Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Позивач [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з адміністративним позовом до Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про скасування рішення Володимирівської сільської ради та зобов'язання виконати певні дії. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що 22 березня вони звернулися до Володимирівської сільської ради із заявами про отримання у власність земельних ділянок (згідно ст. 118, 121 ЗКУ). Їм було надано відповідь, що на території, підпорядкованій Володимирівській сільській раді, немає таких ділянок, які нікому не передані. Повірити цьому позивачам було неможливо, тому що стан тих ділянок, про які вони вели мову, був таким, що просто волав про відсутність хазяїна - то було звалище, куди місцеві мешканці викидали будівельне сміття. На прийомі у голови сільради, позивачі після цього бували кілька разів, він кожного разу говорив, що немає в нього таких ділянок, що нікому не передані, що все вже давно передано, а одного разу прохопився такою фразою «якщо ви їх знайдете, я вам їх передам». Позивачі почали звертатися в органи Держкомзему, щоб з'ясувати статус цих земельних ділянок. Влітку 2012 року (в серпні) таки позивачі з'ясували, що на 2 ділянки з тих, про які вони запитували, в органах Держкомзему інформація відсутня (тобто вони вільні). У вересні позивачі знову почали звертатись до сільради з заявами (додавши копії відповідей) про те, щоб їх заяви були розглянуті на сесії і винесене рішення про передачу їм цих ділянок у власність. Позивачі зазначають, що почалося таке, що на їхній погляд, зовсім неприпустимо з точки зору законності. Їх заяви на сесіях не розглядалися (хоча і відбувалися кожного місяця і вони кожної сесії писали заяву з проханням передати на розгляд їх клопотання про виділення ділянок), їм надавалися досить суперечні і абсурдні відмови-відписки. В жовтні позивачі побачили в сільраді на дошці оголошень розпорядження голови про скликання сесії 1 листопада 2012 року. на порядку денному цієї сесії останнім пунктом було питання про виділення у власність земельних ділянок. Позивачі написали, як завжди заяву і чекали, що нарешті їх питання буде вирішено. Але не так сталося, як гадалося. 11 листопада позивачі отримали конверти, у яких їм кожній прислали… рішення вересневої сесії (яка не розглядала це питання - виділення ділянок) у якому говориться про те, що їм у виділенні ділянок відмовлено. На ту заяву, що вони писали до сесії, отримали відповідь пізніше: мовляв, недоцільно розглядати вашу заяву на сесії, тому що вереснева сесія вам відмовила. Позивачі вважають що їх відкинули. З появою у січні 2013 року публічної кадастрової карти України, позивачі звернулися до Держщемагенства. З відповіддю заступника цієї установи Жадана О.О. знов вони звернулись до сільради і отримали знов знайому відповідь - ділянки передані «іншим громадянам». Отже, позивачі вважають, що обрані ними ділянки, сільрадою передані «іншим громадянам» протягом четвертого кварталу 2012 року. на думку позивачів це підтверджують відповіді голови райдержадміністрації Полуніна О.М., але ж вони зверталися з березня. Позивачі вважають, що їх піддали дискримінації! Якщо всі громадяни рівні перед законом (ст. 24 Конституції України), то невже в сільській раді мають право обирати «рівніших», і таким чином позбавляти громадян невід'ємного і гарантованого Конституцією права володіти ділянкою землі, отриманою у власність від держави безоплатно. Щоб захистити свої порушені права позивачі змушені звернутися до суду і просять суд скасувати рішення яким Володимирівська сільська рада передала іншим громадянам ділянки, якими позивачі цікавляться вже протягом року з 22.03.2012 року. зобов'язати Володимирівську сільську раду винести рішення на користь позивачів і передати їм у власність обрані ними ділянки [ADDRESS] і [ADDRESS]. Ухвалою суду від 11 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] роз'єднано в окремі провадження, у зв'язку з тим, що в ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачі претендують на різні земельні ділянки, а саме [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку [ADDRESS], а [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. у зв'язку з цим суд вважає за необхідне роз'єднати адміністративний позов [PERSON], [PERSON] до Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про скасування рішення Володимирівської сільської ради та зобов'язання виконати певні дії. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилась, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та пояснив, що спірна земельна ділянка на яку претендує позивач, вже передана іншій особі, а саме [PERSON] ще з 1995 року, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 000007-444. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. В судових засіданнях встановлено, що позивачка [PERSON] з березня 2012 року зверталась до Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявами про виділення їй у власність земельної ділянки [ADDRESS], але їй було відмовлено, у зв'язку з тим. що вказана земельна ділянка вже передана іншій особі, а саме [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 000007-444 виданого в 1995 році. Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 144 Конституції України Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судових засіданнях встановлено, що право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не оскаржено та не скасовано. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 ЦК України. Статтею 373 ЦК України всатнволено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Стаття 78 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на землю - - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України та Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Статтею 118 ЗК України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно якого громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В судовому засіданні позивач вказала на те, що державний акт виданий на ім'я [PERSON] є недійсним, так як він старого зразка, а на даний час діють зовсім інші державні акти. Суд вважає, що наведені позивачкою підстави вважати недійсним державний акт виданий на ім'я [PERSON] є незаконними, так як, державний акт є дійсним відповідно до діючого га даний час законодавства України незважаючи на те, що він старого зразка. Власники земельних ділянок на які видані державні акти старого зразка мають право а не обов'язок замінити державний акт старого зразка на державний акт нового зразка. Отже суд вважає, що дії відповідача Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області є правомірними щодо відмови [PERSON] у передачі земельної ділянки [ADDRESS] у зв'язку з тим, що сільська рада не може скасувати право власності на земельну ділянку та передати її іншій особі. Позовні вимоги позивача, щодо скасування рішення, яким у 2012 році передано у власність іншим особі земельної ділянки, якою цікавилась протягом 2012 року позивач, є неправомірними, так як, спірна земельна ділянка передана у власність іншій особі, а саме [PERSON] ще у 1995 році. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] щодо зобов'язання Володимирівської сільської ради винести рішення на її користь і передати їй у власність обрану нею земельну ділянку [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied