Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

В поданому до суду адміністративному позові [PERSON] (далі-позивач) просила суд визнати акт державного виконавця Садгірського ДВС Чернівецького МУЮ про проведення аукціону з реалізації арештованого майна по [ADDRESS] недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2013 року Господарським судом Чернівецької області винесено ухвалу про забезпечення позову за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно в [ADDRESS], а саме заборонити Садгірському ДВС Чернівецького МУЮ вчиняти дії щодо реалізації арештованого майна по [ADDRESS]. У відповідності до Порядку реалізації арештованого майна реалізація завершується видачею акту про проведення аукціону. Таким чином, Садгірським ДВС Чернівецького МУЮ було видано акт про проведення аукціону, в той час, коли вже існувала ухвала Господарського суду Чернівецької області про заборону вчиняти такі дії. Також позивач зазначив, що акт було видано на підставі протоколу №18/191/13/а-1 від 14 жовтня 2013 року, який зареєстровано в ДВС України 11 жовтня 2013 року. Відповідач позову не визнав, подав заперечення в якому зазначив, що акт державного виконавця про проведений аукціон виданий не 24.10.2013 року як це зазначено в адміністративному позові, а 23.10.2013 року, що підтверджується копією даного акту та копією книги вихідної кореспонденції де цей акт зареєстрований. Тобто акт державного виконавця про проведений аукціон був виданий раніше ніж ухвала про забезпечення позову, яка в свою чергу на адресу відділу ні судом ні позивачем так подана і не була. Також відповідач зазначив, що дійсно на протоколі №18/191/13/А-1 від 14.10.2013 року наявний штамп відділу із вхідним номером №05-35-2389/4 датований 11.10.2013 року. Даний факт являється виключно технічною помилкою, що в свою чергу підтверджується поясненням завідуючої підрозділу з обліку та доставки документів відділу - Гандабури Світлани Ярославівни, з якого видно, що дана дата була проставлена нею помилково. Крім того, невідповідність дати вхідного номеру, спростовується також тим, що на екземплярі протоколу ЧФ ПП "СП Юстиція", наявний штамп відділу з відміткою про отримання Гандабурою С.Я., датований 14.10.2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві. Крім цього представник позивача в судовому засіданні вказував на ряд помилок і неточностей в оскаржуваному акті, що на думку останнього вказує на його недійсність. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в запереченні. Представник третьої особи позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Судом дослідженні докази надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази надані сторонами, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23 жовтня 2013 року державним виконавцем на підставі протоколу №18/191/13/А-1 від 14.10.2013 року про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, виданого ПП "СП Юстиція" Чернівецька філія, складено акт про проведений аукціон (а.с.6, 9). 24 жовтня 2013 року ухвалою Господарського суду Чернівецької області заборонено Садгірському відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції вчиняти дії щодо реалізації арештованого майна, металоконструкції збірно-розбірного складу, що визначено в акті опису та арешту від 02 червня 2011 року (а.с.24-27) та яке знаходиться за адресою: [ADDRESS](а.с. 5). 28 жовтня 2013 року ухвалою Господарського суду Чернівецької області скасовано забезпечення позову вжитого ухвалою суду від 24 жовтня 2013 року по справі 926/1086/13 (а.с. 62-63). До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV із змінами і доповненнями (далі - Закон № 606). Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 2 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Частиною 1 ст.52 та ч.1 ст.62 Закону №606 визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нормативним актом, який регулює реалізацію арештованого майна є - Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 р. N 42/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 р. за N 480/3773 (далі-Порядок). Підпунктами 4.8 та 4.9 цього Порядку визначено, що під час аукціону ведеться протокол (додаток 4), до якого заносяться такі дані: номер лота, назва лота, стартова ціна та продажна ціна майна; сума сплаченого гарантійного внеску; пропозиції покупців і відомості про покупця, який запропонував у ході аукціону найвищу ціну (переможець аукціону), розмір винагороди спеціалізованої організації, яку покупець повинен додатково сплатити, та реквізити рахунку спеціалізованої організації для її сплати. Після повного розрахунку за придбане майно, на підставі протоколу державний виконавець складає акт про проведений аукціон і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Як встановлено судом, 14 жовтня 2013 року ЧФ ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» складено Протокол №18/191/13/А-1 про проведення аукціону. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що в ньому наявні всі обов'язкові реквізити, і такий протокол відповідає вимогам пп.4.8 вказаного вище Порядку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, а так само і в ході судового розгляду справи, представник позивача посилався на те, що зазначений Протокол №18/191/13/А-1 (а.с.6) затверджений ЧФ ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 14 жовтня 2013року, а в нижній частині цього протоколу наявний штамп відділу із вхідним номером №05-35-2389/4 датований 11.10.2013 року, що в свою чергу, на думку останнього є однією із підстав недійсності акту про проведений аукціон. На думку суду, вказані доводи представника позивача є помилковими та повністю спростовуються запереченнями відповідача, який зазначив, що даний факт являється виключно технічною помилкою. Із наданого в ході судового розгляду справи представником відповідача пояснення (а.с.49), завідуючої підрозділом з обліку та доставки документів відділу - Гандабури Світлани Ярославівни вбачається, що дата «11.10.2013р.» була проставлена нею в протоколі помилково. Вказані вище обставини підтверджуються також і копією протоколу з матеріалів справи ЧФ ПП "СП Юстиція", в якому наявний штамп відділу з відміткою про отримання Гандабурою С.Я. цього протоколу 14.10.2013 року, а не 11.10.2013р. (а.с.48). Отже, наведені вище обґрунтування, жодним чином не можуть вказувати на недійсність спірного акту про проведення аукціону. Як зазначалось вище, представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги посилався також на те, що 24 жовтня 2013 року ухвалою про забезпечення позову Господарського суду Чернівецької області заборонено відповідачу вчиняти дії щодо реалізації арештованого майна - металоконструкції збірно-розбірного складу. Однак такі доводи теж не можуть слугувати підставою визнати спірний акт недійсним, оскільки акт державного виконавця про проведення аукціону складений на день раніше - 23.10.2013року, а не після винесення ухвали про забезпечення позову. Крім цього 28 жовтня 2013 року зазначена вище ухвала про забезпечення позову скасована цим же судом. Слід також зазначити, що в ході судового розгляду справи, представник позивача посилався і на інші підстави, якими обґрунтовував позовну вимогу, які в свою чергу останнім до початку судового розгляду справи не наводились. А саме вказував на технічні помилки в спірному акті стосовно дати квитанції за якою проведено оплату переможцем аукціону [PERSON] Незважаючи на те, що згідно ч.1 ст.51 КАС України позивач має право тільки до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви - підстави, які навів останній в ході судового розгляду справи стосовно невірної дати квитанції в акті про проведення аукціону, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи квитанціями, в яких відображено дату та час проведення оплати переможцем аукціону [PERSON], яка відповідає дійсним обставинам справи. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість і безпідставність заявленої представником позивача вимоги про визнання недійсним акту, оскільки технічні помилки в спірному акті не можуть слугувати підставою для визнання його недійсним в цілому. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. В зв'язку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied