Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) звернувся до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області про визнання дій відповідача щодо врахування в менших, ніж фактично нараховувалися, відсотках надбавки за вислугу років при розрахунку пенсії державного службовця незаконними з 01.10.2013 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії державного службовця з урахуванням фактично нарахованих відсотків надбавки за вислугу років з 01.10.2013 року. Постановою Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16 грудня 2011 року позовні вимоги - задоволені. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області на постанову Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16.12.2011 року задоволена частково, постанова Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16.12.2011 року - скасована, ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2013 року касаційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області задоволена частково, постанова Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16 грудня 2011 року та постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року - скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 13 січня 2014 року у справі № 267/3150/13-а (суддя Кульбаков І.В.) позовні вимоги задоволені. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України Гірницького району м. Макіївки щодо відмови [PERSON] в проведенні перерахунку пенсії із застосуванням винагороди за вислугу років у розмірі 40 % неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Гірницького району м. Макіївки провести перерахунок пенсії, призначеної [PERSON] та виплату з урахуванням сум винагороди за вислугу років у розмірі 40 % від посадового окладу і надбавки за спеціальне звання з 01.10.2013 року з урахуванням фактично отриманих сум. Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального права. Наголошує на тому, що оскільки стаж [PERSON] на державній службі складає 10 років 5 місяців 01 день, то надбавка за вислугу років нарахована в розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням доплати за ранг відповідно вимог ст. 33 Закону України «Про державну службу» правомірно. Згідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. У судовому засіданні представник відповідача наголошував на задоволені апеляційної скарги. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про участь у розгляді справи не заявлено. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила. Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, колегія суддів встановила. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області,та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 21.12.2006 року. Як вбачається з трудової книжки, зокрема, з 25.10.1977 року по 20.12.2006 року позивач працювала на посадах бухгалтера підприємств та державного податкового інспектора. Згідно протоколу засідання комісії Макіївської ОДПІ Донецької області про встановлення стажу роботи державним службовцям, які мають спеціальні звання по нарахуванню винагороди за вислугу років згідно постанови № 1013 від 12.07.1997 року станом на 01 вересня 2006 року, стаж позивача складає 25 років 05 місяців 18 днів та винагороди - 40%. Відповідно до довідки Макіївської ОДПІ № 19941/05-012-10 від 22.08.2011 року про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» заробітна плата позивача станом на 30.11.2006 року становить посадовий оклад 580 грн., надбавка за ранг 100 грн., надбавка за вислугу років 20% - 136 грн., фактично нараховано вислуга років за економічний стаж 40% - 272 грн. На всі виплати, уключені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. 23.08.2011 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі з урахуванням матеріальної допомоги та суми вислуги років, надавши довідки, які видані Макіївською об'єднаною державною податковою інспекцією 22.08.2011 року про складові заробітної плати станом на 30.11.2006 р. та про надбавки, премії, а також про інші виплати, в яку включені матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення з 01.12.2004 року по 30.11.2006 рік. Рішенням № 1258 від 31.08.2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області відмовлено позивачу у перерахунку пенсії. Згідно довідки Макіївської ОДПІ № 22160/8/04-0025 від 19.09.2011 року позивач працювала в Макіївській ОДПІ з 01.09.2006 року до 20.12.2006 року включно, має спеціальне звання «Інспектор податкової служби 1 рангу», має освіту за фахом з 27.05.1977 року та отримувала вислугу років у розмірі 40 %. Нарахований відповідно до записів у трудовій книжці станом на день звільнення 20.12.2006 за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності 2 групи, відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ від 20.12.06 № 67-о) та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 1013 «Про Прядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання» стаж позивача складає 25 років 11 місяців 18 днів та 40% винагороди. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої та апеляційної інстанції, апелянт вказує на порушення норм матеріального права. Колегія суддів вважає такий висновок частково правомірним, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення. Згідно до преамбули Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», цей закон гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя, а також у зв'язку з тим, що зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію, суд дійшов висновку, що норма, викладена у статті 21 зазначеного закону, повинна застосовуватися також у разі призначення пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. Статтею 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» передбачено, що особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку зі змінами у організації виробництва і праці, а також у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах - стаж роботи що дає право на даний вид пенсії. Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Відповідно до частини другої статті 33 цього ж Закону, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Згідно частини сьомої статті 33 Закону № 3723-ХІІ, державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. Постановою КМУ від 09.03.2006 р. № 268 встановлено, що керівникам надано право в межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Враховуючи, що джерелом виплати матеріальної допомоги є фонд заробітної плати, то матеріальна допомога, яка виплачувалася до щорічної відпустки відповідно до ст. 35 Закону України «Про державну службу», і з якої нараховувався збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, є складовими частинами фонду заробітної плати, а тому є об'єктом для призначення і перерахунку пенсії відповідно до ст. 37 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Частиною другою статті 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) визначено, що в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Аналогічні положення містяться й в підпункті 2.2.2 пункту 2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, де вказано, що у склад фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, в тому числі за вислугу років, які мають систематичний характер, а відповідно підпункту 2.3.3 пункту 2 цієї інструкції матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) входить до складу фонду оплати праці. Відповідно до статті 2 Закону № 108/95-ВР, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту статті 40 вказаного Закону видно, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески. Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження. Таким чином, колегія суд вважає, що відповідно до вказаних нормативних актів пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2008 року за N 1161/15852, дійсно було передбачено обов'язкові реквізити довідки про заробітну плату, в тому числі встановлено складові заробітної, які враховуються під час призначення (перерахунку) пенсії. Дана постанова була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.12.2008 року за № 1161/15852. Однак, постановою правління Пенсійного фонду України від 14 лютого 2011 року № 5-1 «Про виконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/2670» затверджена нова форма довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - форма № 5-1), якою передбачено, що матеріальна допомога на оздоровлення і допомога на вирішення соціально-побутових питань (графа 5) є складовими заробітної плати. При цьому чітко передбачено, що із усіх виплат, які вказані в цій довідці нараховуються і сплачуються страхові внески, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Статтею 66 Закону України від 05.11.19914 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат па оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону № 1058-ІV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.02.2012 року (справа № 21-430а11). За приписами частини другої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Що стосується доводів апелянта щодо надбавки за вислугу років, колегія суддів зазначає, що винагорода за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання визначається постановою КМУ від 12.09.1997 року № 1013 «Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання». Згідно з п. 1 Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 1013, до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: в органах державної податкової служби; на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» з наступними змінами; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів-системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду. Відтак, з урахуванням приписів Закону України „Про державну службу", а також Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, відповідно до якого до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років включається час роботи на посадах бухгалтерів, економістів тощо, якщо особа мала спеціальну освіту. Пунктом 4 Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №1013 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1336 від 25 серпня 1998 року) визначено орган, який встановлює стаж та процедуру його визначення. Зокрема, у нормативно правовому акті зазначено, що стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби з питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років. Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про державну службу» надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Вирішуючи спір суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що надбавку за вислугу років в розмірі 40% позивачці було встановлено та фактично щомісячно виплачувалось позивачці з урахуванням стажу, який визначено рішенням відповідного органу, що відповідає вимогам Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 1013. На дані нарахування нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування. Аналізуючи встановлені обставини та приведені норми закону, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач має відповідний стаж на посаді бухгалтера, має спеціальну освіту, такий стаж роботи повинен включатися до стажу роботи державного службовця - посадової особи органів державної податкової служби, який дає право на одержання винагороди за вислугу років, таким чином стаж позивача складає 25 років 11 місяців 15 днів, а тому позивачу Макіївською ОДПІ правильно обрахована винагорода за вислугу років в розмірі 40%. Разом з тими, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції, а саме виключити з абзацу третього резолютивної частини постанови «і надбавки за спеціальне звання» з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає. Як вбачається з матеріалів справи, позовних вимог про виплату надбавки за спеціальне звання позивачем не заявлялось, таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в цій частині вийшов за межі позовних вимог. З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial