Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Холдинг емоцій «!ФЕСТ» в травні 2013 року звернулося в суд з позовом до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради та просило визнати рішення Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 30.04.2013 року №2401-2вих-561 про відмову у наданні згоди на розміщення відкритого літнього майданчика нечинним; зобов'язати Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради підготувати висновки про можливість встановлення товариством з обмеженою відповідальністю «Холдинг емоцій «!ФЕСТ» літнього майданчика, виготовити план прив'язки літнього майданчика; видати архітектурно - художні вимоги щодо естетичного оформлення майданчика на проспекті Свободи, 28 згідно поданої товариством з обмеженою відповідальністю «Холдинг емоцій «!ФЕСТ» заяви та додатків для виготовлення проекту літнього майданчика ліцензованою проектною організацією; зобов'язати Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради видати товариству з обмеженою відповідальністю «Холдинг емоцій «!ФЕСТ» паспорт відкритого літнього майданчика (адреса розташування літнього майданчика: м. Львів, пр. Свободи, 28; характеристика: відкритий літній майданчик площею 154, 6 кв.м.; термін дії паспорту - з 18.04.2013 року до 01.11.2013 року, з 01.04.2014 року до 01.11.2014 року, з 01.04.2015 року до 01.11.2015 року, з 01.04.2016 року до 01.11.2016 року, з 01.04.2017 року до 01.11.2017 року. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що згідно пункту 2.1 порядку отримання паспортів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, який затверджений ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009р. № 2452, для отримання дозволу на встановлення відкритого літнього майданчика суб'єкт господарювання подає до управління «Дозвільний офіс» письмову заяву встановленої форми (додаток 1 до цього Порядку), у якій зазначає бажане місце та термін розміщення, функціональне призначення і характеристику об'єкта. Цим пунктом також встановлено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви. 18.04.2013р. позивач звернувся в «Центр надання адміністративних послуг» із заявою встановленого зразка про надання висновку про можливість встановлення відкритого літнього майданчика на проспекті Свободи, 28 у м. Львові із усіма необхідними додатками. Проте, управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради своїм листом від 30.04.2013р. № 2401-2вих-561 повідомило про відмову у наданні згоди на розміщення літнього майданчика у зв'язку із його пропонованим розміщенням на значній відстані від об'єкту ресторанного господарства, а також на тротуарі з інтенсивним пішохідним рухом, що суперечить п. 2.4.1. «Порядку отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові» затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 2452 від 05.03.2009 року. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, а відтак просять визнати нечинним оскаржуване рішення відповідача від 30.04.2013р. № 2401-2вих-561 та, відповідно, зобов'язати Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради видати паспорт відкритого літнього майданчика за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 28. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року в справі №461/5866/13а адміністративний позов задоволено. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року в справі №461/5866/13а та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що позивачу було відмовлено у встановленні відкритого літнього майданчика у зв'язку із його пропонованим розміщенням на значній відстані від об'єкту ресторанного господарства, а також на тротуарі з інтенсивним пішохідним рухом, що суперечить п. 2.4.1. «Порядку отриманні дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові» затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 2452 від 05.03.2009р. Апелянт вважає, що суд першої інстанції поверхнево дослідив матеріали справи та зробив висновок, що не відповідає фактичним обставинам справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Судом встановлено, що 18.04.2013 року позивач звернувся в «Центр надання адміністративних послуг» Львівської міської ради із заявою встановленого зразка про надання висновку про можливість встановлення відкритого літнього майданчика на проспекті Свободи, 28 у м. Львові із усіма необхідними додатками. Позивачем була подана заява на встановлення відкритого літнього майданчика на пр. Свободи, 28, оскільки він орендує нежитлові приміщення за цією адресою з метою розміщення кафе. 30.04.2013 року відповідач повідомив позивача своїм листом № 2401-2вих-5б1 про відмову у наданні згоди на розміщення літнього майданчика у зв'язку з його пропонованим розміщенням на значній відстані від об'єкту ресторанного господарства, а також на тротуарі з інтенсивним пішохідним рухом, що суперечить п. 2.4.1. «Порядку отриманні дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові», затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 2452 від 05.03.2009 року. Порядок отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності затверджений ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009р. № 2452 (надалі - Порядок). Відкритий літній майданчик - стаціонарний або тимчасовий (щоденного демонтажу) пункт ресторанного господарства, який розташовується виключно біля стаціонарного закладу (ресторану, кафе, бару, їдальні) у теплий період року з 1 квітня по 1 листопада і не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей (п. 1.2 Порядку). Пунктом 1.3 Порядку визначено, що паспорти відкритих літніх майданчиків видає управління архітектури департаменту містобудування на підставі позитивних висновків комісії з видачі паспортів відкритих літніх майданчиків (надалі - комісія), склад якої затверджується ухвалою міської ради. Згідно пункту 2.3.2 Порядку у разі негативного вирішення питання управління архітектури департаменту містобудування надає заявникові аргументовану відмову у дозволі на розміщення літнього майданчика та повертає всі подані заявником документи до управління "Дозвільний офіс". Виключні підстави