Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Степанки» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.01.2014р. №0000902200, №0000922200, №0000111700. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх винесеними з порушенням норм чинного законодавства, а тому вони підлягають скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях по справі. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували повністю з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Степанки» зареєстровано як юридична особа Черкаською районною державною адміністрацією Черкаської області, ідентифікаційний код 03793337, з 13.03.2000р. перебуває на обліку в ДПІ у Черкаському районі за №803. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ДПІ у Черкаському районі від 07.11.2013р. №228 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки СТОВ «Степанки» та направлень від 18.11.2013 року №35/23-25-03-043, №36/23-25-03-043, №37/23-25-03-043, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.77.1, пп. 77.2 ст. 77, ч.2 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ч.1 п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПКУ) посадовими особами відповідача проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.10 по 30.06.13, про що складено акт від 13.12.2013 року № 34/23-25-22-010/03793337. Відповідачем у акті зроблено висновок щодо порушення СТОВ «Степанки»: 1. вимог пп.127.1 ст. 127 та ст.168 ІV Розділу ПКУ, а саме: помилкове перерахування податку з доходів фізичних осіб від здавання в оренду земельні частки (паї) на рахунок податку з доходів фізичних осіб від заробітної плати в сумі 34628, 80 грн.; 2. вимог п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ, внаслідок встановлено заниження податкового кредиту всього у сумі 111914 грн., в тому числі за березень 2011 року на суму 21616 грн., за вересень 2011 року на суму 9733 грн., жовтень 2011 року на суму 20566 грн., за листопад 2011 року на суму 60000 грн., завищено від'ємне значення за лютий 2011 року на суму 42960 грн.; 3. вимог п. 240.1 ст. 240, пп. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242, п. 243.1 ст. 243 ПКУ, СТОВ «Степанки» не нараховано та не сплачено екологічний податок за період з 01.01.11 по 05.04.11 в сумі 144958, 52 грн., в т.ч. за 3 квартал 2011 року в сумі 70011,30 грн., за 4 квартал 2011 року в сумі 26990,16 грн., за 2 квартал 2012 року в сумі 35388, 36 грн., за 3 квартал 2012 року в сумі 12568 грн. 70 коп. Не погоджуючись із зазначеними висновками позивач 19.12.2013р. подав заперечення до акту перевірки. Відповідач 30.12.2013 року прийняв рішення №6737/23-25-22-026 «Про розгляд заперечення», яким висновки акту перевірки залишено без змін. 09.01.2014 року відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення: № 0000902200, яким збільшено грошове зобов'язання по надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на суму 181198,16 грн., із яких 144958,52 грн. основний платіж, а 36239,64 грн. штрафні (фінансові) санкції, №0000922200, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 134490,00 грн., із яких 111914,00 грн., а 22576 грн. штрафні (фінансові) санкції та №0000111700 яким збільшено грошове зобов'язання по податку з доходів найманих працівників на суму 8657, 20 грн. Господарські операції позивача по закупівлі у ТОВ «Сюіта» дизельного пального та бензину підтверджуються податковими накладними та видатковими накладними за лютий 2011р., березень 2011р., вересень 2011р., жовтень 2011р., перевезення зазначених ТМЦ підтверджується товарно-транспортними накладними за лютий 2011р., березень 2011р., вересень 2011р., жовтень 2011р. Господарські операції позивача по закупівлі у ПП «Мар-98» аміачної селітри підтверджуються податковими накладними від 17.11.2011 року № 7, від 25.11.2011 року № 9, від 29.11.2011 року № 10, видатковими накладними від 17.11.2011 року № ПП - 000034, від 25.11.2011 року № ПП - 000037, від 29.11.2011 року № ПП - 000038. Перевезення ТМЦ підтверджується товарно-транспортними накладними ААБ № 024752 від 17.11.2011 року, ААБ № 024754 від 25.11.2011 року, ААБ № 024757 від 17.11.2011 року. Відповідач не заперечував, що позивачем розрахунки за аміачну селітру, дизельне пальне та бензин проведені у безготівковій формі. Перерахування коштів ТОВ «Сюіта» та ПП «Мар-98» за отримані ТМЦ підтверджується виписками банку з особового рахунку позивача. Отримані ТМЦ (аміачна селітра, дизельне паливо та бензин) від ТОВ «Сюіта» та ПП «Мар-98», СТОВ «Степанки» використано у власній господарській діяльності, що відображено в бухгалтерському обліку у відповідний звітний період та підтверджується звітами про рух матеріальних цінностей по рахунку 20/3 за лютий, березень, вересень, жовтень, листопад 2011 року. За нормами ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих платником податку протягом такого звітного періоду в зв'язку придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку, реєстр яких веде центральний податковий орган, при цьому будь-якій особі, яка реєструється як платник податку на додану вартість, присвоюється індивідуальний податковий номер, який використовується для справляння цього податку. У період здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, ТОВ «Сюіта» та ПП «Мар-98» знаходились на обліку у державному податковому органі, були включені до єдиного державного реєстру юридичних осіб та включені до реєстру платників податку на додану вартість. Представники відповідача не заперечували закупівлю та використання позивачем палива та аміачної селітри, проте наполягали на неможливості здійснення господарських операцій ТОВ «Сюіта» та ПП «Мар-98». Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України. Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Крім цього, пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого), у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» зазначено, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість. Відповідно до ст. 47 ПКУ відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що СТОВ «Степанки» підтверджено правомірність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за перевіряємий період, а тому податкове повідомлення-рішення №0000922200 підлягає скасуванню. Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення № 0000902200 щодо збільшення грошового зобов'язання по надходженням від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу виданий дозвіл № 7124987001 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 26.09.2013р. №7124987001-1 з терміном дії до 27.09.2018р. Відповідно до пп.14.1.230 п. 14.1 ст. 14 ПКУ зазначено, що у якості стаціонарного джерела забруднення визначає - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти. Підпунктом 240.1.1 п.240.1 ст. 240 ПКУ визначено, що платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (пп.242.1.1 п.242.1 ст. 242 ПКУ). Пункт 243.1 ст.243 ПКУ визначає ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення. Відповідач вважає, що позивач придбаваючи та використовуючи, як органічне добриво пташиний послід повинен сплачувати екологічний податок. Проте відповідачем не надано суду обґрунтування, яким чином пташиний послід відноситься до стаціонарних джерел викидів визначених пп.14.1.230 п. 14.1 ст. 14 ПКУ. Відповідно до п. 250.12 ст. 250 ПКУ органи державної податкової служби залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів. Відповідачем фахівці у сфері охорони навколишнього природного середовища, для перевірки правильності визначення позивачем податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення не залучалися. За таких обставин суд вважає доводи відповідача щодо правомірності визначення сум екологічного податку необґрунтованими, а тому податкове повідомлення - рішення № 0000902200 підлягає до скасування. Як вбачається із акту перевірки, позивачем помилково було перераховано податок з доходів фізичних осіб від здавання в оренду земельної частки (паю) на рахунок податку з доходів фізичних осіб від заробітної плати в сумі 34 628 грн. 00 коп., чим порушено ст. 168 ПКУ, в зв'язку з чим відповідачем застосовано штрафну санкцію відповідно до ст.127 ПКУ за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків. Позивач не заперечував, що така помилка була допущена, але вважає, що кошти до бюджету були перераховані, а тому штрафна санкція застосована безпідставно. Відповідно до п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до бюджету згідно з Бюджетним кодексом України (п.п.168.4.1 п. 168.4 ст. 168 ПКУ). Такий порядок застосовується всіма юридичними особами, у тому числі такими, що мають філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що розташовані на території іншої територіальної громади, ніж така юридична особа, а також відокремленими підрозділами, яким в установленому порядку надано повноваження щодо нарахування, утримання і сплати (перерахування) до бюджету податку (п.п. 168.4.2 п. 168.4 ст. 168 ПКУ). Підпунктом 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 ПКУ визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом. Відповідно до п. 127.1 ст. 127 ПКУ не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Позовні вимоги позивача в частині скасування податкового повідомлення - рішення №0000111700 до задоволення не підлягають. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 3 ст.94 КАС України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial