Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

У жовтні 2011 року прокурор Бучацького району Тернопільської області звернувся до суду із адміністративним позовом в інтересах [PERSON] до відповідача Бучацької міської ради Тернопільської області, в якому просив : 1) скасувати рішення 6 сесії 6 скликання Бучацької міської ради № 234 від 06.05.2011 року «Про розгляд акту розширеної депутатської комісії «Про розгляд звернення [PERSON] від 08.04.2011 року»; 2) погодити [PERSON] межові знаки між суміжними землекористувачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га., яка розташована по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, без підписів вказаних суміжних землекористувачів; 3) зобов'язати голову Бучацької міської ради погодити план відведення земельної ділянки, кадастровий план та акт погодження меж. В обгрунтування позовних вимог прокурор покликався на те, що оскаржене рішення відповідача № 234 від 06.05.2011 року є незаконним, порушує права [PERSON] на оформлення права власності на земельну ділянку. Вказував прокурор, що Бучацькою міською радою безпідставно відмовлено [PERSON] в затвердженні акту депутатської комісії та погодженні проекту землеустрою без підпису суміжних землекористувачів. Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.11.2011 року позов задоволено. Скасовано рішення 6 сесії 6 скликання Бучацької міської ради № 234 від 06.05.2011 року «Про розгляд акту розширеної депутатської комісії «Про розгляд звернення [PERSON] від 08.04.2011 року». Погоджено [PERSON] межові знаки між суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га., яка розташована по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, без підписів вказаних суміжних землекористувачів. Зобов'язано голову Бучацької міської ради погодити план відведення земельної ділянки, кадастровий план та акт погодження меж. З цією постановою суду не погодились [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і оскаржили її в апеляційному порядку. Вважають апелянти, що постанова суду є незаконною і підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування апеляційних вимог апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції безпідставно не залучив їх до розгляду справи третіми особами, про що вони подавали суду заяву 01.11.2011 р.. Постановою суду вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, і при цьому порушено їх права на судових захист. За наслідками апеляційного розгляду апелянти просять скасувати постанову суду першої інстанції від 22.11.2011 року, та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Одночасно апелянти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали суду апеляційної інстанції заяву про залучення їх до справи в якості третіх осіб на стороні відповідача, оскільки розглядуваний спір зачіпає їхні права, інтереси та обов'язки як осіб, які претендують на спірну земельну ділянку. Судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованими доводи заявників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.11.2011 року вирішено питання, які зачіпають права та інтереси цих осіб як суміжних та претензійних землекористувачів. Тому цих осіб судом апеляційної інстанції залучено до розгляду справи третіми особами. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що письмову заяву про залучення до справи третіми особами вказані особи подавали ще суду першої інстанції 02.11.2011 р. (а.с. 14). Також ухвалою суду апеляційної інстанції задоволено заяву [PERSON] про відмову його від поданої спільної апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. Так, відносно позовної вимоги про погодження [PERSON] межових знаків між суміжними землекористувачами на земельну ділянку площею 0,12 га. без підписів вказаних суміжних землекористувачів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Повноваження адміністративного суду при вирішенні адміністративної справи передбачені статтею 162 КАС України. Із змісту наведених правових норм видно, що до повноважень адміністративного суду не входить погодження межових знаків між суміжними землекористувачами. Тому, суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду в порядку адміністративного судочинства позовну вимогу про погодження межових знаків між суміжними землекористувачами на земельну ділянку, і при цьому суд незаконно перебрав на себе повноваження органу місцевого самоврядування і вирішив особисто погодити [PERSON] межові знаки на земельну ділянку без підпису вказаних суміжних землекористувачів. З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що провадження по розглядуваній адміністративній справі в частині позовної вимоги про погодження [PERSON] межових знаків між суміжними землекористувачами на земельну ділянку, слід закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, у зв'язку із тим, що в цій частині позову справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Одночасно, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання погодження межових знаків на земельну ділянку між суміжними землекористувачами може бути предметом розгляду суду в порядку цивільного судочинства, з врахуванням вимог ст. 15 ЦПК України та ст. 158 ЗК України. Відносно позовної вимоги про зобов'язання голову Бучацької міської ради погодити план відведення земельної ділянки, кадастровий план та акт погодження меж, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Позивачем в адміністративній справі - є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевірити чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; - обґрунтовано; - безсторонньо (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; - пропорційно; - з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; - своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Із змісту наведених правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов'язковим повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем і конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Задоволення адміністративного позову є можливим в разі встановлення судом фактів того, що оскаржені позивачем рішення, дії чи бездіяльність відповідача вчинені з порушенням ознак, передбачених частиною 3 статті 2 КАС України. Із змісту адміністративного позову та матеріалів адміністративної справи видно, що позов прокурора Бучацького району поданий в інтересах [PERSON], де відповідачем зазначено Бучацьку міську раду. Однак, позовна вимога про зобов'язання погодити план відведення земельної ділянки, кадастровий план та акт погодження меж, заявлено до голови Бучацької міської ради, який не являється по цій адміністративній справі відповідачем. В цій ситуації суд першої інстанції не врахував, що голова Бучацької міської ради являється самостійним суб'єктом владних повноважень, оскільки відповідно до статей 5, 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» входить в систему місцевого самоврядування, володіє індивідуальними владними функціями та повноваженнями, а тому не будучи відповідачем по справі міський голова не може бути зобов'язаний в судовому порядку до вчинення конкретних дій. При цьому, судом першої інстанції не встановлено, і позивачем не обґрунтовано того, в чому полягають протиправність рішень, дії чи бездіяльності міського голови, та чи належить до його повноважень погодження плану відведення земельної ділянки, кадастрового плану та акту погодження меж. З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги щодо зобов'язання голову Бучацької міської ради погодити план відведення земельної ділянки, кадастровий план та акт погодження меж, а тому є незаконною і необгрунтованою постанова суду першої інстанції від 22.11.2011 року в частині задоволення цієї позовної вимоги. Відносно позовної вимоги про скасування рішення Бучацької міської ради № 234 від 06.05.2011 року «Про розгляд акту розширеної депутатської комісії «Про розгляд звернення [PERSON] від 08.04.2011 року», суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Судом встановлено, що рішенням 6 сесії 5 скликання Бучацької міської ради № 332 від 16.01.2007 р. надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. Актом комісії Бучацької міської ради від 08.04.2011 року, за результатам розгляду заяви [PERSON] від 29.03.2011 р. у зв'язку із непідписанням суміжниками проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS], рекомендовано сесії міської ради : затвердити даний акт, погодити проект землеустрою без підписів суміжників, погодити безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,0405 кв.м. без підпису суміжника [PERSON] та [PERSON]. Оспорюваним рішенням Бучацької міської ради № 234 від 06.05.2011 року вирішено відмовити в затвердженні вказаного вище акту комісії та погодженні [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення ОСГ без підпису суміжників. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування вказаного вище рішення відповідача № 234 від 06.05.2011 року. Так, статтями 12, 122 ЗК України (в редакції на час розглядуваних правовідносин) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у залузі земельних відносин належать, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Норми безоплатної передачі земельних ділянок, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, визначені статтею 121 ЗК України, а Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Відповідно до ст. 118 ЗК України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Передача земельної ділянки у власність здійснюється після розроблення, погодження і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] має намір оформити право власності на розглядувану земельну ділянку по [ADDRESS]. Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки являється невід'ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підписання такого Акту суміжними землекористувачами є необхідною умовою для погодження органом місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Матеріалами проекту землеустрою підтверджується, що апелянти по даній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються суміжними із [PERSON] землекористувачами та особами, яким згідно рішення Бучацької міської ради № 109 від 01.03.2011 року надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ОСГ. Судом встановлено, що непідписання суміжними користувачами Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки [PERSON] пов'язано із наявністю між цими особами земельного спору, в тому числі щодо спільних меж між їхніми земельними ділянками. Тому, вирішення такого земельного спору є необхідною передумовою належного встановлення і узгодження меж земельної ділянки позивача [PERSON], що підлягає до приватизації. В такій ситуації є помилковими висновки суду першої інстанції щодо можливості погодження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів. З врахуванням наведеного, оспореним рішенням Бучацької міської ради № 234 від 06.05.2011 року правомірно відмовлено в затвердженні вказаного вище Акту комісії та погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення ОСГ без підпису суміжників. Тому є безпідставною позовна вимога про скасування цього рішення. Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до статей 112, 136 КАС України, суд не приймає визнання відповідачем адміністративного позову, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Оскільки по даній адміністративній справі визнання Бучацькою міською радою адміністративного позову суперечить нормам КАС України та ЗК України, порушує права та інтереси третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому таке визнання відповідачем позову не може бути прийняте судом. З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 22.11.2011 року прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, оскаржену постанову суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні частини позовних вимог, а в частині позовних вимог провадження по адміністративній справі закрити.

Результат розгляду: denied