Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, в якому просив визнати дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області щодо закриття виконавчого провадження ВП № 37205471 протиправними, а постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 37205471 від 26.03.2013 року незаконною та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області вжити передбачених законодавством заходів з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2011 року за № 2-а-178-2011 року. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2013 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 13 грудня 2013 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечила відносно задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2013 року - частково скасувати, виходячи з наступного. Так, судом першої інстанції встановлено, що до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області 25.03.2013 року на виконання надійшов виконавчий лист по справі № 2-а-178/11, виданий 14.03.2013 Вінницьким міським судом Вінницької області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з 03.06.2010 року. 26.03.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження. У листі управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 03.04.2013 року №526/06-44-2/09 зазначається, що згідно розпорядження від 18.06.2012 року проведено перерахунок з 03.06.2010 року по 22.07.2011 року, протоколом виплати від 18.06.2012 року підраховано борг в розмірі 74315, 76 грн., який нараховано та буде виплачено при надходженні бюджетних асигнувань на пенсійний рахунок у плановий період. Також УПФУ в м. Вінниці, вважаючи що виконало фактично в повному обсязі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці згідно з виконавчим документом в добровільному порядку у встановлений строк, просило закінчити виконавче провадження у даній справі. Пункт 3 в прикінцевих положеннях Закону України «Про державний бюджет на 2012» та Закону України «Про державний бюджет на 2013» передбачає, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 та 2013 роки. Враховуючи вищевикладене, 22.04.2013 року відповідно до ч.2 ст. 11, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження. Однак, дане подання повернуто без розгляду до відділу, в зв'язку з чим 03.06.2013 року до Вінницького міського суду Вінницької області повторно направлено подання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2013 року дане подання задоволено, змінено спосіб виконання шляхом стягнення на Вашу користь нарахованої пенсії в розмірі 74315,76 грн. Однак, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області та відмовлено в задоволенні подання. Частиною другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Ст.49 Закону №606 передбачено підстави, за наявністю яких виконавче провадження підлягає закінченню. За даних обставин особа, яка здійснює виконавче провадження по виконанню того чи іншого виконавчого документа, має право закінчити виконавче провадження шляхом прийняття відповідної постанови. Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття постанови від 10.10.2013 року №ВП 37205471 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-а-178/2011 виданого 14.03.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області, стало те, що боржникм здійснено перерахунок пенсії, про що відду примусового виконання рішення надіслано лист та додано копію розрахунку. Дану обставину відповідач, а також суд першої інстанції, визнали як підставу для закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно виконавчого листа. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача щодо виконання ним виконавчого листа № 2-а-1782011 виданого 14.03.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області та наявності належних правових підстав для закінчення виконачого провадження, оскільки позивачем фактично не були отримані кошти. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки підстава, за якої було закінчено виконавче провадження та прийнято постанову, була передчасно застосована відповідачем, зважаючи на те, що фактично, виконавчий документ не було виконано і як наслідок, - у відповідача були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням рішення суду. Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та тим самим, визнаючи правомірною постанову відповідача від 10.10.2013 року №ВП 37205471 про закінчення виконавчого провадження, не повно з'ясував всі обставини справи та прийняв рішення з порушення норм матеріального права. Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Так, судом першої інстанції зроблено висновок, що оригінал даної постанови направлено стягувачу 11.10.2012 за вих. № 9499/2.1-28/3. Крім того, колегія суддів зазначає, що на поштовому штемпелі конверта, адресованого позивачу, значиться дата 04.11.2013 року, що свідчить про пропущення державним виконавцем строку надсилання копії постанови. Також п. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна та п.1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Тобто, вказаний закон відноситься до рішень про стягнення коштів, а не рішень про зобов'язання вчинити певні дії. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відділу відновити виконавче провадження та виконати рішення суду. Так, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Крім того, відповідно до ст.51 Закону №606, передбачено підстави для відновлення виконавчого провадження. А саме, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. Враховуючи положення даної норми Закону, колегія суддів не вбачає необхідності задоволення вимоги апелянта щодо зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, оскільки сам факт скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, передбачає вчинення дій відповідача направлених на відновлення неправомірно закінченого виконавчого провадження. Разом з тим, надавши правову оцінку висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав скасування постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції не погоджується з його висновком, з огляду на таке. Так, відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом. Згідно ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання зазначених у виконавчому документі вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Однак, в порушення вищезазначених вимог Закону, відповідачем не з'ясовано за який період було проведено нарахування та виплату коштів, чи виплачені кошти позивачу фактично, не встановлено чи дійсно судове рішення виконане в повному обсязі та належним чином не з'ясовано причини невиконання рішення, а також не притягнуто до відповідальності боржника. Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судом апеляційної інстанції судового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання постанови про закінчення виконавчого провадження протиправною та її скасування.

Результат розгляду: partial