Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківгаз", з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів , в якому просить суд, скасувати податкові повідомлення-рішення № 0000014700 від 13.08.2013 р., № 0000034700 від 13.08.2013 р., № 0000024700 від 13.08.2013 р. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відображені в акті перевірки № 56/47-00-13/03359500 від 26.07.2013 року висновки Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про нікчемності правочинів (неможливість здійснення господарських операцій), які були укладені між позивачем та ТОВ «Газпромхолдінг», ТОВ «УКРНАФКО», ТОВ фірма «Фенікс», ТОВ «МВС «Зевс», ІП «Аврора», ФО-П [PERSON], ТОВ «СНАБСЕРВІС. ИА», ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» є хибними, наполягав на правильності обчислення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, податку на прибуток та валових витрат, так як позивач не допускав порушень пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, підпункту 134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 138.1, п. 138.4, ст.138, п.п. 139.1.9, п.139.1, ст.139 Податкового Кодексу України, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 та 7.4.5 п. 7.4 Закону України від 03.04.1997 р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», пункту 3.1 ст.3, п.5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 р. №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств». Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в письмових запереченнях та представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував з посиланням на матеріали перевірки, зазнаючи, що факт визнання неможливості здійснення господарських операцій та безпідставність складання податкових накладних контрагентами ТОВ «Газпромхолдінг», ТОВ «УКРНАФКО», ТОВ фірма «Фенікс», ТОВ «МВС «Зевс», ІП «Аврора», ФО-П [PERSON], ТОВ «СНАБСЕРВІС. ИА», ТОВ «Українська промислова металургійна компанія», в сукупності свідчать про відсутність правових підстав для формування Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" податкового кредиту та валових витрат за операціями з поставки товарів від вказаних контрагентів які фактично не відбулися. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов просил задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив відмовити в задоволені позову з підстав, що зазначені в запереченнях на адміністративний позов та матеріалах перевірки. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне. Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" зареєстроване у встановленому законом порядку, як юридична особа, набув правового статусу суб'єкта господарювання -юридичної особи, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів), знаходиться на обліку в Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та свідоцтвом платника ПДВ. Спеціалізованою державною податковою інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів була проведена документальна позапланова перевірка Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2010 рік, 2011, 2012 рік та податку на додану вартість по взаємовідносинам з: ТОВ «Газпромхолдінг» за січень та липень 2012 року, ТОВ «УКРНАФКО» за червень 2010 року, ТОВ фірма «Фенікс» за травень 2012 року, ТОВ «МВС «Зевс» за січень 2011 року, ІП «Аврора» за серпень 2010 року та листопад 2012 року, ФО-П [PERSON] за жовтень-грудень 2010 року, ТОВ «СНАБСЕРВІС. ИА» за квітень та травень 2012 року, ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» за квітень 2011 року. На підставі висновків акту перевірки № 56/47-00-13/03359500 від 26.07.2013 року Спеціалізованою державною податковою інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів були винесені податкові повідомлення-рішення: № 000001470 від 13.08.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 16960 грн. та штрафних санкцій на 4719,25 грн., на загальну суму 21679,25 грн., застосованих за порушення п. 3.1 ст.3, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.94 р. № 33494-ВР, п.п. 134.1.1. п.134.1 ст. 134, п.138.1, п. 138.4 ст.138, п.п.139.1.9, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ; № 0000024700 від 13.08.2013 р. по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму за основним платежем 36782 грн. та штрафних санкцій на суму 7597 грн., на загальну суму 44379 грн. застосованих за порушення п.п. 7.4.1, 7.4.4 та 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ, податкове повідомлення - рішення № 0000034700 від 13.08.2013 р. щодо суми завищення від'ємного значення об'єкта податком на прибуток у розмірі 76312 грн. за порушення п. 3.1 ст. 3, п. 5.1, п.п.5.2.1 п. 5.2. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.94 р. № 33494-ВР. Позивач не погодився з зазначеним в акті порушеннями, про що склав заперечення та звернувся в межах адміністративного оскарження зі скаргами на вищезазначені податкові повідомлення -рішення. За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення. Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняті на їх підставі спірні податкові повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд дослідивши матеріали справи, встановив: Між ПАТ «Харківгаз» та ТОВ «Фенікс» було укладено договір постачання № 346 від 08.02.2012 р. (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати, покупець прийняти та оплатити запасні частини до автотранспорту Дергачівської філії. П. 4 1. Договору передбачає, що покупець одержує товар зі складу постачальника за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 32. Отримання та прийом товару на склад підтверджується видатковою, податковою накладною та прийомним актом: видаткова накладна № РН-0000018 від 11.05.2012 р., прийомний акт № 317/18 від 11.05.2012 р., податкова накладна № 3 від 08.05.2012 р. Згідно умов договору ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ «Фенікс» кошти, що підтверджується платіжним дорученням № 441 від 08.05.2012 р. (на підставі рахунку-фактури № СФ-0000010 від 15.03.2012 р. (16 автозапчастин на загальну суму 1869,90 грн.). Перевезення товару підтверджується подорожнім листом № 7102008 від 11.05.2012 р. (місце призначення якого м. Харків, вул. Полтавський шлях, 32, тобто адреса, яка зазначена у п. 4.1. Договору). Отриманий товар за договором №. 346 від 08.02.2012 р. був використаний в діяльності Товариства, що підтверджується актами на списання автозапчастин від 11.05.2012 р. Між ПАТ «Харківгаз» та ТОВ МВС «ЗЕВС» було укладено договір постачання № 899 від 25.11.2010 р. (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (спецодяг) на умовах даного договору. Асортимент, кількість та ціна вказані в специфікації до цього договору. Отримання та прийом товару на склад підтверджується видатковими, поадковими накладними та прийомними актами: видаткова накладна № РН-0000012 від 18.01.2011 р. та прийомний акт № 21/21 від 18.01.2011 р.; видаткова накладна № РН-0000013 від 18.01.2011 р. та прийомний акт № 22/22 від 18.01.2011 р.; видаткова накладна № РН-0000014 від 18.01.2011 р. та прийомний акт № 43/43 від 18.01.2011 р.; видаткова накладна № РН-0000030 від 26.01.2011 р. та прийомний акт № 57/57 від 26.01.2011 р.; видаткова накладна № РН-0000029 від 26.01.2011 р. та прийомний акт № 56/56 від 26.01.2011 р., податкові накладні № 15 від 18.01.2011 р.; № 16 від 18.01.2011 р.; № 18 від 18.01.2011 р.; № 28 від 26.01.2011 р.; № 29 від 26.01.2011 р. Згідно умов договору ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ МВС «ЗЕВС» кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 467 від 20.01.2011 р. на суму 72381 грн. та платіжним дорученням № 6886 від 28.01.2011 р. на суму 94199,30 грн. Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 077443 від 18.01.2011 р., № 077515 від 26.01.2011 р. Відповідно до внутрішніх документів Товариства товар, отриманий за договором, було передано до центрального складу Товариства та філіям ПАТ «Харківгаз» для використання в господарській діяльності. Даний факт підтверджується: рахунками-накладними, прийомними актами, накладними-вимогами, витягами з журналу руху інвентарних об'єктів. Між ПАТ «Харківгаз» та ТОВ «СНАБСЕРВІС И.А.» було укладено договір постачання № 13 від 13.01.2012 р. (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується поставити, покупець прийняти та оплатити продукцію на умовах договору - асортимент, кількість та ціна вказані в рахунках та накладних, які після їх підписання сторонами мають силу специфікації. Найменування товару - зварювальне обладнання та запчастини до нього. П. 2.2 Договору передбачає, що поставка товару продавцем здійснюється на склад покупця за адресою: м. Харків, вул. Безлюдівська, 1. Отримання та прийом товару на склад підтверджується видатковими, податковими накладними та прийомними актами: видаткова накладна № ИС-0000007 від 10.04.2012 р та прийомний акт № 975/526 від 10.04.2012 р, видаткова накладна № ИС-0000019 від 24.04.2012 р. та прийомний акт № 974/525 від 24.04.2012 р., видаткова накладна № ИС-0000004 від 05.04.2012 р. та прийомний акт № 501/524 від 05.04.2012 р., видаткова накладна № ИС-0000006 від 06.04.2012 р. та прийомний акт № 453/462 від 06.04.2012 р.; видаткова накладна № ИС-0000005 від 05.04.2012 р. та прийомні акти № 587/671 від 03.05.2012 р., № 586/670 від 03.05.2012 р., № 1256/669 від 03.05.2012 р., видаткова накладна № ИС-00000015 від 23.05.2012 р. та прийомний акт № 642/717 від 23.05.2012 р. податкові накладні № 7 від 10.04.2012 р, № 19 від 24.04.2012 р., № 4 від 05.04.2012 р., № 6 від 06.04.2012 р., № 5 від 05.04.2012 р., № 15 від 23.05.2012 р. Згідно умов договору ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ «СНАБСЕРВІС И.А» кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 901 від 10.04.2012 р. на суму 11574,07 грн. та платіжне доручення № 1117 від 27.04.2012 р. на суму 1350,00 грн., платіжне доручення № 825 від 05.04.2012 р. на суму 2290,00 грн., платіжне доручення № 798 від 06.04.2012 р. на суму 1900 грн.,платіжне доручення № 827 від 05.04.2012 р. на суму 9053,47 грн., платіжне доручення № 1462 від 23.05.2012 р. на суму 8988,00 грн. Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 610843 від 10.04.2012 р., № 548535 від 24.04.2012 р.; № 610831 від 05.04.2012 р.; № 610835 від 06.04.2012 р. Відповідно до внутрішніх документів Товариства товар, отриманий за договором, було передано до центрального складу Товариства та філіям ПАТ «Харківгаз» для використання в господарській діяльності. Даний факт підтверджується: рахунками-накладними, прийомними актами, витягами з журналу руху інвентарних об'єктів та актами комплектації газозварювальних постів на центральному складі ПАТ «Харківгаз». Між ПАТ «Харківгаз» та ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» було укладено договір постачання № 17 від 18.01.2011 р. (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується поставити, покупець прийняти та оплатити продукцію на умовах договору - асортимент металеві труби та фітинги. П. 2.2 Договору передбачає, що поставка товару продавцем здійснюється транспортом продавця на склад покупця за адресою: м. Харків, вул. Безлюдівська, 1. Отримання та прийом товару на склад підтверджується видатковими, податковими накладними та прийомними актами: видаткова накладна № УП-0000365 від 13.04.2011 р. та прийомний акт № 978 від 13.04.2011 р.; видаткова накладна № УП-0000408 від 22.04.2011 р. та прийомний акт № 1018 від 22.04.2011 р., податкові накладні № 75 від 13.04.2011 р., № 131 від 22.04.2011 р. Згідно умов договору ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 617 від 21.04.2011 р (на підставі рахунку № УП-0000662 від 18.04.2011 р.) , платіжне доручення № № 618 від 21.04.2011 р.; (на підставі рахунку № УП-0000673 від 19.04.2011 р.), платіжне доручення № 668 від 26.04.2011 р. (на підставі рахунку № УП-0000690 від 21.04.2011 р.). Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 077783 від 13.04.2011 р., № 077806 від 22.04.2011 р. Відповідно до внутрішніх документів Товариства товар, отриманий за договором, було передано до центрального складу Товариства та філіям ПАТ «Харківгаз» для використання в господарській діяльності. Даний факт підтверджується: рахунками-накладними, прийомними актами, актами на списання матеріалів, звітами про виконану роботу та використанню матеріалів, відомостями ресурсів. По взаємовідносинам з ФО-П [PERSON] отримання та прийом товару на склад підтверджується видатковими, податковими накладними та прийомними актами: видаткова накладна № 011104 від 01.11.2010 р. та прийомний акт № 1393/1393 від 01.11.2010 р.; видаткова накладна № 151007 від 15.10.2010 р. та прийомний акт № 330 від 15.10.2010 р.; видаткова накладна № 241114 від 24.11.2010 р. та прийомний акт № 373 від 24.11.2010 р., видаткова накладна № 031105 від 03.11.2010 р. та прийомний акт № 359 від 03.11.2010 р., видаткова накладна № 171203 від 17.12.2010 р. та прийомний акт № 403 від 17.12.2010 р., видаткова накладна № 151005 від 15.10.2010 р. та прийомний акт № 331 від 15.10.2010 р., податкові накладні № 011104 від 01.11.2010 р., № 141004 від 14.10.2010 р., № 141003 від 14.10.2010 р., № 161214 від 16.12.2010 р., № 231117 від 23.11.2010 р., № 281014 від 28.10.2010 р. ПАТ «Харківгаз» сплатило на користь ФО-П [PERSON] кошти, що підтверджується платіжними дорученнями: № 6473 від 26.11.2010 р. на суму 16228,80 грн. згідно рахунку № СФ-011104 від 01.11.2010 р за бланки А4, згідно рахунку 181/2 від 18.10.2010 р. № 3722 від 28.10.2010 р. на суму 2897,64 грн., згідно рахунку № 191/2 від 10.11.2010 р. № 4198 від 16.12.2010 р. на суму 3291 грн., згідно рахунку № 193/1 від 16.11.2010 р. № 4021 від 23.11.2010 р. на суму 570 грн., згідно рахунку № 172/2 від 30.09.2010 р. № 3478 від 14.10.2010 р., згідно рахунку № 173/2 від 30.09.2010 р. № 3479 від 14.10.2010 р. Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 077125 від 01.11.2010 р., № 0102226 від 15.10.2010 р.; № 0102659 від 24.11.2010 р.; № 0102428 від 03.11.2010 р.; № 0102976 від 17.12.2010 р. Відповідно до внутрішніх документів Товариства товар, отриманий за договором, було оприбутковано до центрального складу Товариства, філій ПАТ «Харківгаз» для використання в господарській діяльності. Даний факт підтверджується: рахунками-накладними, прийомними актами, актами на списання матеріалів та виписками по рахункам. ПАТ Харківгаз» придбало у ІП «Аврора» продукти харчування, що підтверджується копіями фіскальних чеків, авансових звітів про використання коштів, наданих під звіт, прийомними актами та виписками по рахункам, які містяться в матеріалах справи. На виконання вимог чинного законодавства ІП «Аврора» на користь ПАТ «Харківгаз» були виписані податкові накладні № 1/19 від 02.08.2010 р.; № 2/19 від 02.08.2010 р.; № 3/19 від 02.08.2010 р.; № 19/19 від 06.08.2010 р.; № 20/19 від 06.08.2010 р.; № 21/19 від 06.08.2010 р.; № 28/19 від 10.08.2010 р.; № 29/19 від 10.08.2010 р.; 30/19 від 10.08.2010 р.; № 40/19 від 13.08.2010 р.; № 41/19 від 13.08.2010 р.; № 63/19 від 19.08.2010 р.; № 95/19 від 31.08.2010 р.; № 96/19 від 31.08.2010 р.; № 63 від 15.11.2012 р. Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 078743 від 02.08.2010 р.; № 048533 від 06.08.2010 р.; № 048594 від 10.08.2010 р.; № 048648 від 13.08.2010 р.; № 097144 від 19.08.2010 р.; № 078862 від 31.08.2010 р.; № 079873 від 15.11.2012 р., в яких зазначено місце призначення - магазин «Таргет». Отримання та прийом товару (мастило ТАП 15В) від ТОВ «УКРНАФКО» на склад підтверджується видатковою, податковою накладною та прийомним актом: видаткова накладна № 3611 від 07.06.2010 р., прийомний акт № 669/3611/66 від 07.06.2010 р., податкова накладна № 2952 від 04.06.2010 р. ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ «УКРНАФКО» кошти, що підтверджується платіжним дорученням № 1171 від 04.06.2010 р. (на підставі рахунку-фактури № 3611 від 03.06.2010 р.)(мастило ТАП 15В на суму 330,00 грн.). Перевезення товару підтверджується подорожнім листом № 065853 від 07.06.2010р. Отриманий товар (мастило ТАП 15В) був використаний в діяльності Товариства, що підтверджується відомістю про заправку автомашин. Отримання та прийом товару (мастило «Плитол М») від ТОВ «Газпромхолдінг»на склад підтверджується видатковими, податковими накладними та прийомними актами: видаткова накладна № 254 від 17.07.2012 р. та прийомний акт № 1863/987 від 17.07.2012 р., видаткова накладна № 284 від 26.07.2012 р. та прийомний акт № 1864/988 від 26.07.2012 р. ; видаткова накладна № 11 від 17.01.2012 р. та прийомний акт № 30/30 від 17.01.2012 р., податкові накладні № 4 від 03.07.2012 р., № 8 від 12.01.2012 р. ПАТ «Харківгаз» сплатило за отриманий товар на користь ТОВ «Газпромхолдінг» кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 4 від 03.07.2012 р. (на підставі рахунку-фактури № 253 від 11.06.2012 р. на суму 22661,10 грн.), платіжне доручення № 36 від 12.01.2012 р. (на підставі рахунку № 4 від 06.01.2012 р.)(мастило «Плитол М»). Перевезення товару підтверджується подорожніми листами № 533079 від 26.07.2012 р., № 507574 від 17.01.2012 р. Відповідно до внутрішніх документів Товариства товар, отриманий за договором, було передано до центрального складу Товариства та філіям ПАТ «Харківгаз» для використання в господарській діяльності. Даний факт підтверджується: рахунками-накладними, прийомними актами, актами на списання матеріалів. Товарно-матеріальні цінності від вищезазначених контрагентів були отримані повноважними представниками ПАТ «Харківгаз» згідно наданих витягів з журналів реєстрації довіреностей, що містяться в матеріалах справи. Крім того, операції по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами відображені в бухгалтерському обліку підприємства, що підтверджується виписками по рахунках, які містяться в матеріалах справи. Ч. 1 ст.181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Оглянувши в судовому засіданні зазначені договори суд не вбачає порушень закону в їх укладенні, позаяк ці правочини було укладено право і дієздатними юридичними особами, їх предмет, зміст прав і обов'язків сторін не суперечать закону. Відповідно до п.п.3.2.6 Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.1999р. №17, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.04.1999р. за №264/3557) підприємства, установи, організації, господарські об'єднання, суб'єкти підприємницької діяльності, об'єднання громадян, суб'єкти господарювання однієї з інших організаційних форм підприємництва можуть мати тільки по одному примірнику основної каучукової або металевої печатки. Враховуючи відсутність у суб'єктів господарювання законодавчо наданих повноважень перевіряти обсяг діє та правоздатності представників своїх контрагентів за господарсько-правовими чи цивільно - правовими взаємовідносинами, суд доходить висновку про те, що наявність в розпорядженні фізичної особи, яка представляє інтереси суб'єкта господарювання, печатки цього суб'єкта є розумно достатньою підставою для висновку про те, що така фізична особа на законних підставах діє від імені суб'єкта господарювання. Доказів, які б доводили нерозумність або необачність правової поведінки позивача при укладанні з ТОВ «Газпромхолдінг», ТОВ «УКРНАФКО», ТОВ фірма «Фенікс», ТОВ «МВС «Зевс», ІП «Аврора», ФО-П [PERSON]., ТОВ «СНАБСЕРВІС. ИА», ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» договорів (правочинів) Спеціалізованою державною податковою інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено. Таким чином, перелічені договори визнаються судом належними та допустимими доказами наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України. Оцінивши перелічені первинні та інші документи, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції тощо. За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак враховуються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій. Суд зазначає, що 01 січня 2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Податкового кодексу України з 01.01.2011 року Закон України "Про податок на додану вартість" втратив чинність та з 01.04.2011 року втратив чинність Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств". Проте, у зв'язку з тим, що правовідносини щодо формування валових витрат та податкового кредиту виникли в тому числі до набрання чинності Податковим Кодексом України, в даному випадку слід також застосовувати норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", які були чинні на момент виникнення даних правовідносин, а саме 2010 - 1 квартал 2011 року та Закону України "Про податок на додану вартість", який був чинним на момент виникнення правовідносин у 2010 році. Правила обрахування розміру валового доходу, витрат та податкового кредиту у перевіряємому періоді регламентовані ст.ст. 4, 5, 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.ст. 138, 198 Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідно до п.1.32 ст.1 того ж Закону, господарською діяльністю є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3.-5.7. цієї статті. Відповідно до п.п. 5.3.9. п.5.3 ст.5 наведеного Закону не включаються до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Правила ведення податкового обліку щодо оподаткування прибутку підприємств встановлені ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 якої встановлено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Відповідно до п.5.11 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється. Отже, за своїм змістом наведені норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачають як підставу для не включення витрат до складу валових відсутність розрахункових, платіжних та інших документів, що підтверджують факт понесення таких витрат та зв'язок таких витрат з господарською діяльністю. Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. До витрат операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. (п. 138.1.1 ст. 138 ПКУ). Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як досліджено вище матеріалами справи, факти придбання продукції, проведення розрахунків, підтверджується договорами, видатковими та податковими накладними, прийомними актами, актами на списання, документами, що підтверджують розрахунки за отримані товари. Зазначені товари пов'язані зі здійсненням господарської діяльності позивача, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи. Відтак, висновок відповідача щодо порушення позивачем пп. 3.1 ст.3, п.5.1, пп.5.2.1. п.5.2. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" за рахунок віднесення до складу валових витрат по придбанню товарів, послуг (робіт), є необґрунтованим. З огляду на те, що позивачем правомірно віднесено такі витрати до складу валових, суд вважає висновок відповідача про завищення від'ємного значення з податку на прибуток необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи. Правила обрахування розміру податкового кредиту з податку на додану вартість з 2011 року регламентовані п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, яким передбачено право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності). Згідно п. 198.6 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Відповідно до п. 201.4 ст. 204 Податкового кодексу України податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Дата виникнення податкових зобов'язань платника ПДВ визначається згідно з нормами ст. 187 Податкового кодексу України. Правила обрахування податку на додану вартість у 2010 році регламентовані п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про ПДВ" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження). Аналогічна за змістом норма права міститься в приписах п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 7.5.1. пункту 7.5 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). В підпункті 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ" зазначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ" встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Аналогічний припис містить в п. 201. 