Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції без повного з'ясування обставин для справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати з постановленням нової постанови про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції погодився з висновком податкового органу, що оскільки під час емісії векселя платник податків фактично не несе витрат, то відсутні підстави включення вартості векселя до складу витрат під час його видачі та документами, що підтверджують фактично понесені витрати на попереднє придбання цінних паперів фізичною особою - платником податків є в обов'язковому порядку розрахункові документи. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено перевірку [PERSON] за результатами якої 02.07.2013р. складено акт №54/1701/[NUMBER] про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. (далі по тексту - Акт перевірки). Актом перевірки встановлено порушення п.п.170.2.2 п. 170.2 статті 170, п.п.170.2.6 п. 170.2 статті 170 ПК України за результатами чого позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік в розмірі 1 357 424,81грн. На підставі встановленого порушення відповідачем 11.07.2013р. прийнято податкове повідомлення - рішення №0000181701, яким за порушення п.п.170.2.2 п. 170.2 статті 170, п.п.170.2.6 п. 170.2 статті 170 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 696 781,02грн., в тому числі основний платіж - 1 357 424,81грн. та штрафні санкції - 339 356,21грн. В порядку адміністративного оскарження рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.09.2013р. №1407/З/26-15-10-08 позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 950,73грн., основний платіж - 2 360,59грн. та штрафні санкції - 590,14грн. На підставі вказаного рішення відповідачем 17.09.2013р. прийнято податкове повідомлення - рішення №0000471701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 950,73грн., основний платіж - 2 360,59грн. та штрафні санкції - 590,14грн. Даючи правову оцінку діям відповідача, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне. Відповідно до п.п.170.2.2 статті 170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами). При застосуванні платником податку норм підпункту 170.2.9 цього пункту податковий агент - професійний торговець цінними паперами, включаючи банк, з метою визначення об'єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів. Запровадження обов'язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов'язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів, здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених в підпункті 170.2.8 цього пункту. До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента. Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права. Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв'язку з таким даруванням чи успадкуванням. Інвестиційний прибуток за операціями з деривативами розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку за операціями з деривативами (похідними інструментами), включаючи отримані суми періодичних або разових виплат, передбачених умовами контрактів (договорів), та документально підтвердженою сумою, сплаченою платником податку іншій стороні такого контракту (договору) з деривативами (похідними інструментами), в тому числі сплаченими сумами періодичних або разових виплат, які передбачені умовами контракту (договору). Документальним підтвердженням (первинним документом) доходів та витрат за операціями з інвестиційними активами, укладеними в електронній формі на фондовій біржі для клієнтів - учасників фондової біржі, визнається звіт торговця цінними паперами (брокера), який формується на базі біржового звіту та договору на брокерське обслуговування. Відповідно до п.п.170.2.6 статті 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» (код ЄДРПОУ 34603431) укладено договір купівлі - продажу цінних паперів №БВ4/132/12 від 14.11.2012р., відповідно до якого позивач набув право власності на прості іменні акції емітовані АК «Харківобленерго» (код ЄДРПОУ 00131954) кількістю 35000 шт. на загальну суму 8 000 000грн. 06.12.2012р. між вказаними сторонами укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої позивач зобов'язується провести розрахунки за придбані цінні папери шляхом передачі продавцю простих векселів з іменним індосаментом на суму заборгованості в розмірі 8 000 000грн. Відповідно до акту прийому - передачі прості векселі передані продавцю та термін погашення складає по 05.12.2021р. Крім того, 14 листопада 2012 року між позивачем (Продавець) та ПП «ТЛК Автотранс» (Покупець) в особі ТОВ «Лакі Фінанс» укладено договір купівлі - продажу цінних паперів №БВ8/132/12, відповідно до якого позивач передав у власність ПП «ТЛК Автотранс» в особі ТОВ «Лакі Фінанс» прості іменні акції АК «Харківобленерго» кількістю 35000шт. на загальну суму 8 000 000грн. 23 листопада 2012 року між вказаними сторонами складено акт прийому - передачі цінних паперів. 