Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

22 травня 2013 року Київською міською радою було прийнято рішення «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «Проват» договору оренди земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування автосалону з мийкою та відкритою автостоянкою на просп. Генерала Ватутіна в Дніпровському районі м. Києва» № 495/9552 (далі - Рішення КМР), яким вирішено: 1. Поновити на 15 років договір оренди земельної ділянки від 01.08.2008 N 66-6-00483, укладений між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" для будівництва, експлуатації та обслуговування автосалону з мийкою та відкритою автостоянкою на просп. Генерала Ватутіна в Дніпровському районі м. Києва (справа N А-19655). 2. Встановити, що розмір річної орендної плати та інші умови договору, визначені в договорі оренди земельної ділянки від 01.08.2008 N 66-6-00483, підлягають приведенню у відповідність до норм законодавства. 3. Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" у місячний термін надати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, визначені законодавством, для укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 01.08.2008 N 66-6-00483. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2008р. №34/126 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 1 серпня 2008 року за №66-6-00483 зареєстровано договір оренди земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування автосалону з мийкою та відкритою автостоянкою на просп. Генерала Ватутіна в Дніпровському районі м. Києва. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Господарського суду м. Києва від 23.04.2008р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2008р., позов задоволено, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" право на оренду земельної ділянки на просп. Генерала Ватутіна в Дніпровському районі, згідно з проектом відведення та висновками, які містяться в ньому, зобов'язано вважати укладеним договір оренди земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування автосалону з мийкою та відкритою автостоянкою на просп. Генерала Ватутіна в Дніпровському районі між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" та Київською міською радою в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ", з моменту набрання чинності судового рішення на умовах, визначених договором, зобов'язано Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати договір оренди земельної ділянки з усіма додатками, що є його невід'ємними частинами, між орендодавцем -Київської міською радою та орендарем -Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" у встановленому порядку, стягнуто з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" 85,00грн. витрат по сплаті державного мита та 59,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВАТ" 85,00грн. витрат по сплаті державного мита та 59,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За касаційним поданням Заступника прокурора м. Києва зазначені рішення та постанова переглянуті в касаційному порядку і постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2010р. скасовані, а справа передана на новий розгляд до господарського суду м. Києва. Рішенням господарського суду м. Києва від 01.07.2010р., прийнятим під час нового розгляду справи та залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2010р. та постановою Вищого господарського суду України від 17 січня 2011 р. № 34/126-30/201, в позові відмовлено з тих підстав, що законодавством передбачений спосіб волевиявлення міськради, яка здійснює право власності від імені територіальної громади щодо земельних відносин, а саме: прийняття рішення сесії. Київрадою рішення щодо вищезазначеної земельної ділянки не приймалося, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. З урахуванням наведеного, не підлягають задоволенню і позовні вимоги до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради щодо реєстрації договору. Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною на момент закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 19.08.2005р. № 75-6-002200) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Частиною 3 ст. 124 ЗК встановлено, що передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 123 ЗК встановлено, що надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Відповідно до ч. 9 ст. 123 ЗК, відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку. Отже, необхідною умовою для укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки в оренду. Судом встановлено, що рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду товариству строком на 5 років Київрадою не приймалося. Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 142 - 145 Конституції, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтею 116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Таким чином, укладення договору за відсутності рішення Київради про передачу товариству земельної ділянки в оренду є порушенням виключної компетенції органу місцевого самоврядування, передбаченої Конституцією на розпорядження землями від імені Українського народу. Аналогічну правову позицію про те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки в оренду, встановлено постановою Верховного Суду України від 17 січня 2011 року. Отже, у відповідача були відсутні підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки уповноваженим органом не приймалося рішення про передачу земельної ділянки, натомість, рішення, на підставі яких договір оренди було укладено були скасовані в судовому порядку станом на дату прийняття рішення про поновлення договору оренди. Суд критично ставиться до посилання представників третіх осіб, що права позивача не порушуються оскаржуваним рішенням, з огляду на наступне. Суд звертає увагу на ч.1 ст.73 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", в якій визначено, що акти міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, оскаржуване рішення, що було прийняте КМР, відповідно до положень ч.1 ст.73 вищезазначеного Закону, є обов'язковим не лише для третьої особи, щодо якої воно було винесене, але і для інших осіб, в тому числі і для позивача. В ч.1 ст.6 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси В ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. В положеннях ч.1 ст.17 КАС України, передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" вказав, що положення ч.2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Крім того, зважаючи на посилання Позивача на положення Статуту Позивача (зокрема, на мету, цілі та завдання Об'єднання), затвердженого установчими зборами Позивача (протокол №1 від 30.07.2013 р.), суд приймає до уваги твердження Позивача про його порушені інтереси, та про його прав на звернення до суду про оскарження рішення КМР. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: granted