для відмови у наданні паспорту літнього майданчика визначені пунктом 2.4. Порядку, зокрема, розміщення літнього майданчика на: 1) пішохідних доріжках, тротуарах та алеях, якщо це перешкоджає вільному руху пішоходів (при влаштуванні літнього майданчика на тротуарі його прохідна ширина повинна залишатися не меншою ніж 1,5 м); 2) проїжджій частині вулиць і доріг; 3) зелених насадженнях; 4) пішохідній зоні центральної частини міста без збереження проїзду автотранспорту спеціальних служб. Пунктом 2.3. Порядку визначено, що за наявності документів, передбачених у пункті 2.1 цього Порядку, управління архітектури департаменту містобудування виносить питання на розгляд комісії, за результатами розгляду якої протягом 7 робочих днів: у разі позитивного вирішення питання: 1) готує висновки про можливість встановлення літнього майданчика; 2) виготовляє план прив'язки літнього майданчика (без території шириною 1 м за периметром для його обслуговування. При цьому згадана територія закріпляється за власником для її прибирання та утримання у належному санітарному стані); 3) надає архітектурно-художні вимоги щодо естетичного оформлення майданчика для виготовлення проекту літнього майданчика ліцензованою проектною організацією. Пакет документів, виготовлений управлінням архітектури департаменту містобудування, передається адміністратору управління «Дозвільний офіс», який наступного робочого дня після їх отримання повідомляє заявника про місце і час видачі. Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Порядку паспорт надається терміном до 5 років з правом розміщення літніх майданчиків виключно у межах сезонного періоду, з 1 квітня до 1 листопада поточного року. Дія паспорту починається з 1 квітня поточного року (або з дати, вказаної у заяві) і закінчується 1 листопада. Як встановлено судом, у запропонованій позивачем схемі розміщення відкритого літнього майданчика не передбачено жодних обмежень руху пішоходів, оскільки прохідна ширина становить 2,5 м., що не підпадає під жодну з підстав для відмови передбачених пунктом 2.4. Порядку. Окрім того, пунктом 2.4. Порядку передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на влаштування літнього майданчика, тобто такі, які встановлені тільки цим пунктом. Однак, серед підстав для відмови, які містяться в цьому пункті немає такої, як розміщення літнього майданчика на значній відстані від об'єкту ресторанного господарства. Тим більше, цим порядком, та зрештою і іншими нормативного правовими актами, не врегульовано відстань між відкритим літнім майданчиком та об'єктом ресторанного господарства, а отже твердження відповідача про те, що розміщення відкритого літнього майданчика планується на значній відстані від об'єкта ресторанного господарства, є необґрунтованим. Крім того, позивач ставить вимогу про визнання нечинним рішення Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 30.04.2013 року №2401-2вих-561 про відмову у наданні згоди на розміщення відкритого літнього майданчика, яку суд задовольнив. Проте, суд першої інстанції не з'ясував, що рішення Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 30.04.2013 року №2401-2вих-561 насправді є листом-відповіддю на заяву позивача від 18.04.2013 року, а не рішенням суб'єкта владних повноважень. Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Рішення суб`єкта владних повноважень являє собою нормативний акт розпорядчого характеру, що ухвалюється суб`єктом владних повноважень для розв`язання найбільш важливих питань, які належать до його компетенції. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Згідно з частиною 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Теорія права виходить з того, що нормативно-правовий акт є офіційним актом-волевиявленням (рішенням) уповноважених суб'єктів права, який встановлює (змінює, скасовує) правові норми з метою регулювання суспільних відносин. Правовий акт індивідуальної дії це рішення суб'єкта владних повноважень, дію якого поширено на конкретну особу або що стосується конкретної ситуації, і яке передбачене для разового застосування. Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту та правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість їх приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами. Враховуючи ці наведені положення документ, який позивач називає рішенням суб'єкта владних повноважень є насправді листом. Додатково необхідно зазначити, що згідно з частиною 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, який зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві. Колегія суддів вважає, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог, повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога. Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Відповідно до частини 1 статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Частиною 3 цієї статті передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Таким чином, суд апеляційної інстанції з метою повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення комісії із встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності від 22 квітня 2013 року в частині відмови ТзОВ «Холдинг емоцій «!ФЕСТ» в наданні дозволу на встановлення відкритого літнього майданчика на проспекті Свободи, 28 у м. Львові, оскільки саме ця комісія приймала рішення про відмову в наданні дозволу на встановлення відкритого літнього майданчика, яке оформлено як частина протоколу №9 засідання комісії зі встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності від 22 квітня 2013 року. Крім того, колегія суддів зазначає, що суд не вправі підміняти колегіальний орган, який приймає рішення шляхом голосування та зобов'язати його прийняти певне рішення. В цьому випадку суд наділений лише повноваженням зобов'язати комісію зі встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, як колегіальний орган, розглянути питання про надання дозволу на розміщення відкритого літнього майданчика. Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати і винести нову, якою адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Результат розгляду: partial