Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (далі - позивач, ТОВ "Сумифітофармація") звернулося до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці Міндоходів (далі - відповідач, Сумська митниця), в якому просить скасувати рішення Сумської митниці від 25.11.2013 р. № 805130000/2013/000196/1 про коригування митної вартості товарів та стягнути з державного бюджету України 22101,86грн. податку на додану вартість. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем безпідставно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів в зв'язку із тим, що всі документи, які підтверджують вартість товару надані були позивачем Сумській митниці, однак з посиланням на ст. 53 Митного кодексу відповідачем було повідомлено про необхідність надати додаткові документи, при цьому не мотивуючи підстав для їх надання. Вказане рішення Сумської митниці позивач вважає протиправним, прийнятим з порушенням норм Митного кодексу України, та просить його скасувати. Представник Сумської митниці проти позову заперечувала, зазначала, що відповідачем прийнято спірне рішення, оскільки позивачем при поданні документів митному органу не було надано документації щодо підтвердження ціни договору. В зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують вартість товару, митним органом було проведено процедуру консультацій та запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів: але в зв'язку із ненаданням таких документів ТОВ «Сумифітофармація» Сумською митницею було обрано другорядний метод визначення митної вартості товару. Представник ГУ Державної казначейської служби в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судовому засіданні 25.03.2014р. проти позову заперечувала, у письмовому відзиві на позов зазначає, що повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, який формується на підставі заяви платника до митного органу (а.с.45). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 318 Митного кодексу України (далі - МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Відомості про митну вартість застосовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (ст. 50 МК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Так, згідно з положеннями глави 9 МК України, зокрема ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України). Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної тості товарів митний орган визнає заявлену декларантом, або уповноваженою ним особою, митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування. Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України. Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України. Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на підставі контракту №PL-20413 від 13.09.2013 р. фірмою «Janex» (Польша) позивачу було поставлено товар - валеріана лікарська (корінь цілий) в кількості 20000 кг. Згідно поданих документів митна вартість за вищевказаною декларацією визначалася декларантом за першим методом (за ціною договору). Так, відповідно до умов договору позивачем було задекларовано миту вартість товару в кількості 20000гк за ціною 2,3 EUR/кг на загальну суму 46000 EUR, а згідно офіційного курсу станом на 22.11.2013р. вартість товару склала 497181,93 грн. (1 EUR - 10,76817 грн.). Згідно пояснень представника відповідача враховуючи інформацію із автоматизованої системи аналізу та управління ризиків, посадовою особою митниці було проведено порівняльний аналіз заявленої митної вартості товарів з митною вартістю ідентичних (подібних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено самим позивачем 27.05.2013р. за митною декларацією №805130000/2013/008193 за рівнем митної вартості 2,8121 EUR /кг, таким чином вартість товару збільшилася до 607690,87 грн. та в зв'язку із цим прийнято спірне рішення . Як вбачається із спірного рішення підставою для визначення митної вартості товару за другорядним методом стало ненадання декларантом додаткові документи, зокрема каталоги, прейскуранти, специфікації виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними установами, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору, виписки з бухгалтерської документації, В судовому засіданні представник позивача зазначив, що ціна на товар була узгоджена між фірмою «Janex» (Польша) та ТОВ «Сумифітофармація» шляхом підписання контакту від 13.09.2013р. (а.с.9), а контрагент ТОВ «Сумифітофармація» - фірма «Janex» (Польша) є виробником товару, ціни на продукцію якого встановлюються виключно виробником товару, при цьому вся інформація щодо формування ціни товару є конфіденційною інформацією контрагента, при цьому жодних посередницьких послуг при виконанні зазначеного контракту не передбачена укладеною угодою. Контактом від 13.09.2013р. підтверджується, що всі дані щодо найменування товару, якості товару, умови поставки, кількість була визначена між сторонами. На виконання даного контракту фірмою «Janex» (Польша) були надані додатково документи, зокрема, оригінали специфікації №3/2013 до контракту від 13.09.2013р. (а.с.17), фактуру №32/2013 від 21.11.2013р. (а.с.19), сертифікат якості №1/2013 (а.с.20). Позивачем було отримано після прийняття спірного рішення лист ДП «Держзовнішінформ» від 03.02.2014. №11/108, відповідно до якого підтверджено, що на час постачання фірмою «Janex» (Польша) товару рівень цін відповідала рівню цін компанії виробника - 2,30 EUR/кг (а.