Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

13 березня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24 квітня 1980 року по 01.06.2010 року працював водієм у автопідприємстві 09043, правонаступником якого є ПАТ «Обухівське автотранспортне підприємство 13238» Після аварії на ЧАЕС 27 квітня 1986 року відповідно до наказу № 10 від 27.04.1986 року по Обухівському автопідприємству 31036 у складі водіїв автобусної колони був направлений на роботи по ліквідації її наслідків, зокрема у місто Прип'ять для евакуації населення. 08 липня 2013 року спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією його було визнано інвалідом 2 групи внаслідок роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС довічно. 22 липня 20013 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків з первинними документами про перебування на ліквідації аварії у зоні відчуження, а також довідкою про отриману заробітну плату за період роботи в зоні відчуження від 27 квітня 1986 року. 12 лютого 2014 року він отримав відповідь про те що йому було відмовлено у призначенні пенсії, не подано первинних документів, які б стверджували роботу в зоні відчуження. Тому просив суд визнати дії відповідача протиправними, та зобов'язати відповідача призначити та доплатити пенсію по інвалідності другої групи з 17.06.2013 року, стягнути моральну шкоду в розмірі 5 тисяч грн., та зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з обставин викладених в позові. Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області Побігай М.Я. в судовому засідання заперечив з приводу позовних вимог, надав заперечення проти позову, яке обґрунтовує тим, що позивач не подав первинних документів, що стверджують час та місце його перебування в зоні відчуження, відсутні законні підстави для призначення пенсії із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 року, відповідно до довідки про заробітну плату № 90 виданої ПАТ «Обухівське автотранспортне підприємство 13238» 31.07.2013 року. Представник відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області Василишин А.С. в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог та просив відмовити в задоволенні адміністративного позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та працював у зоні відчуження. 27 квітня 1986 року від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, внаслідок чого став інвалідом. 17 червня 2013 року позивача визнано інвалідом 2 групи внаслідок роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності у розмірі фактичних збитків виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 року, відповідно до вимог постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 12.02.2014 р. відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю первинних документів які стверджували б періоди роботи в зоні відчуження. Право на отримання пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема ст. 54 цього закону. З 01.01.2012 року розмір пенсії вказаним громадянам розраховується відповідно до постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цією постановою затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Надана позивачем довідка для призначення пенсії на підставі ст. 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд вважає достатніми доказами, які підтверджують факт роботи позивача по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 27 квітня 1986 року. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи підтверджено, що позивач дізнався про порушення своїх прав з відповіді Управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської 12 лютого 2014 року, а тому призначення пенсії та її доплату по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із заробітку, одержаного в зоні відчуження 27 квітня 1986 року у розмірі відшкодування фактичних збитків, слід визначити в межах шестимісячного строку, тобто з 12.09.2013 року. Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України. В даному випадку відповідач, на думку суду, діяв всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, тим самим відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для правильного вирішення конкретного питання, але він цього не вчинив, а тому суд вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо формального розгляду заяви позивача неправомірними. Визнаючи дії відповідача неправомірними суд вважає за необхідне задовольнити наступну вимогу позивача про зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії, так як дані вимоги є похідними від визнання дій відповідача неправомірними. Відповідно до ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, тому дана вимога позивача підлягає до задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тисяч грн., то відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи зазначене, вважаю, що підстави для зобов'язання відповідачів виплатити позивачу моральну шкоду відсутні.

Результат розгляду: partial