Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

Старший державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду [PERSON] за кордон. Посилається на те, що на виконанні РВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2691/10/0770 від 31.03.2011 р. про стягнення з [PERSON] на користь держави податкового боргу в розмірі 1191.04 грн. 26.09.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження, одночасно боржника було зобов'язано з'явитися та надати копію квитанції про сплату заборгованості. Боржником в строк для самостійного виконання та станом на 11.12.2013 р. рішення суду не виконано. Просить суд винести ухвалу, якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржнику [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], на період існування заборгованості - за кордон. Представник РВ відділу ДВС Ужгородського МРУЮ в судове засідання не з'явився. Відповідно до пункту 2 прохальної частини подання, просить розглянути подання без участі державного виконавця. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у РВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавчий лист по адміністративній справі № 2-а/2691/10/0770, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом 31.03.2011 р. про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості по єдиному податку у розмірі 1191.04 грн. 26.09.2013 р. державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням. Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням. Як вбачається з матеріалів подання, постановою державного виконавця від 26.09.2013 р. відкрито виконавче провадження. При цьому, повідомлення про вручення боржнику вказаної постанови в матеріалах справи відсутнє, у поданні йдеться лише про наявність у боржника невиконаного грошового зобов'язання, без визначення причин та доцільності відповідного обмеження, обставин які обумовлюють прийняття такого рішення. Сама по собі заборгованість за виконуваним рішенням не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про отримання боржником викликів до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ. Крім цього, в поданні не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження [PERSON] у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником судового рішення і буде сприяти погашенню ним заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

Результат розгляду: denied