с.22). Стосовно посилання представника відповідача на те, що даний лист надано після прийняття спірного рішення та даний лист не було подано на вимогу митного органу під час подання митної декларації, суд зазначає, що по-перше, даний лист має лише рекомендований характер для митниці, а, по-друге, підтверджує вартість товару, визначену позивачем по першому методу (за ціною договору) Також слід зазначити, що позивачем було надано до митного органу переклад оригіналів товаросупровідних документах, але, як підтвердила в судовому засіданні допитана судом свідок [PERSON] (а.с.116), яка здійснювала переклад оригіналів з польської мови, нею помилково була допущена описка в номері документів, при цьому текст документу, в т.ч. і ціна, кількість товару, відповідає оригіналу . Матеріалами справи підтверджується, що у фактурі, замість №32/2013 від 21.11.2013 р. (ас. 119), помилково зазначений номер №31/2013 від 20.11.2013 р. (а.с.18), а у специфікації №3/2013 до контракту від 13.09.2013р. (а.с.16) помилково зазначено «до фактури №31/2013 від 20.11.2013р.», замість вірного «до фактури №32/2013 від 21.11.2013р.» (а.с.120). Слід зазначити, що доказів того, що дані описки були виявлені митним органом під час проведення процедури консультацій, а не після прийняття оспрорюваного рішення, представником відповідача не надано, матеріалами справи не підтверджується. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що питання описок в документах виявили після проведення консультацій та прийняття спірного рішення, вони взагалі не були підставою для відмови у прийнятні митної декларації, оскільки документи, які вимагав митний орган стосувалися зовсім інших документів, про що свідчать записи на декларації митної вартості (а.с. 70 зворотн. стор.). Слід зазначити, що самим митим органом допущені описки в спірному рішенні, зокрема, що стосується підстави для визначення митної вартості - цінової інформації щодо імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби України, а саме зазначено МД №805130000/2013/008103 від 27.05.2013р. (а.с.73). В судовому засіданні представник митного органу підтвердила, що такої митної декларації від 27.05.2013р. не існує, а слід вважати за вірну митну декларацію від 05.07.2013р. за аналогічним номером МД №805130000/2013/008103, яка занесена в базу даних ЄАІС Держмитслужби України (а.с.70-71, 98). В даному випадку, митному органу були надані документи, що передбачені ст. 53 Митного кодексу України, при розгляді справи митним органом не доведено, що документи, які витребував митний орган у позивача та які зазначені на зворотній сторінці митної декларації, підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відсутні взагалі зауваження щодо описки у номері фактури та специфікації, надані суду переклади зазначених документів по змісту ідентичні тим, що були надані митному органу, всі числові значення залишаються незмінними. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Сумської митниці від 25.11.2013р. №805130000/2013/000196/1 про коригування митної вартості товару визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з державного бюджету України суми податку на додану вартість в розмірі 22101,86 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів (частини 3, 6 ст. 301 МК України). Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Згідно п. 43.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Спільним наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України 30.12.2013 N 882/1188, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 р. за N 146/24923 затверджено Порядок взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань (далі - Порядок № N 882/1188). Пунктом 5 Порядку №882/1188 передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Пунктом 7 вищезазначеного Порядку передбачено, що орган Міндоходів на підставі даних особових рахунків платників готує висновок за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, два примірники Реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, та три примірники Реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Контроль за прийняттям/передаванням висновків органи Міндоходів, місцеві фінансові органи, органи Казначейства проводять шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1242. За платежами, належними державному бюджету, орган Міндоходів у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з Реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства. За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган Міндоходів у строк не пізніше ніж за сім робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, для погодження відповідному місцевому фінансовому органу. Місцевий фінансовий орган у строк не пізніше ніж протягом двох робочих днів здійснює погодження отриманих висновків шляхом засвідчення підписом керівника місцевого фінансового органу, засвідченим печаткою, та повертає їх згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Міндоходів. Орган Міндоходів не пізніше наступного робочого дня від дати отримання висновку, погодженого місцевим фінансовим органом, передає його згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Казначейства З аналізу вказаних норм вбачається, що обов'язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість є подання платником податків заяви у довільній формі про таке повернення та відсутність податкового боргу (п.3 Порядку) В матеріалах такі докази відсутні, представником позивача не надано доказів подання такої заяви до митного органу. Враховуючи те, що заява про повернення сум грошового зобов'язання до митного органу позивачем не надавалась, суд вважає позовну вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Сумифітофармація» 22101,86 грн. податку на додану вартість передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: partial