Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про скасування постанови №867 від 29.10.2013 року про накладення адміністративного стягнення в розмірі 5100 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення. Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що 12.03.2013 року головним державним інспектором інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності [PERSON] по самовільній, без дозволу на початок будівельних робіт, реконструкції квартири [ADDRESS], акт перевірки дотримання порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення. Постановою [PERSON] було накладено штраф у розмірі 170 грн., які ним оплачено. 15.10.2013 року головним державним інспектором Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області було знову складено Акт перевірки про невиконання вимог припису, складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову №867 від 29.10.2013 року якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., яка набирає законної сили 07.11.2013 року. Позивач вважає що підстав для накладення стягнення на позивача не було, оскільки з незалежних від нього причин йому затримано було у видачі реєстрації права оренди на земельну ділянку та відповідно у видачі містобудівних умов, які отримано ним 29.10.2013 року. Постанова що оскаржується була отримана ним поштою. Позивач за таких обставин просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №867 від 29.10.2013 року та закрити справу про адміністративне правопорушення. Представник відповідача проти позову заперечила, подавши письмово заперечення, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 188-42 КУпАП. Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП. Позивача визнано винною в тому, що він не виконав законні вимоги посадових осіб інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, а саме припису 12.03.2013 року, чим порушив п.14 абз.3 постанови КМУ №533 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю». 12.03.2013 року головним державним інспектором інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності [PERSON] по самовільній, без дозволу на початок будівельних робіт, реконструкції квартири [ADDRESS], Акт перевірки дотримання порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення (а.с.10-15). Постановою [PERSON] було накладено штраф у розмірі 170 грн., які ним оплачено (а.с.16). 15.10.2013 року головним державним інспектором Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області було знову складено Акт перевірки про невиконання вимог припису, складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову №867 від 29.10.2013 року якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., яка набирає законної сили 07.11.2013 року (а.с.4-9). В період з часу складеного відповідачем припису до винесення оскаржуваної постанови, позивач вчиняв дії щодо належного отримання дозвільних документів, однак з незалежних від нього причин дані документи було затримано у своєчасній видачі. Так, 22.10.2012 року закінчувався договір оренди земельної ділянки площею 0.0015 га, яка отримувалась в користування позивачем з метою добудови на ній квартири по вул.Вовчинецькій 119а (а.с.19, 57). Про намір на продовження дії цього договору [PERSON] заявив орендодавцю, Івано-Франківській міській раді, ще 14.08.2012р. (а.с.18). Рішенням міської ради від 14.05.2013 року було продовжено термін дії договору оренди та укладено сторонами додаткову угоду №3-у (а.с.20), а 15.07.2013 року тільки було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно продовження такого права на оренду землі за позивачем (а.с.21). Згідно поданого документа на землю, департамент містобудування та архітектури виконкому Івано-Франківської міської ради тільки 29.10.2013 року зміг затвердити містобудівні умови забудови земельної ділянки (а.с.22-36), і саме наступного дня вся необхідні документи були здані позивачем відповідачу та заповнено позивачем Декларацію про початок виконання будівельних робіт (а.с.43-45). При цьому суд зазначає, що оскаржувану постанову було прийнято 29.10.2013 року, в той же день коли видано позивачу містобудівні умови забудови земельної ділянки, які здані одразу відповідачу. Як вже зазначалось вище, оскаржувана постанова набрала законної сили 07.11.2013 року і тому на час заповнення Декларації та здачі всіх необхідних дозвільних документів позивачем відповідачу постанова ще чинною не була. 28.01.2014 року позивачу видано відповідачем Декларацію про готовність реконструкції квартири до експлуатації (а.с.52-56). Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч.4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено статтями 218 - 24417 КУпАП. Згідно до ст.244-6 КУпАП Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні підрозділи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, реконструкції та прийняття в експлуатацію об'єктів та споруд, а також невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб за ст.188-42 КУпАП. Розглядати справи і накладати стягнення мають право начальники та заступники начальника інспекцій Державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, розгляд даного правопорушення та застосування стягнення належало до компетентності заступника начальника інспекцій Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, який розглядав дане правопорушення та наклав адміністративне стягнення на позивача. Разом із тим ст.287 цього Кодексу особі, щодо якої прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, а також потерпілим надано право оскаржити її. Постанови у справах про адміністративні правопорушення, прийнятих адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад може бути оскаржено у виконавчий комітет відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. За вимогами ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ч.1) замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Суд не вважає обґрунтованими доводи сторони відповідача щодо наявності складу адміністративного правопорушення з огляду на непредставлення доказів, які підтверджують такі обставини викладені в постанові. А тому суд приходить до висновку, що підстав для накладення стягнення на позивача не було, оскільки з незалежних від нього причин йому затримано було у видачі реєстрації права оренди на земельну ділянку та відповідно у видачі містобудівних умов, які є тими дозвільними документами, які необхідно було представити відповідачу, що і було виконано [PERSON] в день винесення постанови. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими в частині скасування оскаржуваної постанови і такими що підлягають до задоволення частково. Однак, що стосується вимоги позивача закрити справу про адміністративне правопорушення, то ця вимога не може бути задоволена з наступних підстав. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Таким чином, відповідно до положень КУпАП винесена Відповідачем оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена як в адміністративному, так і в судовому порядку. При цьому правом вибору способу захисту своїх прав та способу оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення наділено особу, щодо якої винесено дану постанову. Відповідно до статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Повноваження адміністративного суду щодо розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначено Кодексом адміністративного судочинства України.При цьому, до компетенції адміністративного суду не входить повноваження щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому в задоволенні вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення слід відмовити. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі ст.ст.244-6,188-42, 287-289 КУпАП та

Результат розгляду: partial