можливим. Також, відповідач звертав увагу суду, що з метою перевірки інформації про порушення справи про банкрутство боржника, державним виконавцем направлено запит до Господарського суду Полтавської області про надання копії відповідної ухвали, після одержання якої буде вирішено питання про зупинення виконавчих дій. Більш того, державним виконавцем надіслано запити стягувачам для підтвердження факту виплати боржником коштів по рішенням судів. Відповідач зауважує, що у разі надходження відомостей про виплату буде вирішено питання про зменшення суми коштів, на яку накладено арешт. Вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з частини п'ятої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, зважаючи на те, що норма частини п'ятої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативною і підлягає застосуванню судом, а позивач звернувся з позовом до суду 05 лютого 2014 року, суд вважає за можливе розглядати справу за даної явки у судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Абзацом 3 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 13 грудня 2010 року №3 наголошено, що судам необхідно враховувати, що всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів, навіть у разі, коли у зведеному виконавчому провадженні відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення адміністративного суду. Отже, даний спір підвідомчий адміністративному суду. Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 39211238 з виконання рішень судів про стягнення заборгованості з Відкритого акціонерного товариства "Бурова компанія "Букрос", оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні. До складу зведеного виконавчого провадження входить 108 виконавчих проваджень на суму 4771752,03 грн, з них 72 виконавчих провадження на суму 2061637,73 грн заборгованість по заробітній платі /том ІІ, а.с. 1-289/. 16 грудня 2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області у зв'язу із невиконанням боржником судових рішень прийнято постанову про накладення арешту на кошти на всіх рахунках, що належать боржнику ВАТ "БК "Букрос" /том ІІ, а.с. 20/. Позивач не погодився зазначеною постановою та діями відповідача щодо накладення арешту, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд зазначає наступне. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV. Згідно статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до статті 2 цього ж Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А пунктом 6 частини третьої цієї ж статті державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей Згідно частини першої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Тобто арешт майна боржника є складовим елементом стягнення. Частиною другою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. В обґрунтування своєї позиції позивач у позовній заяві стверджує про порушення провадження у справі про банкрутство та часткову сплату суми заборгованості по судовим рішенням /а.с. 20-23/. Частиною 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено обов'язок сторін протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи. Разом з тим, до суду не подано жодних доказів порушення провадження у справі про банкрутство, у досліджених у судовому засіданні 26 лютого 2014 року матеріалах зведеного виконавчого провадження ухвала Господарського суду Полтавської області або інші докази повідомлення боржником державного виконавця про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів також відсутні. Дійсно, пункт 8 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язує державного виконавця зупинити виконавче провадження у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство. Однак, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення державного виконавця про наявність ухвали Господарського суду Полтавської області. Тому, у діях державного виконавця будь-яких порушень норм чинного законодавства суд не вбачає. Більш того, державним виконавцем 05 лютого 2014 року надіслано запит вих. №904 до Господарського суду Полтавської області з проханням надіслати на адресу Відділу завірену копію постанов суду про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "БК "Букрос" /том І, а.с. 32/. Крім того, із дослідженого у судовому засіданні оригіналу зведеного виконавчого провадження судом встановлено, що державним виконавцем надсилалися запити до стягувачів за виконавчими провадженнями з проханням з'явитися до Відділу або надати письмове підтвердження про наявність та розмір заборгованості згідно рішення суду /том І, а.с. 47-61/. На виконання зазначених запитів стягувачі за виконавчими провадженнями відносно ВАТ "БК "Букрос" з'являлися до державного виконавця та повідомляли про невиконання рішення суду, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями заяв стягувачів /том ІІ, а.с. 37-55/, оригінали яких досліджені у судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження позивача про часткове виконання рішення судів не відповідає дійсності, оскільки позивачем не надано відповідних доказів на обґрунтування своєї позиції, а матеріали зведеного виконавчого провадження свідчать про невиконання рішень судів. З наведеного вбачається, що державний виконавець, накладаючи оскаржуваною постановою арешт на кошти боржника діяв у відповідності до вищезазначених норм Закону України "Про виконавче провадження". Суд погоджується з доводами представника відповідача, що у переважній більшості виконавчих листів не зазначено період, за який виникла заборгованість, а тому визначити чи є вимоги кредиторів конкурсними чи поточними не видається можливим, адже, мораторій застосовується тільки до тих грошових зобов'язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Суд зазначає, що зробити висновок, яка частина грошових зобов'язань ВАТ "БК "Букрос" перед стягувачами підпадала під дію мораторію, було б можливо тільки виходячи з аналізу рішення Господарського суду. Враховуючи, що державного виконавця не було повідомлено належним чином про наявність ухвали Господарського суду Полтавської області, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно діяв виходячи з наявних матеріалів виконавчого провадження. У судовому засіданні державний виконавець пояснив, що після одержання документального підтвердження порушення провадження у справі про банкрутство буде вирішено питання про зупинення виконавчих дій, а у разі надходження відомостей про виплату буде вирішено питання про зменшення суми коштів, на яку накладено арешт. Тобто, у разі надання боржником підтверджуючих документів, питання про накладення арешту на кошти ВАТ "БК "Букрос" держаним виконавцем буде переглянуто. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність у відповідача підстав для накладення арешту на кошти на всіх рахунках, що належать боржнику ВАТ "БК "Букрос". Оскільки, протиправності у діях відповідачів судом не встановлено, матеріалами справи підтверджено, що при винесенні спірної постанови державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження", позовна вимога про зобов'язання зняти арешт з усіх рахунків ВАТ "БК "Букрос", накладені постановою про накладення арешту від 16 грудня 2013 року №3674777 є похідною від попередніх та задоволенню також не підлягає. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 71 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ВАТ "БК "Букрос" є необґрунтованими, письмовими доказами не підтвердженими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied