Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

«Компанія АСК» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси (відповідач) про визнання неправомірним та скасування рішення № 0011802301 від 15 жовтня 2008 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 0011802301 від 15 жовтня 2008 року в частині застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 120,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України. В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя проведено перевірку залу гральних автоматів, що належить позивачу, з питань дотримання суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 0306/08/28/23/26531290 від 27 вересня 2008 року. На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято рішення № 0011802301 від 15 жовтня 2008 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 460,00 грн. Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 265/95-ВР) у зв'язку з наданням послуг на дев'ятнадцяти гральних автоматах, які не зареєстровані, не опломбовані та не переведені у фіскальний режим роботи. Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, хоча на момент проведення перевірки в залі знаходилось дев'ятнадцять гральних автоматів, які перебували в робочому стані, однак розрахункову операцію проведено лише на одному з них, у зв'язку з чим у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 120,00 грн. оскаржуваним рішенням. Проте, із вказаним висновком погодитись не можна, зважаючи на таке. Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Згідно із статтею 2 Закону № 265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. Статтею 11 Закону № 265/95-ВР передбачено, що терміни переведення суб'єктів господарювання на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, Державної податкової адміністрації України та Національного банку України. Пунктом 6 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року № 121 «Про терміни переведення суб'єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій» (далі - Постанова № 121) встановлено строк переведення суб'єктів підприємницької діяльності на розрахунки із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, а саме, при використанні гральних автоматів - з 31 грудня 2006 року. Відповідно до статті 12 Закону № 265/95-ВР на території України у сферах, визначених цим Законом, дозволяється реалізовувати та застосовувати лише ті реєстратори розрахункових операцій вітчизняного та іноземного виробництва, які включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій та конструкція і програмне забезпечення яких відповідає конструкторсько-технологічній та програмній документації виробника. Пунктом 2 Постанови № 121 на Міністерство промислової політики покладено обов'язок забезпечити організацію розроблення автоматів з продажу товарів (послуг), які відповідатимуть необхідним вимогам, а також запам'ятовуючих пристроїв (фіскальної пам'яті) для оснащення автоматів, що вже діють. В свою чергу, наказом Державної податкової адміністрації України від 01 липня 2008 року № 430 «Про затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій у новій редакції» (наказ втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 10 вересня 2008 року № 581) до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій включено комп'ютерно-касову систему «Фіскал», яка призначена для фіскалізації гральних автоматів, автоматизації збору, обліку і контролю даних про функціонування залів гральних автоматів. Зазначене свідчить, що держава виконала взятий на себе обов'язок щодо забезпечення переведення суб'єктів господарювання на облік розрахункових операцій у готівковій формі при використанні гральних автоматів із застосуванням реєстратора розрахункових операцій. А відтак, з 01 липня 2008 року позивач був зобов'язаний у своїй господарській діяльності використовувати виключно фіскалізовані гральні автомати. При цьому акт перевірки № 0306/08/28/23/26531290 від 27 вересня 2008 року, який є носієм доказової інформації, свідчить про те, що в належному позивачу залі гральних автоматів на момент проведення перевірки знаходилось дев'ятнадцять гральних автоматів, підключених до електромережі, проте не зареєстрованих, не опломбованих та не переведених у фіскальний режим роботи. Частиною 2 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що у разі застосування при здійсненні розрахункових операцій непереведеного у фіскальний режим роботи, незареєстрованого, неопломбованого або опломбованого з порушенням встановленого порядку реєстратора розрахункових операцій до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині. За наведених обставин та з урахуванням викладеного, рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Результат розгляду: partial