Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Державного підприємства «Луцький спиртогорілчаний комбінат» (далі - ДП «Луцький СГК», відповідач) про арешт коштів на рахунках платника податків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2014 року працівниками Луцької ОДПІ було здійснено вихід за місцезнаходженням відповідача для проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває в податковій заставі згідно із рішенням № 374 від 06.09.2011 року. Проте, податковий керуючий не був допущений до складення акту перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, через відсутність посадових осіб, про що складено акт перешкоджання платником податків виконанню повноважень податкового керуючого від 09.01.2014 року № 1. Луцькою ОДПІ 09.01.2014 року прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ДП «Луцький СГК». Відповідно до підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України (ПК України) арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Згідно із підпунктом 94.2.6 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі. Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.01.2014 року № 155/10-07 (а. с. 30-32), просить накласти арешт коштів на рахунках ДП «Луцький СГК» в сумі 20235572,98 грн. Відповідач письмових заперечень проти позову до суду не подав. До судового засідання, призначеного на 11:00 23.01.2014 року, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження (а. с. 35). Представник відповідача в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 29), клопотань про розгляд справи за відсутності представника чи про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули (при цьому, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі), що не перешкоджає судовому розгляду, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав. Судом встановлено, що ДП «Луцький СГК» зареєстроване як юридична особа за місцезнаходженням: 43001 Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, 67, перебуває в стані припинення, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 02.10.2013 року № 17293906 (а. с. 16-17). Рішенням Луцької ОДПІ № 374 про опис майна у податкову заставу від 06.09.2011 року вирішено здійснити опис майна ДП «Луцький СГК», що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків (а. с. 13), на підставі цього рішення податковим керуючим складено акт опису майна вартістю 4942400,04 грн. від 06.09.2011 року № 23 (а. с. 10). Податкову заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 32863022 від 07.09.2011 року (а. с. 11). Наказом Луцької ОДПІ «Про призначення податкових керуючих» від 06.09.2013 року № 582 призначено податковим керуючим ДП «Луцький СГК» Романова Д.М. (а. с. 14-15, 34). Луцькою ОДПІ, в порядку пункту 91.3 статті 91 ПК України, складено повідомлення про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 09.01.2014 року № 9 (а. с. 8), проте, така перевірка проведена не була, про що посадовими особами Луцької ОДПІ складено відповідний акт від 09.01.2014 року (а. с. 9). У зв'язку з цим, податковий керуючий склав акт перешкоджання платником податків виконанню повноважень податкового керуючого від 09.01.2014 року № 1 (а. с. 7). 09.01.2014 року Луцькою ОДПІ прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ДП «Луцький СГК» (а. с. 5). Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2014 року у справі № 803/29/14 підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ДП «Луцький СГК» згідно із рішенням від 09.01.2014 року (а. с. 37-39). Крім того, судом встановлено, що у відповідача відкриті рахунки у банківських установах, станом на 09.01.2014 року за відповідачем рахується податковий борг в загальному розмірі 20235572,98 грн. (а. с. 19-20). Як передбачено пунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Згідно із пунктами 91.1, 91.3, 91.4 статті 91 ПК України керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом. Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно. У разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. З підпункту 94.2.6 пункту 94.2 статті 94 ПК України слідує, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі. За приписами пункту 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Згідно із підпунктом 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду. З наведених норм ПК України слід прийти до висновку, що арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає. Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням лише суду на підставі звернення податкового органу. При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та за наявності обставини, передбаченої підпунктом 94.2.6 пункту 94.2 статті 94 ПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про накладення арешту (як виняткового способу забезпечення виконання платником податків його обов'язків) на рахунках відповідача в межах суми податкового боргу 20235572,98 грн. підлягають до задоволення.

Результат розгляду: granted