4 ст. 201 Податкового кодексу України. Згідно п.п. 7.2.6 п. .2 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. При цьому, відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ЗУ "Про ПДВ" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договору, видаткових накладних, видані зареєстрованими платниками податку на додану вартість та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Як свідчать матеріали справи, факт здійснення господарських операцій у перевіряємому періоді підтверджується документально. На час видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані в органах державної податкової служби як платники податку на додану вартість, що не заперечувалась представниками сторін в судовому засіданні, фактів виписки податкових накладних особою, що не є платником податку на додану вартість в ході перевірки не встановлено. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти правильності оформлення всіх податкових накладних, які виписувалися контрагентами позивача, та на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту. В ході перевірки відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій. Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено. При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за цими угодами, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач до суду не подав. Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Ст. 16 Податкового кодексу України передбачає, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку. Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Наведене вище свідчить про те, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суми, які підтверджені податковими накладними, складеними контрагентами позивача, у зв'язку з придбанням позивачем товарів, які були в подальшому використані ним в оподатковуваних операціях. За таких обставин твердження відповідача про завищення податкового кредиту з викладених в акті перевірки підстав не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів. До суду не надано доказів фактичної відсутності операцій по придбанню позивачем товарів, послуг (робіт) у ТОВ «Газпромхолдінг», ТОВ «УКРНАФКО», ТОВ фірма «Фенікс», ТОВ «МВС «Зевс», ІП «Аврора», ФО-П [PERSON]., ТОВ «СНАБСЕРВІС. ИА», ТОВ «Українська промислова металургійна компанія» . Таким чином, висновки податкового органу про відсутність факту реального вчинення господарських операцій не знайшли підтвердження в ході розгляду справи. Посилання відповідача в ході перевірки для доведення недотримання суб'єктом підприємницької діяльності вимог Податкового кодексу України на акти про неможливість проведення зустрічних звірок складених відносно контрагентів, суд не приймає до уваги, оскільки такі акти, з огляду на приписи Постанови КМУ № 1232 від 27.12.2010р. "Про затвердження порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок" лише фіксують факти неможливості вчинення дій з проведення звірки та не можуть містити висновку щодо відсутності факту здійснення господарської діяльності, оскільки первинні документи при цьому не досліджувались. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність помилки в заповненні податкових накладних, щодо номеру та дати договору, оскільки відповідно ст. 201 Податкового кодексу України, допущена помилка не є підставою втрати вказаними документами юридичної сили та доказовості. Відповідачем до суду не подано жодних фактичних даних, які б засвідчували відсутність в дійсності об'єктів, на яких здійснювались спірні господарські операції або відсутність результатів таких господарських операцій. Реальність, товарність та досягнення господарської мети оспорюваних правочинів підтверджується наданими первинними фінансово-господарськими документами. В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень. У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на додану вартість та податку на прибуток, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування штрафної (фінансової) санкції передбаченої п.п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, З огляду на викладене, вимога позивача про скасування податкових повідомлень-рішень № № 0000014700, № 0000024700, № 0000034700 від 13.08.2013 року обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted