Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

08.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про визнання незаконною та скасування постанови ВП № 35880806 від 17.12.2013 року якою зобов'язав Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок державної пенсії [PERSON] відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком за період з 11 квітня 2011 року та провести виплату нарахованих сум. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтава здійснити перерахунок додаткової пенсії [PERSON] відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності в розмірі 50% мінімальних пенсій за віком за період з 11 квітня 2011 року та провести виплату нарахованих сум. 17.12.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-3898/11/1609 виданого 20.07.2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначає, що вказана постанова є передчасною, оскільки виконавчий лист № 2а-3898/11/1609 від 20.07.2012 року має зобов'язальний характер, а старшим державним виконавцем не було проведено усіх виконавчих дій щодо виконання зазначеного виконавчого листа в частині зобов'язання боржника - Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити виплату нарахованої грошової суми. Вважає дану постанову такою, що винесена із порушенням норм чинного законодавства і підлягає скасуванню. Просить скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 35880806 від 17.12.2013 року. Позивач в судове засідання не з'явився. Про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. Представник Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави, проти позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Обов'язковість виконання рішень, ухвал, постанов суду визначена положеннями ст. 124 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України. Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Судом встановлено, що 20.07.2012 року Київським районним судом м. Полтави був виданий виконавчий лист № 2а-3898/11/1609 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок державної пенсії [PERSON] відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком за період з 11 квітня 2011 року та провести виплату нарахованих сум; зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтава здійснити перерахунок додаткової пенсії [PERSON] відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності в розмірі 50% мінімальних пенсій за віком за період з 11 квітня 2011 року та проведення виплати нарахованих сум. 17.12.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №35880806 (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24.05.2013 року в задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про зміну способу і порядку виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2011 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про перерахунок пенсії - відмовлено. При цьому державний виконавець не скористався наданим правом на оскарження вказаної ухвали якщо з нею не погоджувався. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Згідно частини третьої ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Статтею 89 Закону в свою чергу передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Згідно ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Законом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Посилання державного виконавця на те, що у боржника наявні поважні причини невиконання судового рішення внаслідок відсутності коштів, судом відхиляються з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 71 КАС України обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 2 ст. 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні. Європейський Суд з прав людини в своїх Рішеннях, в тому числі прийнятих відносно України, неодноразово зазначав, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Зокрема, в Рішенні Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року (справа «Кечко проти України», заява № 63134/00) зазначено таке: «Суд не приймає аргумент Уряду відносно бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань». Беручи до уваги вищенаведену судову практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не є підставою для закінчення виконавчого провадження і не звільняє боржника від виконання рішення суду та не може бути визнано поважною причиною для невиплати нарахованих сум пенсії. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню. Таким чином, адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Результат розгляду: granted