6 грудня 2012 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Компанія з управління активами «Атлантіс Капітал» (Продавець) укладено договір №1-ІС купівлі - продажу цінних паперів на первинному ринку, відповідно до якого позивач придбав цінні папери в кількості 8000шт. в розмірі 8 000 000грн. Розрахунок між сторонами за вказаний договір підтверджується копією платіжного доручення №0/993374 від 06.12.2012р. на суму 8 000 000грн. Позивачем до податкового органу подано декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, в колонці 4 додатку 3 якої відображено дохід, отриманий від продажу простих іменних акцій емітованих АК «Харківобленерго» на суму 8 000 000грн. та у колонці 5 відображено суму витрат на придбання інвестиційного активу на суму 8 000 000грн. Колегія Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що провівши розрахунок векселями, позивач поніс витрати, аналогічні номінальній вартості веселів і вірно зазначив в декларації суму оподаткованого доходу та відсутність прибутку, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 статті 1087 Цивільного кодексу України, розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 визначено, що готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємства (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції та іншого манна. При цьому необхідно враховувати, що до касових документів, за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, тобто операції підприємств між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу, належать, зокрема, касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, інші прибуткові та видаткові касові документи. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб, коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях в електронному вигляді. Згідно з нормами п. 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в країні», розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо). Враховуючи вищенаведене, документами, що підтверджують фактично понесені витрати на попереднє придбання цінних паперів фізичною особою - платником податку, в тому числі нерезидентом, є договори купівлі-продажу цінних паперів, виписки зберігачів під кожне замовлення, завірені печатками зберігачів, акти приймання-передачі цінних паперів, касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках. Згідно п. 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані: а) вести облік доходів і витрат в обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим розділом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби; б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. З огляду на вищенаведене, фізична особа, яка здійснює протягом звітного року продаж інвестиційного активу юридичній особі та отримує інвестиційний прибуток, повинна надати податкову декларацію у встановленому порядку та сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною п. 167.1 статті 167 ПК України. Відповідно до норми п. 14.1.27 статті 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Витрати можуть виникати не тільки в момент оплати коштами вартості придбання цінних паперів, як зазначається в акті, але і в момент передачі права власності на цінні папери, у зв'язку з виникненням грошового зобов'язання оплатити одержані цінні папери у відповідності до укладених договорів купівлі-продажу. Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо порядку оподаткування податком на прибуток операцій з цінними паперами на вторинному ринку, затвердженої Наказом Державної податкової служби України від 05 липня 2012 року № 579, під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю (у тому числі емітенту під час розміщення) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням. Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Статтею 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» передбачено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем. Як вбачається з пункту 2.1 договору купівлі - продажу цінних паперів №БВ8/132/12 від 14 листопада 2012 року, укладеного між позивачем (Продавець) та ПП «ТЛК Автотранс» (Покупець) в особі ТОВ «Лакі Фінанс», Покупець зобов'язаний сплатити Загальну суму, зазначену у п. 1.2 Договору протягом 60 (Шістдесяти ) банківських днів з моменту підписання даного Договору. Оплата за цінні папери здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем з свого розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок Продавця грошових коштів зазначених у п. 1.2, або за домовленістю сторін (вчиненій у письмовій формі Додаткової угоди, що являється невід'ємною частиною даного Договору) шляхом передачі/імітування простого векселя з іменним індосаментом. Пунктом 1 Додаткової угоди №1 (а.с.13) передбачено, що Продавець і Покупець, обговоривши питання розрахунків по Договору купівлі - продажу цінних паперів №БВ8/132/12 від 14 листопада 2012 року прийшли до згоди здійснити їх наступним чином: Покупець зобов'язується провести розрахунки шляхом передачі продавцю простого векселя з іменним індосаментом на суму заборгованості за Договором в розмірі, що становить 8000000,00 (вісім мільйонів грн. 00 коп.) грн.. без ПДВ. Покупець зобов'язується передати вексель по Акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною даної Додаткової угоди. 06.12.2012р. між позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої позивач зобов'язується провести розрахунки за придбані цінні папери шляхом передачі продавцю простих векселів з іменним індосаментом на суму заборгованості в розмірі 8 000 000грн. Згідно Акту прийому передачі цінних паперів до Додаткового Договору №2 від 06.12.2012 року [PERSON] (Покупець) передав, а Продавець прийняв вісім простих векселів з іменним індосаментом на суму заборгованості в розмірі 8 000 000грн.