Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області та УМВС України в Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій. 16.12.2013 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить: - зобов'язати Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області при нарахуванні та виплатах мінімальних державних гарантіях в оплаті праці [PERSON] здійснених з листопада 2013 року за період 05.03.2008 - 29.01.2009 сплачувати податки та внески з доходу [PERSON] передбачені законом; - зобов'язати Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області внести дані про виплату [PERSON] доходу податків за 2013 рік за період 05.03.2008 - 29.01.2009 у звітну відомість 1ДФ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив службу в УМВС України в Рівненській області. З 5 березня 2008 року по 29 січня 2009 року під час проходження служби суб'єктом владних повноважень було порушено його право щодо оплати праці. Державні мінімальні гарантії в оплаті праці [PERSON] були відновлені лише шляхом нарахувань та виплат 21 листопада 2013 року на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду справа № 2а/2894/09/1770. Однак, при нарахуванні та виплаті державних мінімальних гарантій, згідно вказаного рішення суду, не сплачений податок з доходів фізичних осіб та соціальні внески. Представник відповідача - Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області проти позову заперечив та зазначив, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року в адміністративній справі № 2а-2894/09/1770 частково були задоволені позовні вимоги [PERSON] до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області та зобов'язано міськвідділ провести [PERSON] нарахування та виплату за службу в надурочний час, святкові та вихідні дні за період з 5 березня 2008 року до дня звільнення позивача зі служби 29 січня 2009 року. На виконання рішення суду було проведено нарахування та виплату [PERSON], за службу у надурочний час, святкові та вихідні, у сумі 3070, 59 грн (три тисячі сімдесят гривень 59 копійок). З даної суми було утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 15 %, що складає 460, 59 грн (чотириста шістдесят гривень 59 копійок) та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 нараховано компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення у розмірі 460, 59 грн (чотириста шістдесят гривень 59 копійок). Сума нарахованого доходу на користь [PERSON] та утриманого податку з доходів фізичних осіб буде відображена у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку та сум утриманого з ним податку (форма 1-ДФ) за 4 квартал 2013 року протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного періоду - відповідно до п. 1.2 та 2.1 наказу ДПА України від 24.12.2010 № 2010. Крім того, зазначає, що оскільки трудові відносини з позивачем були розірвані до 1 січня 2011 року, до дня набрання чинності Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому єдиний внесок у такому випадку на виплачену [PERSON] компенсацію за службу у надурочний час, святкові та вихідні не нараховувався. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проходив службу у Рівненському МВ УМВС України в Рівненській області з 05 березня 2008р. по 29 січня 2009р, вказані обставини встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року № 2а-2894/09/1770 (яка набрала законної сили). У період служби позивач з 2008 по 2009 роки перебував на грошовому забезпеченні у відповідача - Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області. Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу з 1 січня 2008 року нараховувалося згідно наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896). Відповідно до норм вказаного Наказу (п.3), грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відтак, до складу загального місячного оподатковуваного доходу позивача включаються його грошове забезпечення, яке включає доплату за надурочний час, св'яткові та вихідні дні. На дату виплати позивачу вказаних сум за службу надурочний час, святкові та вихідні дні порядок оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом ІV "Податок на доходи фізичних осіб" Податкового кодексу України. Пункт 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України передбачає, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Відтак, дохід позивача у сумі 3070, 59 грн (три тисячі сімдесят гривень 59 копійок) відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року № 2а-2894/09/1770, є оподатковуваним доходом. Підпункт 168.1.1 пункту 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України передбачає, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у статті 167 цього Кодексу. Відповідно до положень пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичні особи, які незалежно від організаційно-правової статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нарахувати, утримати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органом та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу. З наведених норм вбачається, що відповідач, при нарахуванні та виплаті позивачу доходу згідно вказаного рішення суду по відношенню до позивача є податковим агентом, котрий утримав з суми виплаченого позивачу доходу податок за ставкою, визначеною у статті 167 цього Кодексу. Дані обставини підтверджується листом від 31.12.2013 за № 50/43420 за підписом начальника та головного бухгалтера Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області. Враховуючи наведене вимога позивача про зобов'язання Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області при нарахуванні та виплатах мінімальних державних гарантіях в оплаті праці [PERSON] здійснених з листопада 2013 року за період 05.03.2008 - 29.01.2009 сплатити податок з доходів фізичних осіб не підлягає до задоволення в зв"язку з виконанням. Відповідно до вимог п. 1.2 та п. 2.1 наказу Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1020 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 13.01.2011 за № 46/18784) податковий розрахунок (форма 1ДФ) подається окремо за кожен квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім днем звітного кварталу. Отже, виплачений дохід [PERSON] у листопаді 2013 року має бути відображений у звітності форми 1ДФ відповідача протягом 40 календарних днів, наступних за останнім днем звітного кварталу, тобто до 10 лютого 2014 року. А тому в цій частині вимог також слід відмовити позивачу у зв"язку з передчасним зверненням до суду. Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення частин першої і другої статті 55 Конституції України про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та статті 2 Закону України ""Про судоустрій і статус суддів"" від 7 липня 2010 року про те, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Водночас, частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області при нарахуванні та виплатах мінімальних державних гарантіях в оплаті праці [PERSON] здійснених з листопада 2013 року за період 05.03.2008 - 29.01.2009 сплатити внески з доходу [PERSON] передбачені законом, суд зазначає наступне. На дату виплати позивачу доходу за рішенням суду від 18.11.2009р. № 2а-2894/09/1770 діє Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Відповідно до абз. 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9-14 цієї частини. Пункт 9 вказаної частини вказує, що платниками єдиного внеску є військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу. Відтак, органи, які виплачують грошове забезпечення або компенсацію відповідно до законодавства військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, мають утримувати з таких виплат єдиний внесок, розмір якого визначений ч. 10 ст. 8 цього Закону та складає 2,6 % грошового забезпечення. Однак, відповідно до листа - роз'яснення Пенсійного фонду України від 12.06.2012 №13884/03-30 "Щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму зарплати, нарахованої згідно рішення суду", визначено якщо суми заробітної плати згідно з рішенням суду нараховані працівнику за період до 1 січня 2011 року (день набрання чинності Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування") та якщо на день нарахування зазначених сум особа не перебуває у трудових відносинах з установою, то єдиний внесок у такому випадку не нараховується, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи, що нарахування компенсації за надурочний час [PERSON] проведено за період 05.03.2008 по день звільнення 29.01.2009, трудові відносини з УМВС та позивачем були розірвані до 1 січня 2011 року, отже відповідно до роз'яснень Пенсійного фонду України єдиний внесок у такому випадку не нараховується, оскільки на день нарахування зазначених сум позивач не перебував у трудових відносинах з УМВС. З наведеного вище, доводи позивача про порушення його права в подальшому не грунтуються на вимогах закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які порушення охоронюваних прав, свобод та інтересів позивача відповідачем, відтак в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied