Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

15 листопада 2012 року відповідачем зареєстровано декларацію ТОВ «ФСВ» про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по вул. Юності, 8А у Дніпровському районі м. Києва» за № КВ 08312218724. 01 листопада 2013 року начальником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві Кучером С.М. прийнято наказ № 56 «д», «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт», яким скасовано дозвіл на початок виконання будівельних робіт вищевказаного об'єкту будівництва. Вказаний наказ відповідачем 1 надіслано на адресу позивача листом за № 7/26-88/0411/05 від 04 листопада 2013 року. Незгода з зазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень обумовила позивача звернутися з позовом до адміністративного суду. Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з доводами ТОВ «ФСВ», виходячи з наступного. Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038) замовник має право виконувати будівельні роботи після: - направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; - реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; - видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Частиною другою вказаної статті Закону № 3038 передбачено, що зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Під час розгляду вказаної справи, судом встановлено, що до винесення оскаржуваного наказу, відповідачем 1 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «ФСВ», зокрема об'єкту будівництва за вказаною вище адресою, внаслідок чого складено акт від 29 жовтня 2013 року. 30 жовтня 2013 року відповідачем на підставі вказаного акту складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та внесено 29 жовтня 2013 року приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт. 07 листопада 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві було винесено постанову № 522/13/7/26-62/0711/03, якою, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР, до позивача застосовано штраф у розмірі 5 735, 00 грн. З огляду на встановлені під час проведеної перевірки факти та на підставі ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038, Інспекцією було видано наказ № 56 «д» від 01.11.2013 про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт KB 08312218724 від 15.11.2012. При вирішені адміністративної справи, суд приходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038 у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування. Визначення процедури виконання будівельних робіт регулюється Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (далі - Порядок № 466). Пунктом восьмим Порядку № 466 передбачено, що реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Відповідно до п. 10 Порядку № 466 інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру. Згідно абз. 11 п. 14 Порядку № 466 у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом ( абз. 12 п. 14 Порядку № 466). Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування ( абз. 14 п. 14 Порядку № 466). Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що у разі виявлення недостовірних даних наведених у зареєстрованій декларації, тобто встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації, Інспекція має право скасувати таку декларацію. Суд звертає увагу на той факт, що з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що позивач здійснював містобудівну діяльність на підставі проектної документації, яка не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відомості щодо існування належного проекту ТОВ «ФСВ» повідомило в декларації про початок будівельних робіт, яка скасована оскаржуваним наказом. Таким чином, на думку суду, вказані в акті перевірки позивача порушення свідчать про надання ТОВ «ФСВ» недостовірних даних, наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по вул. Юності, 8А у Дніпровському районі м. Києва» зареєстрованої 15 листопада 2012 року за № КВ 08312218724, що дають підстави вважати об'єкт самочинним будівництвом. Одночасно, при вирішенні вказаної справи не може бути прийнята до уваги постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2013 року, оскільки вона стосується інших обставин, ніж ті, які є предметом дослідження у даній адміністративній справі. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що відповідач 2 при винесенні наказу № 56 «д» від 01 листопада 2013 року діяв у відповідності та у межах чинного законодавства, а тому підстав для його скасування у суду немає. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю. Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Результат розгляду: denied