(а.с.15). На підтвердження факту здійснення розрахунку за придбані цінні папери шляхом передачі продавцю простих векселів з іменним індосаментом на суму заборгованості за Договором в розмірі, що становить 8000000,00 грн., позивачем до матеріалів справи додано копії простих векселів (а.с.20-27). Відповідно до п. 3 статті 341 Господарського кодексу України, безготівкові розрахунки можуть здійснюватися у формі платіжних доручень, платіжних вимог, вимог-доручень, векселів, чеків, банківських платіжних карток та інших дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці. Відповідно до п. 8.1 Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 16 грудня 2002 року № 508, оформлення заборгованості векселями є розрахунковою операцією. Оскільки проведення розрахунків з використанням векселів передбачено чинним законодавством України, суд приходить до висновку про те, що безготівкові розрахунки можуть бути проведені за допомогою простих векселів, при цьому підтвердженням проведення такого розрахунку є відповідний акт прийому-передачі простих векселів, а розрахунок за фактично отримані позивачем цінні папери шляхом передачі простих векселів прямо передбачені договором купівлі-продажу цінних паперів, Додатковою Угодою №1 та Додатковим Договором №2, на виконання яких сторонами складено Акт прийому-передачі цінних паперів, що повністю узгоджується з нормами чинного законодавства. Отже, якщо згідно з договором покупцем (фізичною особою) здійснено розрахунок (платіж) за куплений пакет акцій векселем, відповідно до чинного законодавства покупцем понесені витрати на придбання зазначеного активу в сумі номінальної вартості векселя, оскільки в момент (за фактом) передачі векселя продавцеві товару припиняються грошові зобов'язання покупця щодо платежу за цим договором, внаслідок чого розрахунок із ним за придбаний товар (інвестиційний актив) вважається виконаним в повній сумі. Таким чином, з моменту передачі простих векселів, заборгованість перед продавцем по оплаті придбаних цінних паперів погашена у повному обсязі, а у [PERSON] виникла (збільшилась) заборгованість по оплаті виданих та не погашених векселів у сумі 8 000 000грн. Звідси, сума витрат на придбання вищевказаних інвестиційних активів склала 8 000 000грн., що і було зазначено позивачем у декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік. Враховуючи дохід в розмірі 8 000 000грн., отриманий від продажу вищевказаних інвестиційних активів, та їх вартістю, що визначається із суми витрат на їх придбання у розмірі 8 000 000грн., інвестиційний прибуток дорівнює нулю, а отже відсутні підстави для донарахування [PERSON] сум податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік. Виходячи з зазначеного, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки №54/1701/[NUMBER] від 02.07.2013р. про порушення позивачем податкового законодавства. Як наслідок, неправомірними є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки, а тому даний адміністративний позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № 0000181701 від 11 липня 2013 року та №0000471701 від 19 вересня 2013 року. Статями 109, 112, 113 Податкового кодексу України визначається, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених зазначеними статтями за порушення податкового законодавства, а оскільки, колегією суддів не було встановлено допущення позивачем таких порушень, відповідно підстав для застосування ДПІ у Голосіївському районі м. Києва штрафних санкцій не було. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту перевірки № №54/1701/[NUMBER] від 02.07.2013р., колегія суддів суд зазначає, що акт перевірки та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, оскільки він є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Крім того, вимоги щодо визнання протиправним та скасування акту перевірки №54/1701/[NUMBER] від 02.07.2013р не спрямовані на захист та відновлення порушених прав та інтересів позивача, а сам акт не мав впливу на реалізацію позивачем його (позивача) прав, свобод, інтересів та не призвів до їх порушення. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки акт перевірки лише фіксує факт правопорушення та не має правового значення у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а вимога про скасування цього акта не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві, тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення судового збору, сплачений при подачі позову, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Як вбачається з матеріалів справи, при подачі адміністративного позову [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 2294, 00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН51192 від 21.10.2013 року (а.с.3). За подачу апеляційної скарги [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 2294, 00 грн., що підтверджується квитанцією №1239 від 30.12.2013 року (а.с.200). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги [PERSON], який не є суб'єктом владних повноважень, обґрунтовані і відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки спір вирішений на користь позивача, а судові витрати підтверджені документально, то вони підлягають поверненню. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial