Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Наказом Першого заступника начальника Головного територіального управління, голова комісії з припинення юридичної особи ГТУ МНС України в АР Крим полковника служби цивільного захисту С. А. Вечьорко від 18.06.2013 року № 96 «По особовому складу» майора служби цивільного захисту [PERSON] ([NUMBER]), начальника караулу 6 державної пожежно-рятувальної частини (м. Сімферополь) 1 державного пожежно-рятувального загону Головного територіального управління 18 червня 2013 року звільнено із служби у відставку (з виключенням з військового обліку) за пунктом 99, підпунктом 3 (за станом здоров'я) ( а.с.12). Згідно з випискою ПАТ «Банк «Київська Русь» за період з 01.01.2013 року по 13.12.2013 року, за договором № 6122-11, укладеним з [PERSON], остаточний розрахунок з позивачем у сумі 36 376,86 грн. було здійснено 22.11.2013 року (а. с. 17). Зазначені вище обставини і стали підставою задля звернення [PERSON] до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовом про визнання незаконними дій Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій в АР Крим, правонаступника Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в АР Крим, з невиплати позивачу грошових коштів в день звільнення в запас за станом здоров'я та про зобов'язання Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій в АР Крим виплатити [PERSON] середнє грошове утримання за весь період затримки по день фактичного повного розрахунку (з 19 червня 2013р. по 22 листопада 2013р.) в сумі 20 887,20 грн. Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне. Статтею 1 Кодексу Цивільного захисту України передбачено, що Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Згідно з ч. 1 ст. 99 Кодексу Цивільного захисту України до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 101 Кодексу Цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 101 Кодексу Цивільного захисту України). На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом (ч. 3 ст. 101 Кодексу Цивільного захисту України). Судом встановлено, що позивач на час звільнення проходив службу в органах цивільного захисту. Суд вважає за необхідне зазначити, що питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, зокрема, Кодексом цивільного захисту України, Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 447 від 10.06.2008 "Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту". При цьому, заробітна плата та одноразова грошова допомога не є тотожними поняттями у спірних правовідносинах, адже порядок її визначення та нарахування передбачений спеціальними нормативно-правовими актами. Більш того, одноразова грошова допомога не входить до складу грошового забезпечення, а є певною соціальною гарантією держави окремим категоріям осіб, перелік яких є вичерпним. Отже, позивач проходив яка регламентована спеціальними нормами законодавства, а не нормами КЗпП України. На підставі зазначеного вище, суд вважає, що норми КЗпП України, зокрема, ст. ст. 116,117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини пов'язані з проходженням публічної служби. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України стягується середній заробіток, у разі несвоєчасної виплати сум, передбачених ст. 116 КЗпП України, а між тим позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення, що не є тим самим. Тобто, виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення передбачена окремим законом, а не КЗпП України, має іншу правову природу виникнення та нарахування. Стаття 117 КЗпП України за своєю суттю встановлює міру відповідальності роботодавця у разі несвоєчасного розрахунку з робітником при звільненні, водночас, спеціальними нормативно-правовими актами, якими врегульовані спірні правовідносини, не передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у вигляді виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, суд зазначає, що трудові відносини та служба органах цивільного захисту атестованого складу мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством. Отже, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на осіб, які проходять службу і органах цивільного захисту. У зв'язку з чим, позовні вимоги про визнання незаконними дій Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій в АР Крим, правонаступника Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в АР Крим, з невиплати позивачу грошових коштів в день звільнення в запас за станом здоров'я та про зобов'язання Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій в АР Крим виплатити [PERSON] середнє грошове утримання за весь період затримки по день фактичного повного розрахунку (з 19 червня 2013р. по 22 листопада 2013р.) в сумі 20 887,20 грн. задоволенню не підлягають. Зважаючи на те, що позивачеві відмовлено у задоволенні його позовних вимог, суд не вбачає підстав для присудження йому з державного бюджету здійсненних ним судових витрат. Згідно з частиною 2 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки суб'єкт владних повноважень такі витраті не поніс, судові витрати стягненню з позивача не підлягають. Вступну та резолютивну частини постанови проголошено у судовому засіданні 19.02.2014 р. Постанову складено у повному обсязі та підписано 24.02.2014 р.

Результат розгляду: denied