Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області з вимогами визнати неправомірним рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області за №492987 від 12.08.2013 року про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та зобов'язати реєстраційну службу Городоцького районного управління юстиції Львівської області провести державну реєстрацію права власності [PERSON], [INFO], на 1/2 частини зазначеної вище квартири. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що для державної реєстрації права власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] вона надала у т.ч. копію рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09.06.2009 року. Цим рішенням суд визнав за її колишнім чоловіком [PERSON] право власності на 1/2 зазначеної вище квартири та анулював реєстраційне посвідчення Самбірського МБТІ від 06.11.1996 року в частині реєстрації за нею цієї частини житла. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 06.11.1996 року, яке частково анульоване судом, право власності на згадану вище квартиру було оформлено на позивача, яка вирішила переоформити своє право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим звернулася з відповідною заявою до реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області. Рішення за №492987 від 12.08.2013 року про відмову у державній реєстрації прав на половину згаданої вище квартири позивач вважає необґрунтованим і таким, що прийнято з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 22.06.2011 року № 703. У зв'язку з цим [PERSON] звернулася з даним позовом до суду і з наведених вище мотивів просить позов задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримує повністю. Суд за згодою позивача замінив неналежного відповідача (реєстраційну службу Городоцького районного управління юстиції Львівської області) в частині позовних вимог про визнання неправомірним рішення державного реєстратора на належного - державного реєстратора Горбаль М.В. Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції Львівської області та державний реєстратор реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області Горбаль М.В. позов заперечують повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву від 23.12.2013 року. Зокрема зазначили, що до заяви позивача про реєстрацію права власності було долучено копію рішення Городоцького районного суду від 09.06.2009 року, відповідно до якого анульовано реєстраційне посвідчення про право власності [PERSON] в частині реєстрації за нею права власності на 1/2 частини квартири. Відповідачі зазначили, що до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документом, що підтверджує реєстрацію в органах технічної інвентаризації права власності на нерухоме майно було реєстраційне посвідчення. Згідно з Порядком держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 22.06.2011 року № 703, реєстраційна служба не наділена повноваженнями щодо анулювання реєстраційного посвідчення про право власності. Оскаржене рішення прийнято у відповідності з нормами названого вище Закону та Постанови Кабміну від 22.06.2011 року №703 і підстав для його скасування в даному випадку немає. Державний реєстратор Горбаль М.В., яка водночас є представником реєстраційної служби Городоцького РУЮ, позовні вимоги заперечує з наведених вище мотивів, просить відмовити у задоволенні позову. [PERSON], якого суд залучив до участі у розгляді даної справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні ствердив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю. Суд заслухав пояснення представників сторін та третьої особи, повно і всебічно дослідив докази, надані сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення та встановив наступне. 29 жовтня 1996 року [PERSON] уклала зі співвласниками квартири [ADDRESS] договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири. На підставі цього договору [PERSON] отримала реєстраційне посвідчення про реєстрацію права власності на квартиру в цілому, видане Самбірським МБТІ 06.11.1996 року за реєстровим № 20. Станом на дату укладення договору купівлі-продажу квартири від 29.10.1996 року, а також станом на дату отримання реєстраційного посвідчення від 06.11.1996 року на цю ж квартиру [PERSON] перебувала у шлюбі зі [PERSON]. 09 червня 2009 року Городоцький районний суд Львівської області виніс заочне рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та анулював реєстраційне посвідчення про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], видане Самбірським МБТІ 06.11.2009 року, зареєстроване в реєстраційній книзі № 1 за реєстровим № 20 в частині реєстрації за нею права власності на 1/2 частини квартири. Зазначене рішення суду від 06.09.2009 року набрало законної сили. 24 липня 2013 року [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області із заявою встановленої форми про державну реєстрацію за нею права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 36). На вимогу суду відповідач надав суду копії документів облікової справи щодо квартири [ADDRESS] (а.с. 35-47). На підставі долучених доказів суд встановив, що до заяви про державну реєстрацію права власності позивач долучила: квитанції про сплату державного мита та за отримання витягу з Державного реєстру прав; копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 17.01.1996 року, копію картки фізичної особи-платника податків від 28.08.2007 року та копію рішення Городоцького районного суду від 09.06.2009 року, про яке зазначено вище. Пакет документів, поданих разом із заявою від 24.07.2013 року подано згідно з переліком, який зазначено в картці прийому заяви за № 4265583 (а.с. 42). За наслідками розгляду заяви [PERSON] від 24.07.2013 року та доданих до неї документів державний реєстратор Горбаль М.В. 12 серпня 2013 року винесла рішення №4929187 про відмову заявнику у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабміну України № 703 від 22.06.2011 року. Своє рішення державний реєстратор Горбаль М.В. мотивувала тим, що «подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують». [PERSON] вважає, що їй відмовлено неправомірно, у зв'язку з чим звернулася з даним позовом до суду. При вирішенні спору суд керувався наступним. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон №1952). У статті 1 цього Закону передбачено, що державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Систему органів державної реєстрації прав відповідно до ст. 6 Закону № 1952, становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав). Державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно з п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952 проводить державний реєстратор. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 4 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону № 1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 7 ст. 16 Закону № 1952 заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону № 1952 документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, передбачених у ст. 24 Закону № 1952, є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно з ч. 2, 3 ст. 24 Закону № 1952 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону). Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабміну України від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703). Відповідно до п. 2 Порядку № 703 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводить, зокрема, орган державної реєстрації прав, яким відповідно до п. 1 цього Порядку є структурний підрозділ територіальних органів Мін'юсту, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Відповідно до п. 7, п. 10 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Відповідно до п. 16 цього Порядку за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. при прийнятті рішення суд виходить з наступних мотивів: [PERSON] звернулася до органу державної реєстрації прав із заявою встановленої форми для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, якщо частка співвласника у спільній власності визначена, то такий співвласник має право подати заяву про державну реєстрацію прав щодо своєї частки у праві спільної власності. В такому випадку державна реєстрація прав співвласника проводиться виключно щодо відповідної частки у майні. На підтвердження заявленого права на частину квартири [ADDRESS] [PERSON] долучила до своєї заяви від 24.07.2013 року копію рішення Городоцького районного суду від 09.06.2009 року. Згаданим рішенням Городоцький районний суд визнав право власності на 1/2 частини квартири за чоловіком позивача [PERSON], водночас анулювавши реєстраційне посвідчення, видане Самбірським МБТІ 06.11.2009 року, відповідно до якого власником квартири, яка була предметом поділу, зазначено [PERSON], лише в частині реєстрації за нею права власності на 1/2 частини квартири. Отже, рішенням суду від 09.06.2009 року визначено розмір частки чоловіка позивача - [PERSON], у спільному майні подружжя станом на дату розгляду судом справи - 09 червня 2009 року. Тому, суд погоджується з думкою державного реєстратора, що рішення Городоцького районного суду від 09.06.2009 року, зміст резолютивної частини якого наведено вище, не дає можливості встановити чи підтвердити право часткової власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], про реєстрацію права власності на яку подано заяву від 24.07.2013 року. Інших документів, зокрема реєстраційного посвідчення на згадану вище квартиру, виданого Самбірським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації 06.11.1996 року, а також договору купівлі-продажу квартири від 29.10.1996 року, до заяви від 24.07.2013 року державному реєстратору позивач не надала. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржене рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації, яке прийнято за наслідками розгляду заяви позивача від 24.07.2013 року та долучених до неї документів, відповідає критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема суд вважає, що його прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). За таких обставин суд не вбачає підстав для зобов'язання реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції Львівської області проводити державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частини зазначеної вище квартири на підставі поданої 24.07.2013р. заяви. Поряд з тим варто зазначити позивачу, що відмова у проведенні державної реєстрації права власності з підстави, передбаченої в п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952, не перешкоджає їй повторно звернутися з такою ж заявою у передбаченому законом порядку після усунення перешкод для такої державної реєстрації. Щодо судових витрат, то відповідно до ст. 94 КАС України такі покладаються на позивача.

Результат розгляду: denied