Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області про визнання неправомірними та скасування наказів № 272 від 18.06.2012р., № 71о/с від 25.06.2012р., поновлення на службі, зобов'язання сплатити середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов'язання видати наказ про поновлення на службі з 26.06.2012 року (позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення від 09.01.2014 року). В обґрунтування позову позивач зазначив, що він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 09.04.2001 року по 26.06.2012 року на різних посадах. З 14.10.2011 року до 14.06.2012 року проходив службу у Єнакієвській виправній колонії Управління ДПтС України в Донецькій області (№ 52) на посаді начальника установи, згідно наказу ДПтС України № 100 о/с від 14.10.2011 року. З 17.05.2012 року наказом Єнакієвської виправної колонії Управління ДПтС України в Донецькій області (№ 52) № 176 від 16.05.2012 року позивача було відряджено у розпорядження начальника Управління ДПтС України в Донецькій області. Як зазначає позивач, з 17.05.2012 року по 28.05.2012 року він був тимчасово непрацездатний та перебував на лікарняному. 25.06.2012 року позивача звільнено у запас Збройних Сил України, згідно наказу Управління ДПтС України в Донецькій області № 71 о/с від 25.06.2012 року, у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВД України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни). Позивач зазначає, що згідно п.5.1., п.5.3 Інструкції про порядок обліку та проведення службових розслідувань за випадками надзвичайних подій і правопорушень за участю персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України (затв. наказом ДДУПВП № 240 від 17.09.2008 року) за фактами правопорушень проводяться службові розслідування, завданням якого є повне, об'єктивне та всебічне дослідження обставин правопорушень, забезпечення правильного застосування діючих нормативних актів з тим, щоб кожен, хто скоїв порушення, був притягнутий до справедливої відповідальності і жоден невинний не постраждав. Також згідно п.5.15.9. цієї Інструкції посадова особа зобов'язана ознайомити із затвердженим висновком службового розслідування особу, стосовно якої воно проводилось. Позивач зазначає, що вказані вимоги відповідачем дотримані не були. Також позивач зазначає, що у дні, які зараховані як прогул, він перебував на посаді начальника Єнакієвської ВК, тому дисциплінарну відповідальність він мав нести саме як зазначена посадова особа, а звільняти начальника установи виконання покарань може лише голова ДПтС України. Крім того позивач зазначає, що при відрядженні його у розпорядження начальника управління, йому не доводились ніякі посадові обов'язки та графік прибуття на службу, тому порушити їх він не міг. Позивач також обґрунтовує свої вимоги тим, що службове розслідування з метою встановлення причин відсутності на службі було проведено після строку накладення стягнення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Представник відповідача, позовні вимоги не визнав, надав заперечення, в яких зазначив наступне. Наказом Державної пенітенціарної служби України від 14.10.2011 року № 100 о/с підполковника внутрішньої служби [PERSON] було призначено начальником Єнакієвської виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області (№ 52). Позивач наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 13.04.2012 року № 39 о/с був відсторонений від службових обов'язків начальника Єнакієвської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 52) на час проведення службового розслідування. Відповідною телефонограмою Управління від 16.05.2012 року № 9-6263 та наказу Єнакієвської виправної колонії УДПтС України в Донецькій області № 52 від 16.05.2012 року № 176 майора внутрішньої служби [PERSON] відряджено у розпорядження начальника Управління з 17.05.2012 року та зазначено, що він зобов'язаний прибути в Управління 17.05.2012 року о 9 годині в каб. 201. Але [PERSON] в указаний час не прибув, а з'явився тільки о 12.15 годині, згідно пояснення старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації Управління ДПтС України в Донецькій області старшого лейтенанта внутрішньої служби Кадькало П.Г., запізнившись більш ніж на 3 години, та пробув в Управлінні до закінчення робочого дня, а саме до 18.00 години. Також наведене підтверджує той факт, що позивачу було надано на ознайомлення накази Державної пенітенціарної служби України від 07.05.2012 року № 41 о/с та № 250 від 24.04.2012 року, на яких позивач власноруч розписався про ознайомлення на поставив дату 17.05.2012 року. Так, відповідно до Акту від 18.05.2012 року, 18.05.2012 року [PERSON] взагалі не з'явився в Управлінні, не попередивши про свою відсутність ані керівництво Управління, ані відділ по роботі з персоналом Управління. Проте 21.05.2012 року позивач з'явився на своєму робочому місці, але мотивованих документів про свою відсутність або пояснень не надав. 24.05.2012 року до канцелярії Управління на ім'я начальника Управління позивачем власноруч надано рапорт від 24.05.2012 року, в якому він зазначає про те, що «в связи с тяжёлым материальным положением я не имею возможности ежедневно прибывать в Управление ДПтС Украины в Донецкой области, т.к. проживаю в г. Горловке» та інше. Після чого позивач 25.05.2012 року не з'явився та території Управління, що зафіксовано актом від 25.05.2012 року та підтверджується поясненнями інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації Управління сержанта вн.сл. Двоєнко А.Ю. та старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації Управління капітана вн.сл. Случанського A.B. Проте 28.05.2012 року позивач, з'явившись на своєму робочому місці, також мотивованих документів про свою відсутність або пояснень не надав. Так, на підставі ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» 18.06.2012 року старшим інспектором відділу по роботі з персоналом Управління майором вн.сл. Мережком О.В. шляхом вивчення зібраних матеріалів було проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку майора внутрішньої служби [PERSON], а саме по факту відсутності на робочому місці позивача більше трьох годин 17.05.2012 року та про відсутність на робочому місці взагалі 18.05.2012 та 25.05.2012 року. А тому, відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, відсутність на роботі [PERSON] більше 3 годин протягом робочого дня і двох робочих днів без поважних причин вважається прогулом. Про вказане було складено висновок службового розслідування від 18.06.2012 року, позивачу запропоновано надати письмове пояснення за фактом порушення службової дисципліни, але надати пояснення він відмовився, про що було складено Акт від 18.06.2012 року, з яким позивач був ознайомлений під підпис. Також відповідач зазначає, що судом у справі № 2а/0570/5730/2012 визнані правомірними накази про відсторонення позивача від своїх службових обов'язків на період проведення службового розслідування від 13.04.2012 року та про його відрядження до Управління від 16.05.2012 року. З урахуванням викладеного та доводів, зазначених у письмових запереченнях відповідача, представник просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні у якості свідка був допитаний [PERSON], начальник ВРП Управління Державної Пенітенціарної служби України в Донецькій області, який пояснив, що про перебування на лікарняному позивач ні в якій формі не повідомляв, листок непрацездатності на службу не подавав. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом Єнакієвської виправної колонії (№ 52) Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області № 176 від 16.05.2012 року, [PERSON] відряджено до особого розпорядження 17.05.2012 року у м. Донецьк, до Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області у розпорядження начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (а.с.8). Наказом Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області № 272 від 18.06.2012 року за порушення службової дисципліни, а саме відсутність на службі без поважних причин 17.05.2012 року, 18.05.2012 року, 25.05.2012 року позивача звільнено з органів кримінально-виконавчої служби України. Відповідно до п. 2 вказаного наказу робочі дні 17.05.2012 року, 18.05.2012 року та 25.05.2012 року, в які майор внутрішньої служби [PERSON] був відсутній на службі без поважних причин, вважати прогулом, грошове забезпечення за ці дні не виплачувати (а.с. 87). Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 71 о/с від 25 червня 2012 року позивача звільнено у запас Збройних сил України за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни) (а.с. 40). Правовідносини, пов'язані з проходженням публічної служби в органах Державної пенітенціарної служби України регулюються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та іншими нормативними актами, прийнятими на їх підставі. За Конституцією України державна служба, до якої відноситься і служба в органах внутрішніх справ, є єдиною за своїми основами (п. 12 ч. 1 ст. 92). Законодавство України стосовно державної служби, визначаючи загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, спрямоване на підвищення ефективності державної служби, добір компетентних і відданих справі кадрів, що досягається у тому числі і окремими заходами, а саме - встановленням додаткових, крім передбачених законами, процедур відбору громадян на державну службу та вимог, які висуваються до них, шляхів просування по службі, умов оплати праці державних службовців, підвищений рівень їх відповідальності у разі порушення дисципліни тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Стаття 2 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни. Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Відповідно до приписів ст.ст. 20, 21 Дисциплінарного статуту ОВС України, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Підпунктом «є» п. 64 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни. Згідно ст.26 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини, а при визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації. Отже, одним із завдань службового розслідування є саме забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів задля недопущення притягнення невинних до відповідальності. Висновком службового розслідування від 18.06.2012 року (а.с. 31) визначено робочі дні 17.05.2012 року, 18.05.2012 року та 25.05.2012 року, в які [PERSON] був відсутній на службі без поважних причин вважати прогулами, грошове забезпечення за ці дні не виплачувати. За систематичне порушення службової дисципліни майор внутрішньої служби [PERSON] підлягає звільненню з органів Державної кримінально-виконавчої служби України. Згідно табелю обліку використання робочого часу, [PERSON] за 17.05.2012 року, 18.05.2012 року та 25.05.2012 року проставлено відмітки ПР (прогул) (а.с. 32) Актами від 17.05.2012 року, 18.05.2012 року та 25.05.2012 року зафіксовано факт відсутності позивача на робочому місці 18.05.2012 року та 25.05.2012 року, а 17.05.2012 року позивач з'явився до Управління ДПтСУ в Донецькій області тільки о 12-15 годині, у зв'язку з чим зафіксована відсутність позивача в Управлінні з 9-00 годин до 12-15 годин 17.05.2012 року (а.с. 23, 25, 26). Відповідно до довідки Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 30.07.2012 року № 9-10322, довідка Горлівської міської лікарні № 2 від 17.05.2012 року № 10, а також інші документи щодо знаходження [PERSON] на лікарняному в управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області не надходили (а.с.33). Довідка Горлівської міської лікарні № 2 від 17.05.2012 року № 10 про перебування на лікарняному позивача з 17.05.2012 року не надавалась позивачем також до Єнакієвської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (а.с.34). У судовому засіданні позивач не заперечував факт того, що до теперішнього часу довідка про перебування на лікарняному зберігається у нього, та ним Управлінню не передана. Також позивач в судовому засіданні зазначив, що вважав недоцільним її надання відповідачу, оскільки Управлінням було прийнято рішення про його звільнення. В подальшому позивач зазначав, що намагався здати довідку до Управління, проте її не прийняли. Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Стосовно перебування позивача на лікарняному, суд зазначає наступне. Повноваження щодо визначення поважності причин не прибуття особи на службу належать роботодавцеві, тобто особі, яка приймає рішення про прийняття та звільнення зі служби. Тобто при не виході працівника на службу роботодавець на підставі наданих йому пояснень та належних доказів визначає, чи поважні причини цього або в діях особи є склад дисциплінарного проступку. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, [PERSON] не повідомив відповідача про перебування на лікарняному у період з 17.05.2012 року по 28.05.2012 року. Крім того, згідно обліку використання робочого часу за травень 2012 року позивач з 21 по 24 травня 2012 року прибував на службу. В матеріалах справи міститься рапорт позивача від 24.05.2012 року, в якому він зазначає, що у зв'язку з тяжким матеріальним становищем не має можливості кожного дня прибувати до Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, так як мешкає у м. Горлівка Донецької області (а.с.39). Крім того суд зазначає, що позивачу було запропоновано надати письмове пояснення за фактом порушення службової дисципліни, але надати пояснення він відмовився, про що було складено Акт від 18.06.2012 року (а.с. 30). Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку. Вищезазначені дії позивача свідчать про те, що він свідомо не повідомив керівництво про знаходження на лікарняному та свідомо вводив відповідача в оману з приводу причин свого не прибуття на службу. За вказаних обставин, враховуючи такі дії та той факт, що до теперішнього часу [PERSON] не направив до Управління довідку про перебування на лікарняному, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про його відсутність на робочому місці 17.05.2012 року, 18.05.2012 року та 25.05.2012 року без поважних причин. Стосовно доводів позивача, що при відрядженні до Управління йому ніякі посадові обов'язки та графік прибуття на службу не доводилися, тому порушити їх він не міг, суд зазначає таке. Дійсно в судовому засіданні представником відповідача підтверджено, що під час відрядження позивача до Управління на нього не покладались будь-які обов'язки, оскільки на той час він був відсторонений від виконання обов'язків начальника Єнакієвської ВК. Разом з цим, суд зауважує, що дисциплінарним проступком в даному випадку визначено не прибуття [PERSON] на службу без поважних причин, а відсутність доведених до відома трудових обов'язків не може звільнити особу від дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та щоденного прибуття на службу. Щодо доводів позивача про незаконність його відрядження до Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, суд зазначає, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року № 2а/0570/5730/2012, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 серпня 2013 року, встановлено правомірність прийняття наказу № 176 від 16.05.2012 року щодо відрядження позивача у розпорядження начальника Управління. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо відсутності згоди профспілки на звільнення позивача, суд зазначає, що особи рядового та начальницького складу проходять службу на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, та на яких розповсюджується Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». В кримінально-виконавчій службі України створена Всеукраїнська профспілка персоналу органів та установ пенітенціарної служби, яка легалізована (Свідоцтво № 3665 від 14.11.2011 року). В перелік профспілкових регіональних організацій входить Донецька обласна об'єднана організація Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби. Відповідно до п. 1.1 Статуту профспілки - профспілка об'єднує в своїх лавах осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, спеціалістів які не мають спеціальних звань, інших працівників, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально - виконавчій службі України, курсантів (студентів, слухачів) навчальних закладів, Служби, інших навчальних закладах, які здійснюють підготовку фахівців для Служби на договірній основі та пенсіонерів служби. Згідно по п. 2.5.4. Статуту Профспілки зазначено, що дія пунктів «а», «б», «в», «г» пп. 2.5.3 п. 2.5 не поширюється на осіб рядового і начальницького складу Служби. А саме: п. «а» член Профспілки не може бути звільненим із роботи з ініціативи адміністрації органів чи установ Служби без згоди відповідного профспілкового комітету, за винятком випадків, передбачених законодавством. Щодо пропущення строку про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне. За приписами статті 16 Дисциплінарного статуту ОВС України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до розділу 5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування. Як вбачається з доповідної начальника відділу по роботі з персоналом [PERSON] на адресу начальника Управління щодо відсутності [PERSON] 17, 18 та 25 травня 2012 року на службі, начальником резолюцією від 28.05.2012 року було призначено проведення службового розслідування. Висновок службового розслідування був затверджений 18.06.2012 року, і цієї ж дати виданий наказ № 272 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тобто в межах строку накладення дисциплінарного стягнення. Суд також не приймає посилання позивача про порушення ст. 13 Дисциплінарного статуту ОВС України при його звільненні, оскільки на момент звільнення позивача у запас Збройних Сил України він знаходився у розпорядженні начальника Управління у зв'язку з тим, що він був увільнений від посади начальника Єнакієвської виправної колонії № 52, враховуючи цей факт, відповідно наказу Державної пенітенціарної служби України від 27.04.2012 року № 259 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України» він відносився до номенклатури територіального органу, а тому начальник Управління мав право своїм наказом звільнити позивача за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Дійсно, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2012 року у справі № 2а/0570/6401/2012, яка набрала законної сили 03.10.2012 року, визнані неправомірними та скасовані накази № 364 від 25.05.2012 року та № 56 о/с від 14.06.2012 року Державної пенітенціарної служби України щодо звільнення позивача з посади начальника Єнакієвської ВК № 52. Разом з цим, на час видання оскаржуваних наказів позивач перебував у розпорядженні начальника Управління Державної Пенітенціарної служби України в Донецькій області. Вищий адміністративний суд України при розгляді справи № 2а/0570/5730/2012 щодо оскарження, зокрема, наказу про відрядження [PERSON] до Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, дійшов висновку, що відрядження позивача було обмумовлено наказом прямого начальника, на підставі чого цей наказ визнаний правомірним. Відтак суд дійшов висновку, що під час перебування позивача у розпорядженні Управління, до скасування відповідних наказів, кадрові питання стосовно нього мав вирішувати саме начальник Управління Державної Пенітенціарної служби України в Донецькій області. Таким чином, позивачем вчинено порушення службової дисципліни, яке встановлено висновком службового розслідування та підтверджено в ході судового розгляду справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення про звільнення позивача у запас було прийнято правомірно, обґрунтовано. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що у даній справі відповідачами доведено законність прийнятих наказів № 71 о/с від 25.06.2012 року, № 272 від 18.06.2012 року. Оскільки інші позовні вимоги безпосередньо пов'язані з оскаржуваними наказами відповідача, які є правомірними, та є їх наслідком, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied