Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій державного виконавця при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року ВП №41391553 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року ВП №41391553. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області Шестаком О.В. відкрито виконавче провадження від 17.01.2014 року ВП №41391553 з порушенням ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ГУ ПФУ у Львівській області, як юридична особа є територіальним органом центрального центрального органу виконавчої влади - Пенсійного фонду України, а не його територіальним підрозділом. За таких обставин, вважає, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-6374/2008 виданого Львівським окружним адміністративним судом 07.06.2013 року не підвідомче відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області. З урахуванням викладеного, просить визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 17.01.2014 року ВП №41391553 про відкриття виконавчого провадження та скасувати оскаржувану постанову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві, просила адміністративний позов задоволити повністю. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені про розгляд справи належним чином, заперечень по суті позовних вимог не надали. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. 17.01.2014 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області Шестаком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41391553 з виконання виконавчого листа №2а-6374/2008 виданого Львівським окружним адміністративним судом 07.06.2013 року, у якому зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на користь [PERSON] за період з 04 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, із врахуванням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Боржнику надано строк для самостійного виконання судового рішення до 24.01.2014 року. Статтею 17 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, серед яких такі, як виконавчі листи, що видаються судами. Як передбачено ч. 1 ст. 25 даного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення. Відповідно до статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Відповідно до п. 3.2.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (далі Інструкція-74/5) виконавчі дії проводяться державним виконавцем відповідного органу державної виконавчої служби, який розташований: за місцем проживання, роботи боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням його майна; за місцезнаходженням постійно діючого керівного органу або майна боржника - юридичної особи; за місцем здійснення певних дій, які зобов'язаний вчинити боржник за відповідним рішенням суду або іншого органу (посадової особи). Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень. Так, частиною 2 статті 21 цього Закону передбачено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 р. територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади. Відповідно до п. 1.1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 р. № 11-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008р. № 5-5) головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) утворюють систему органів Пенсійного фонду України (далі - Фонд), який є центральним органом виконавчої влади. Суд звертає увагу, що в зазначеному Положенні не визначено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, як вказано в ст.21 Закону України «Про виконавче провадження». Зважаючи на наведені вище обставини справи та норми законодавства суд вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О.В. про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року ВП №41391553 є неправомірною і підлягає скасуванню. Частина 2 статті 19 Конституції України закріпила обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов належить задоволити повністю. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Результат розгляду: granted