Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

У січні 2012 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.2010 р. № 0012462330 про сплату 81 526,00 грн., оскільки інкримінуємих порушень п.12 ст.3, ст..6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вона не скоювала. (а.с.3-7) Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця [PERSON] було відмовлено у повному обсязі.. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки Позивачем надано в підтвердження понесених витрат та для підтвердження походження товарів (запасів) та майнових прав на них Видаткову накладну №15 від 02.11.2010, яка лише частково підтверджує походження товарів на суму 18 724,00 грн., але не надано первинних документів, що підтверджують факт отримання та перевезення вантажів, а саме: товарно-транспортних накладних, дорожніх листів тощо та документів на зберігання товару, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. №363, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за №128/2568, то і прийняте Відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій є законним і обґрунтованим. (а.с.124-128) З даною постановою не погодилась ФОП [PERSON], подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2012 року та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно встановлено та досліджено усі обставини, що мають значення для справи. До того, судом так і не витребувано від Відповідача розрахунок штрафних санкцій та не з'ясовано, яким же чином відбулася процедура їх нарахування у оскаржуваному Рішенні.(а.с.157-158) Лівобережною МДПІ подано заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначають, що ФОП [PERSON] зобов'язана вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством, а здійснення поставки товарів на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік. Ненадання до перевірки первинних документів, що підтверджують факт отримання і перевезення вантажів, як то товарно-транспортних накладних чи подорожніх листів свідчить про правомірність накладення на неї штрафних (фінансових) санкцій. У судовому засіданні представник Позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з огляду на безпідставність її вимог. При цьому пояснив, що у наданий судом строк податковий орган не може надати обґрунтований розрахунок штрафних санкцій, визначених Позивачу, оскільки працівники податкового органу, що проводили перевірку, звільнились, а матеріали перевірки таких розрахунків не містять. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 листопада 2010 року Державною податковою адміністрацією у Дніпропетровській області була проведена перевірка за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуг), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгівельних патентів і ліцензій господарської одиниці магазину "[INFO]" за адресою: [ADDRESS], який належить фізичній особі-підприємцю [PERSON]. За результатами перевірки складено акт перевірки № 0149/04/64/23/[NUMBER] від 15.11.10 року, згідно висновків якого встановлено порушення: - п.12 ст.3 ст.6 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон №265/95-ВР ). а саме: не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку та відсутність обліку товарних запасів на загальну суму 40 763.00 грн.; - п. 2 листа ДПА України від 05.11.97 р. №7-0117/10-8886 "Про порядок ведення книги ф. №10"; - п.5 постанови КМУ від 26 вересня 2001 р. № 1269 "Про затвердження порядку ведення книги обліку доходів і витрат"; - п. 17 "Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення", затвердженого постановою КМУ від 15.06.2006 р. № 833; На підставі акту перевірки Відповідачем винесено рішення № 001246330 від 01.12.2010 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 81526.00 грн. на підставі статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.47). Скасування вказаного рішення і є предметом даного спору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачем надано в підтвердження понесених витрат та для підтвердження походження товарів (запасів) та майнових прав на них Видаткову накладну №15 від 02.11.2010, яка лише частково підтверджує походження товарів на суму 18 724,00 грн., але не надано первинних документів, що підтверджують факт отримання та перевезення вантажів, а саме: товарно-транспортних накладних, дорожніх листів тощо та документів на зберігання товару, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. №363, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за №128/2568, то і прийняте Відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій є законним і обґрунтованим. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного. Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А при перевірці рішень суб'єктів владних повноважень суди мають перевіряти, чи прийняти вони з дотриманням приписів частини 3 статті 2 КАС України. Відповідно до матеріалів Акту перевірки, фактів реалізації товарів Позивачем не зафіксовано, та і перевіряючими під час перевірки не було проведено контрольної закупки. Як визначено пунктом 17 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. №833, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування. належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема що засвідчують їх якість та безпеку. Оскільки фактів реалізації товарів перевіркою не встановлено, висновки Відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо порушення Позивачем п. 17 "Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення", затвердженого постановою КМУ від 15.06.2006 р. № 833 - є необґрунтованими та не підтвердженими ніякими доказами. Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). У відповідності до статті 6 Закону № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями) облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів. Згідно з Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1025, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. За позицією податкового органу, з якою погодився суд першої інстанції, оскільки Позивачем не надано до перевірки усіх первинних документів, що підтверджують факт отримання та перевезення вантажів, а саме: товарно-транспортних накладних, дорожніх листів тощо та документів на зберігання товару, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. №363, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за №128/2568, то Позивачем допущено порушення приписів п.12 ст.3 ст.6 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон №265/95-ВР ). а саме: не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку та відсутність обліку товарних запасів на загальну суму 40 763.00 грн., за що їй і визначено штрафні (фінансові) санкції згідно із ст.. 21 Закону №265/95-ВР. Відповідно до статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (саме за цією статтею проведено нарахування штрафних (фінансових) санкцій Позивачу) до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В той же час матеріали справи не містять доказів правомірності та обґрунтованості розрахунку застосованих штрафних санкцій саме у зазначеному розмірі. Не наданий Відповідачем такий розрахунок та належні докази на його підтвердження і на вимогу суду апеляційної інстанції, про що підтвердив суду представник Відповідача, посилаючись на звільнення осіб, що проводили перевірку та проведення на даний час службової перевірки по даному факту. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень приписам частини 3 статті 2 КАС України з огляду на його необґрунтованість упередженість та недобросовісність при його прийнятті, що є підставою для його скасування Оскільки судом першої інстанції не були враховані вищевказані обставини, то, відповідно до приписів статті 202 КАС України, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення вимог [PERSON]

Результат розгляду: granted