Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Заступник прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Рівне, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення штрафу у сумі 1700,00 грн., застосованого на підставі постанови Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області від 14.05.2008 року №0510. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт до нього застосовано штрафу сумі 1700,00 грн. Оскільки вказана фінансова санкція відповідачем добровільно не сплачена до Державного бюджету України, вона підлягає стягненню з нього в судовому порядку. Право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів держави законом надано прокурору. Підставою для представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Виявивши порушення інтересів держави, прокурор звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафу. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2012 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2009 року. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.06.2009 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №2а-4598/09/1770. Ухвалою суду від 15.01.2014 року провадження у справі поновлено, судовий розгляд призначено на 27.01.2014 року. Про дату, час та місце судового розгляду сторони та третя особа були повідомлені належним чином. У призначений день і час до суду з'явився представник прокуратури. Представник Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач до суду не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив. Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача. У судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, проти розгляду справи за відсутністю представника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області та відповідача не заперечував. Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами. Заслухавши представника прокуратури, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, у квітні 2008 року посадовими особами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в м. Києві проведено перевірку транспортного засобу марки Volkswagen LT 46, номерний знак [NUMBER], що належить Фізичній особі-підприємцю [PERSON] і використовувався для нерегулярних автомобільних перевезень пасажирів (Акт перевірки від 18.04.2008 №1047). Перевіркою встановлено, що на маршруті Рівне-Київ-Рівне перевезення пасажирів здійснювалось одним водієм, що не відповідає встановленим вимогам до перевезення пасажирів на маршруті понад 500 км. У поясненнях про причини порушення, наданих водієм [PERSON]., зазначено лише про ознайомлення. Повідомленням, направленим адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштова квитанція від 07.05.2008 року №7441) позивач повідомив відповідача про дату, час та місце розгляду справи про порушення чинного законодавства в сфері автомобільного транспорту. 14.05.2008 року Територіальним управлінням Головавтотрансінспекції у Рівненській області прийнято постанову №0510 про застосування до відповідача фінансових санкцій в сумі 1700,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена част. 1 абзацом 3 статті 60 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», а саме - перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм. Листом від 14.05.2008 року №260 позивач надіслав відповідачу копію постанови та повідомив про вжиття заходів щодо примусового стягнення на користь держави фінансових санкцій через суд в разі ухилення виконання постанови. Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач звернувся до суду. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2010 року в адміністративній справі №2а-4598/09/1770 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] до Територіального управління Головавтотрансінспекції у Рівненській області у задоволені позовних вимог відмовлено повністю. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2010 року по справі №2а-4598/09/1770 залишено без змін, а скаргу апелянта без задоволення. Згідно з частиною третьою, п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2010 року по справі №2а-4598/09/1770 набрала законної сили 26.11.2013 року. Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Згідно із статтею 5 Закону України від 05.04.2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон від 05.04.2001 року №2344-ІІІ) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг. В силу статті 6 Закону від 05.04.2001 року №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство транспорту та зв'язку України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 року №789 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Міністерство транспорту та зв'язку України (Мінтрансзв'язку) є центральним органом виконавчої влади, головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі авіаційного, автомобільного транспорту. Пунктами 1, 4, 5 Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 року №1190 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Головавтотрансінспекціяє урядовим органом державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що діє у складі Мінтрансзв'язку і йому підпорядковується. Головавтотрансінспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють організацію перевезення пасажирів і вантажів і має правоперевіряти додержання суб'єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють організацію перевезення пасажирів і вантажів,розглядати у передбачених законом випадках і порядку справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт суб'єктами господарювання. Відповідно до статті 60 Закону від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, цією ж статтею передбачено застосування штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм, що виявлено у відношенні відповідача та складено постанову про застосування фінансових санкцій позивачем. Статтею 60 Закону від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) також передбачено, що порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України. Так, згідно з пунктом 28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), фінансова санкція повинна бути перерахована суб'єктом господарювання не пізніше п'ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову. Пунктом 29 цього ж Порядку передбачено, що у разі оскарження постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів стягнення сплачується не пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів після отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення. Як свідчать обставини справи, відповідач у квітні 2010 року звертався до Рівненського окружного адміністративного суду про оскарження спірної постанови про застосування фінансових санкцій. Однак, постановою суду від 20.04.2010 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, а ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2010 року по справі №2а-4598/09/1770 залишено без змін, а скаргу апелянта без задоволення. Відтак, постанова про застосування фінансових санкцій до відповідача від 14.05.2008 року №0510 є чинною та підлягає до виконання. Більше того, у судове засідання відповідач не з'явився, не надав суду жодних пояснень у справі та не висловив заперечення по суті позовних вимог, не використавши власне право на захист своїх інтересів у суді. Так, судова повістка надсилалася відповідачу за адресою, повідомленою суду, зокрема яка зазначена у поданому відповідачем клопотанні про зупинення провадження у справі від 01.06.2009 року, що міститься в матеріалах справи. Однак, до суду повернувся поштовий конверт з позначкою підприємства зв'язку «за терміном зберігання». В силу положень частини першої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою. Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави у суді у випадках, визначених законом. Відповідно до статті 361 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді, тобто, вчиняє від імені держави процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів держави. Підставою для представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Враховуючи, що предметом позову є стягнення штрафу до Державного бюджету України, позов прокурором пред'явлено в інтересах держави, в межах наданих законом повноважень. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги те, що доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості на день прийняття рішення не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про визнання протиправною та нечинною постанови про застосування фінансових санкцій від 14.05.2008 року №0510, набрало законної сили з 26.11.2013 року, вказана постанова підлягає виконанню відповідачем, а позовні вимоги - задоволенню. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Позивач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Результат розгляду: granted