Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області (надалі - позивач, Пенсійний Фонд) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області (далі - відповідач, Фонд соціального страхування) про стягнення заборгованості у розмірі 13308,92 грн. Позовні вимоги Пенсійний Фонд обґрунтував посиланням на положення Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відповідно до яких органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, починаючи з 1 квітня 2001 року, повинні відшкодовувати органам Пенсійного фонду пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до Порядку, затвердженому сумісною Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідним головним управлінням ПФУ і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надсилав. Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. На підставі розпоряджень позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Годувальники цих осіб отримали ушкодження здоров'я на виробництві в Україні. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області у період з жовтня 2013 року по грудень 2013 року вказаним особам була сплачена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 13308,92 грн. Відповідачем ця сума не була прийнята до заліку, що підтверджується актами щомісячних звірок та таблицями розбіжностей (а.с. 4-9). Оскільки відповідач у встановленому порядку не прийняв до відшкодування витрати, понесені УПФУ на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, то зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає з наступних підстав. Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до статті 10 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХП "Про пенсійне забезпечення" здійснюється органами Пенсійного фонду України, при цьому стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду України. З набранням чинності Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-XІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (надалі - [PERSON] №1105) обов'язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у зв'язку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (підпункти "г", "д" пункту 1 статті 21 Закону). Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону №1105-XІV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований; має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України від 22 лютого 2001 року №2272-ІІІ "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - [PERSON] №2272-ІІІ) Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. На виконання Закону №1105-XІV правлінням Пенсійного фонду України та правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнята спільна постанова від 4 березня 2003 року № 5-4/4, якою затверджений "Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" (надалі - Порядок). Пунктом 5 Порядку визначено, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV та Порядку відповідач зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, а саме суму пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суму пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога на поховання сім'ї померлого, суми витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вказаних пенсій. Наведений перелік відшкодування шкоди при ушкодженні здоров'я являється вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Пунктом 8 статті 36 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваня" передбачено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону №1105-XIV. Статтями 21, 28 Закону №1105-XIV встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити особам, які мають на це право, зокрема, пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Статтею 33 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Такими непрацездатними особами, зокрема, є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. На день смерті годувальника зазначеним в акті звірки особам не виповнилося 55 років, зокрема: [PERSON], 1943р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 33 роки; [PERSON], 1954р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 49 років; [PERSON]., 1960р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 31 рік; [PERSON], 1943р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 45 років; [PERSON], 1951р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 35 років; [PERSON], 1953р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 30 років; [PERSON], 1945р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 40 років; [PERSON], 1933р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 41 рік; [PERSON], 1948р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 39 років; [PERSON], 1953р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 49 років; [PERSON], 1941р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 42 роки; [PERSON], 1955р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 40 років; [PERSON], 1936р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 42 роки; [PERSON], 1950р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 38 років; [PERSON], 1936р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 28 років; [PERSON], 1943р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 38 років; [PERSON], 1941р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 47 років; [PERSON], 1955р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 29 років; [PERSON], 1937р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 33 роки; [PERSON], 1955р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 49 років; [PERSON], 1956р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 45 років; [PERSON], 1953р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 37 років; [PERSON], 1953р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 39 років; [PERSON], 1946р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 44 роки; [PERSON], 1955р. народження, на момент загибелі сина мала 44 роки; [PERSON]., 1942р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 28 років; [PERSON], 1949р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 31 рік; [PERSON], 1957р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 31 рік; [PERSON], 1941р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 49 років; [PERSON], 1936р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 33 роки; [PERSON], 1960р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 47 років; [PERSON] 1957р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 47 роки; На момент смерті потерпілого (годувальника) ці особи не досягли 55 річного віку, були працездатними, груп інвалідності не встановлено. Таким чином, вищевказані особи не мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону №1105-XIV. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати пенсії цим особам є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо інших осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], судом встановлено наступне: [PERSON] 1938р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 72 роки, та [PERSON] 1934р. народження, на момент загибелі чоловіка мала 77 років. Однак матеріали справи не містять щодо цих осіб допустимих доказів причинно - наслідкового зв'язку смерті годувальника з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, яким, в силу вимог п. 2.10 розділу 2 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15 листопада 2005 року № 606, має бути довідка МСЕК за формою № 168-1/о. [PERSON], [INFO], на момент загибелі батька мала 21 рік; згідно із розпорядженням від 15.10.2009 їй призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер у зв'язку із нещасним випадком на виробництві [INFO]. Також, як вбачається із розпорядження [PERSON], є інвалідом з дитинства, встановлена ІІІ група інвалідності з 06.01.1959 року тобто після втрати годувальника, який помер у зв'язку із нещасним випадком на виробництві [INFO] . В матеріалах справи наявна довідка з якої вбачається, що [PERSON] перебувала на утриманні батька до дня його смерті, проте висновку МСЕК про визнання її непрацездатною в матеріалах справи не міститься. З приводу не врахування відповідачем суми витрат на виплату пенсій у зв'язку із втратою годувальника [PERSON] встановлено, що на день смерті батька [PERSON] його дочці [PERSON] виповнилось два місяця, а тому у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Ці обставини були встановлені судовими рішеннями від 7 серпня 2012 року по справі № 2а/0570/8914/2012 та від 19 лютого 2013 року по справі № 805/750/13-а, які набрали законної сили, тому не підлягають доказуванню в межах даної справи відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, та не можуть оскаржуватись в даній адміністративній справі у відповідності до частини 5 статті 254 КАС України. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суд зазначає, що відповідачем доведено факт відсутності правових підстав для відшкодування витрат на виплату пенсій по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання стосовно осіб по особовим справам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими лише щодо стягнення суми витрат на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника [PERSON] за період з жовтня по грудень 2013 року в сумі 143 грн. 58 коп. (47,86 х 3 =143,58) Враховуючи викладене та

Результат розгляду: partial