Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

13.12.2013 [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленка Олександра Сергійовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленка Олександра Сергійовича від 25.09.2013 № 6199864 про відмову у державній реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS]; зобов'язання Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку та державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленка Олександра Сергійовича провести державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок (арк. справи 3 - 12). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2013 він звернувся до Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку із заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS]. Рішенням від 25.09.2013 державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленко О.С. відмовив у реєстрації права власності з мотивів відсутності документів про право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок. 15.10.2013 [PERSON] звернувся в управління Держземагенства в місті Донецьку із заявою про видачу Витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку по [ADDRESS], але листом від 22.10.2013 у задоволенні його заяви було відмовлено у зв'язку з тим, що на земельній ділянці розташована самобудова, право власності на яку не зареєстровано. [PERSON] вважає, що Реєстраційна служба Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку в особі державного реєстратора Стукаленка А.С. неправомірно відмовила йому у проведенні державної реєстрації права власності з огляду на наступне. Так, на думку позивача, державний реєстратор при прийнятті рішення керувався положеннями статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктами 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Нормами статті 24 вказаного Закону встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у випадку, якщо надані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, які їх підтверджують. Спірне рішення, крім викладеного, не містить інших підстав для відмови у проведенні державної реєстрації. У рішенні відсутні посилання на те, які саме документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, які їх підтверджують. Таку відмову неможливо вважати обґрунтованою, оскільки з рішення неможливо встановити у чому саме полягає невідповідність документів або чому ці документи не дають змоги встановити відповідність заявлених вимог документам, що їх підтверджують. [PERSON] наполягає на тому, що при розгляді його заяви і доданих до неї документів, відповідач повинен був керуватись розділом «особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності з пунктом 29 вказаного розділу Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, які вказані у пунктах 27 і 28 цього Положення, надає органу державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Технічний паспорт було надано при поданні заяви про реєстрації права власності. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 4 Порядку, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, будинок, споруду, проводиться незалежно від того, зареєстровано право власності на земельну ділянку на якому розташовано нерухоме майно чи ні. Отже, на думку [PERSON], при поданні заяви про державну реєстрацію права власності, ним у повному обсязі було надано всі необхідні документи потрібні для реєстрації права власності, а державний реєстратор необґрунтовано відмовив йому у такій реєстрації. Позивач вважає, що рішення від 25.09.2013 № 6199864 про відмову у державній реєстрації права власності підлягає визнанню протиправним та скасуванню та наявні підстави для зобов'язання відповідачів проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS]. З вказаних підстав просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку та відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленко О.А. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Також надав письмові заперечення проти позовних вимог (арк. справи 76 - 77), в яких зазначив, що 23.09.2013 [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку із заявою про державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна - двоповерховий житловий будинок загальною площею 112,6 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. До зазначеної заяви позивачем було додано технічний паспорт на будинок від 27.12.2012, договір купівлі-продажу недобудованого будинку від 21.03.2001, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована 19.02.2013, копія паспорту та картки платника податків, рішення виконавчого комітету Петровської ради народних депутатів від 25.11.1987 №459, рішення виконавчого комітету Петровської ради народних депутатів від 15.11.1995 №395, договір користування №10/5159 від 27.06.2012. Відповідач зазначає, що пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Пунктом 23 вказаного Порядку встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію с прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 24 цього Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації ний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідач наполягає на тому, що [PERSON] не надав реєстратору документ, що підтверджує інформацію про наявність державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно. Надані реєстратору документи не відповідають вимогам, встановленим статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача, відповідача-2, представника відповідача-1, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що Ворошиловське районне управління юстиції у місті Донецьку (далі за текстом - відповідач-1) є юридичною особою публічного права, тобто є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані чинним законодавством. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку Стукаленко Олександр Сергійович (далі за текстом - відповідач-2) є суб'єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, який в даних правовідносинах реалізує повноваження, надані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 23.09.2013 [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку із заявою про державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна - двоповерховий житловий будинок загальною площею 112,6 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 50). До заяви позивачем було додано: - технічний паспорт на будинок від 27.12.2012 разом з схематичним планом земельної ділянки, планом будинку та експлікаціями, виданий КП Бюро технічної інвентаризації міста Донецька (арк. справи 60 - 66); - договір купівлі-продажу недобудованого будинку від 21.03.2001 (арк. справи 55 - 56); - повідомлення про початок виконання будівельних робіт (арк. справи 57); - декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована 19.02.2013 (арк. справи 58 - 59); - копію паспорта та картки платника податків [PERSON] (арк. справи 53 - 54); - рішення виконавчого комітету Петровської ради народних депутатів від 25.11.1987 №459 (арк. справи 67); - рішення виконавчого комітету Петровської ради народних депутатів від 15.11.1995 №395 (арк. справи 68); - договір користування земельною ділянкою від 27.06.2012 №10/5159 разом із розрахунком розміру плати за користування земельною ділянкою (арк. справи 69 - 71, 72). Позивачем було сплачено державне мито, що підтверджується квитанцією від 23.09.2013 № 10508 на суму 119,00 гривень (арк. справи 52). 25.09.2013 державний реєстратор прав на нерухоме майно Стукаленко О.С. Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], прийняв рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за суб'єктом [PERSON] (арк. справи 31). Рішення обґрунтоване тим, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно з пунктом 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям право власності на реконструйовані об'єкти нерухомого майна, заявник подає органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує право на земельну ділянку. Крім цього, згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01.07.2004 року № 1952-IV (далі за текстом - Закон України № 1952) та Порядком №703. Згідно зі статтею 3 Закону України № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України №1 952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з частиною 1, частиною 3 статті10 Закону України № 1952, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України № 1952, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Згідно з частиною 3 статті 17 Закону України № 1952, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 10 Порядку № 703, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Згідно з пунктом 5 Порядку № 703, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами. При цьому відповідно до пункту 1 частини 2 статті 9 Закону України № 1952, державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону відмовляє у державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України № 1952, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Статтею 24 Закону України № 1952 передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Як вбачається з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в м. Донецьку Стукаленко О.А. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 6199864 від 25.09.2013, заявником не надано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості. Суд зазначає, що договір користування № 10/5159 від 27.06.2012, згідно з яким Донецька міська рада дозволила позивачу використовувати земельну ділянку загальною площею 790 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], не є документом, що посвідчує право на земельну ділянку з огляду на наступне. Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з пунктом 46 Порядку № 703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник додатково подає органові державної реєстрації прав: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового і приміщення); - витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер). Як вбачається з договору користування № 10/5159 від 27.06.2012, Донецька міська рада дозволяє користувачеві [PERSON] використовувати земельну ділянку загальною площею 790 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька на період оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та їх державної реєстрації у встановленому законодавством порядку. В користування передається земельна ділянка загальною площею 790 кв.м. Хоча зазначений договір погоджено з начальником Управління земельних ресурсів Донецької міської ради, однак цей договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, він не пройшов реєстрацією в управлінні Держземагенства, як це передбачено п. 46 Порядку № 703 і витяг з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку у позивача відсутній. Посилання позивача на абзац 3 пункту 4 Порядку № 703, згідно з яким державна реєстрація права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, суд не приймає до уваги, оскільки положення цього пункту не регулюють відносини, пов'язані з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Суд зазначає, що [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції в місті Донецьку із заявою про державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна, а тому згідно п. 46 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна він повинен був надати органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач не оформив правовстановлюючі документи на земельну ділянку та їх державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку, а тому рішення державного реєстратора є правомірним, оскільки для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям право власності на новозбудовані об'єкти нерухомого майна, позивач повинен був надати органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує право на земельну ділянку. А згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У відповідності до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що державний реєстратор довів перед судом правомірність свого рішення, тобто у повному обсязі виконав обов'язок, покладений на нього частиною 2 статті 71 КАС України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що приймаючи спірне рішення, відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, ними доведено правомірність винесеного рішення, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, та враховуючи приписи статті 94 КАС України, судовий збір стягненню з Державного бюджету України на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied