Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] (далі-позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі-відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення №0004771700 від 04.10.2013 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що Долинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку фізичної особи підприємця [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 741/171/[NUMBER] від 20.09.2013 року. На підставі проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0004771700 від 04.10.2013 року, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 60340,74 грн., з них за основним платежем 48272,59 грн., та за штрафними санкціями 12068,25 грн. Позивач вважає хибним висновок податкового органу про те, що обсяг її виручки від реалізації продукції перевищив граничні обсяги виручки (1 000 000,00 грн.) в 4 кварталі 2012 року і становить 1 321 817, 25 грн., чим допущено порушення норм податкового законодавства. На переконання позивача, сума розбіжності визначена податковим органом не відноситься до її оподатковуваного доходу, оскільки позивачем отримано від третьої особи грошові готівкові кошти у розмірі 400 000,00 грн., згідно договору позики із цільовим призначенням для поповнення обігових коштів для ведення господарської діяльності. А тому, сума коштів отриманих за договором позики, що в подальшому підлягатиме поверненню позикодавцеві, не включається до загального складу доходу платника єдиного податку і не підлягає оподаткуванню. У зв'язку з чим, обсяг доходу отриманого платником податку не перевищив граничні обсяги виручки, визначені пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України. На підставі наведеного просила визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0004771700 від 04.10.2013 року. Позивач (її представники) належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду в судове засідання не прибули. Про причину не прибуття суду не повідомили. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної справи без участі позивача та її уповноваженого представника, за наявними матеріалами справи(а.с.69-70). Представник відповідача в судове засідання після оголошення судом перерви не прибув, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причина не прибуття суду не відома. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у письмовому запереченні проти позову, яке міститься в матеріалах справи (а.с.37-38). Просив у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. У період з 05.09.2013 року по 13.09.2013 року на підставі п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 та п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року та відповідно до направлення від 04.09.2013 року №81, направлення від 04.09.2013 року №82, наказу Долинської ОДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 11.09.2013 року №137, на підставі постанови слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області про призначення документальної позапланової перевірки від 21.05.2013 року проведена виїзна документальна позапланова перевірка фізичної особи-підприємця [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено акт № 741/171/[NUMBER] від 20.09.2013 року. (а.с.10-28). Проведеною перевіркою фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, зокрема встановлено порушення вимог п.п.2 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, в результаті чого обсяг виручки від реалізації продукції перевищує граничні обсяги виручки (1000000 грн.) в 4 кв. 2012 року і становить 1321817,25 грн. 04.10.2013 року на підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем, винесено податкове повідомлення-рішення №0004771700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 60 340,74 грн., з них за основним платежем 48 272,59 грн., та штрафні санкції - 12068,25 грн. (а.с.9). Не погодившись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з метою відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON], у перевіряємому періоді здійснювала діяльність по спрощеній системі обліку та звітності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкта малого підприємництва» № 727/98 від 3 липня 1998 року зі змінами та доповненнями за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року та з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року та на загальній системі оподаткування відповідно до Податкового кодексу України за період з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України). Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Згідно п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. Згідно п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Відповідно до п.292.6 ст.292 Податкового кодексу України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Згідно п.292.16 ст.292 Податкового кодексу України, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку. Відповідно до п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу. Згідно п.296.2 ст.296 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. Відповідно до пп.298.2.3 п. 298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач здійснювала оподаткування доходів із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (друга група). В ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що обсяг виручки позивача, від реалізації продукції перевищує граничні обсяги виручки (1000000 грн.) в 4 кв. 2012 року і становить 1321817,25 грн. Таким чином, позивач отримавши на власний розрахунковий рахунок суму коштів, яка перевищує дозволений розмір виручки (1000000 грн.) зобов'язана була перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.. Згідно позовної заяви позивач вказує на те, що податковим органом зроблено хибний висновок, що обсяг виручки від реалізації продукції ФОП [PERSON], перевищив граничні обсяги виручки (1000000 грн.) в 4 кв. 2012 року і становить 1321817,25 грн. На переконання позивача, сума розбіжності, визначена податковим органом не відноситься до оподаткованого доходу ФОП [PERSON], оскільки позивач (ФОП [PERSON]) від третьої особи отримала грошові готівкові кошти у розмірі 400 000, 00 грн., згідно з договором позики, укладеного відповідно до вимог Цивільного законодавства, із цільовим призначенням для поповнення обігових коштів для ведення господарської діяльності на розсуд позичальника. Таким чином, сума коштів отриманих за договором позики, що в подальшому підлягатиме поверненню позикодавцеві, не включається до загального складу доходу платника єдиного податку і не підлягає оподаткуванню. У зв'язку з чим, обсяг доходу отриманого позивачем граничні обсяги виручки, визначені пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України/ Суд не погоджується з такими твердженнями позивача зважаючи на наступне. Відповідно до п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Згідно п.292.11 ст. 292 Податкового кодексу України, до складу доходу визначеного цією статтею, не включаються, зокрема суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання та суми кредитів. У матеріалах справи наявні, долучені позивачем до заяви (а.с. 69-70) копії договору позики від 30 березня 2012 року (а.с.71) та розписки від 30 березня 2012 року, про отримання 400 000, 00 грн. (а.с.72). Відповідно до договору позики від 30.03.2012 року [PERSON] ([ADDRESS] ) - Позикодавець, з однієї сторони та [PERSON] ([ADDRESS]) -Позичальник уклали договір, згідно якого позикодавець передає позивальникові у власність 400 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк. Згідно договору цільовим призначенням позики є поповнення обігових коштів. Згідно наявної копії розписки 30 березня 2012 року [PERSON], отримала від [PERSON] 400000, 00 грн., готівки згідно з договором позики від 30 березня 2012 року. Суд зазначає, що позивачем не вказано та не надано доказів які б вказували на повернення позикодавцеві 400 000, 00 грн., готівки згідно з договором позики від 30 березня 2012 року протягом 12 календарних місяців з дня її отримання. Крім того, позивачем не надано та відсутні у матеріалах справи докази які б вказували на те, що вході проведення перевірки позивачем надавались перевіряючим, договір позики від 30.03.2012 року, розписка від 30.03.2012 року, докази повернення коштів в розмірі 400 000,00 грн., як поворотної фінансової допомоги, протягом 12 календарних місяців з дня її отримання. Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення/ Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: denied