Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON], звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області про визнання дій протиправними, визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинення певних дій. У ході розгляду адміністративної справи [PERSON] вступив у справу, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, пред'явивши адміністративний позов до відповідачів. Відповідно до частин 1, 3 ст. 53 КАС України усною ухвалою суду від 23.12. 2013 року було вирішено питання про вступ до участі у справі [PERSON], як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача в частині позовних вимог, що виключають задоволення вимог позивача. Позивач та представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що його батько [PERSON] працював на різних посадах в радгоспі "Бескид", який був розташований на території Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області, а мати [PERSON] працювала вчителем у Либохорській школі. Ухвалою Львівської обласної ради народних депутатів № 277 від 01.02. 1993 року було затверджено Програму приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області. У відповідності до Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області радгосп "Бескид" було реформовано у колективне сільськогосподарське підприємство "Бескид". [PERSON], як пенсіонер радгоспу "Бескид" та [PERSON], як працівник соціальної сфери, мали право на земельну частку (пай). Пунктом 5 Указу Президента України № 720/95 від 08.08. 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Однак Турківська районна державна адміністрація Львівської області проявила повну бездіяльність та не видала батькам позивача і третіх осіб сертифікатів на право на земельну частку (пай). Крім того, позивач зазначив, що він та його брати, після смерті їх батьків, користувалися земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні їх батьків. Разом з тим, протиправним рішенням Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 198 від 10.01. 2013 року "Про вилучення земельних ділянок в землі запасу Либохорської сільської ради померлих землекористувачів" вказана земельна ділянка була безпідставно вилучена в землі запасу сільської ради без їх згоди та без рішення суду. Також, позивач та представник третьої особи зазначає, що він та його брат звернулися у відповідності до ч. 6 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. б ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України із заявами до голови Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання земельних ділянок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Однак до моменту подачі адміністративних позовів їх заяви протиправно не розглянуті. Враховуючи наведені обставини, просив позови задовольнити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового засідання судом повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Судом не визнавалася обов'язковою участь третьої особи в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі третьої особи за наявними у справі матеріалами. Відповідач 1 - Турківська районна державна адміністрація Львівської області, позовні вимоги, з мотивів викладених у письмових запереченнях, не визнала. До початку судового засідання відповідач 1 подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача 1. Судом не визнавалася обов'язковою участь представника відповідача 1 в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача 1 за наявними у справі матеріалами. Відповідач 2 - Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області, позовні вимоги, з мотивів викладених у письмових запереченнях, не визнала. До початку судового засідання відповідач 2 подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача 2. Судом не визнавалася обов'язковою участь представника відповідача 2 в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача 2 за наявними у справі матеріалами. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача та представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Турківської районної державної адміністрації Львівської області № 159 від 10.04. 1996 року держгосп "Бескид" перереєстровано у агросервісне товариство по обслуговуванню населення "Бескид" (а.с. 136). Агросервісному товариству по обслуговуванню населення "Бескид" землі в користування чи власність не видавалися. Землі, що були у користуванні держгоспу "Бескид" були передані до земель запасу Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області. Вказані обставини не заперечувалися сторонами та доказів на їх спростування суду не надано. Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.07. 2005 року у справі № 6/27-8/25 агросервісне товариство по обслуговуванню населення "Бескид" було ліквідовано (а.с. 137). Відповідно до копії реєстраційної картки 14.10. 2005 року державним реєстратором було внесено запис № 14111280000000161 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи агросервісне товариство по обслуговуванню населення "Бескид" (а.с. 136). Доказів щодо розпаювання земель держгоспу "Бескид" сторонами суду не надано. Відповідно до погосподарських книг на 1991-2015 роки [PERSON] до дня смерті користувався земельною ділянкою площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 107-121). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12. 2012 року спадкоємцями померлого [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які після смерті батька продовжували користуватися земельними ділянками, що були у користуванні батька. Дані обставини підтверджені поясненнями позивача та не заперечувалися представником відповідача 2 (а.с. 50). Рішенням Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 198 від 10.01. 2013 року "Про вилучення земельних ділянок в землі запасу Либохорської сільської ради померлих землекористувачів" було вилучено в [PERSON] земельну ділянку розміром 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області (а.с. 51). Позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача 27.12. 2012 року було подано до голови Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області заяви про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання земельних ділянок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 52, 85). Відповідно до протоколу сесії Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області від 04.02. 2013 року вказані заяви були розглянуті на засіданні сесії та прийнято відповідні рішення (а.с. 87-88). Так, відповідно до рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 207 від 04.02. 2013 року було відмовлено на подану заяву [PERSON] в зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок під забудову та при розгляді питання про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину [PERSON] із 9-ти присутніх депутатів "за" проголосували - 0, утрималися - 9, проти - 0 (а.с. 89). Згідно рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 206 від 04.02. 2013 року було відмовлено на подану заяву [PERSON] в зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок під забудову та при розгляді питання про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину [PERSON] із 9-ти присутніх депутатів "за" проголосували - 0, утрималися - 9, проти - 0 (а.с. 90). Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності Турківської районної державної адміністрації Львівської області з питань видачі [PERSON] та [PERSON] сертифікатів на право на земельну частку (пай) протиправною та зобов'язання Турківської районної державної адміністрації Львівської області надати позивачу сертифікати на право на земельну частку (пай) [PERSON] та [PERSON], суду слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). З метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та відповідно до частини другої статті 25 Конституційного Договору між Президентом України та Верховною Радою України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" було прийнято Указ Президента України № 720/95 від 08.08. 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ № 720/95). Відповідно до п. 1 Указу № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 5 Указу № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Таким чином, оскільки держгосп "Бескид" було перереєстровано у агросервісне товариство по обслуговуванню населення "Бескид", тобто не у колективне сільськогосподарське підприємство, та у створеного товариства на праві власності чи користування не було жодної земельної ділянки, то у Турківської районної державної адміністрації Львівської області були відсутні правові підстави для видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам [PERSON] і [PERSON] та їх реєстрації. Враховуючи наведене, у задоволенні вказаних позовних вимог, суду слід відмовити. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області з приводу вилучення в [PERSON] земельної ділянки розміром 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу сільської ради та визнання недійсним рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 198 від 10.01. 2013 року "Про вилучення земельних ділянок в землі запасу Либохорської сільської ради померлих землекористувачів" у частині вилучення в [PERSON] земельної ділянки розміром 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області, то суду слід зазначити наступне. Так, як зазначалося вище, згідно погосподарських книг на 1991-2015 роки спірною земельною ділянкою до дня смерті користувався [PERSON], а на даний момент користуються спадкоємці померлого - його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Таким чином, вказаною нормою закону не передбачено право органу місцевого самоврядування вилучати земельні ділянки, що перебувають у користуванні фізичних осіб. Разом з тим, відповідно до п. б ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2, 3 ст. 149 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Відповідно до ч. 10 ст. 149 Земельного кодексу України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. З системного аналізу вищезазначених норм права, суд дійшов висновку, що вилучення земельної ділянки комунальної власності, яка перебуває у користуванні фізичних осіб, можливе за рішенням відповідної сільської ради лише за згодою землекористувача, а у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області безпідставно вилучила земельну ділянку [PERSON] не з'ясувавши згоду землекористувачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 198 від 10.01. 2013 року "Про вилучення земельних ділянок в землі запасу Либохорської сільської ради померлих землекористувачів" обґрунтовано п. б ст. 12 та п. б ст. 140 Земельного кодексу України, які не мають відношення до вказаних правовідносин, оскільки в даному випадку не вчинялася передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та вказана земельна ділянка перебувала на праві користування, а не власності. Таким чином, суд дійшов висновку, щодо протиправності дій Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області з приводу вилучення в [PERSON] земельної ділянки розміром 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу сільської ради та визнання протиправним і скасування рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 198 від 10.01. 2013 року "Про вилучення земельних ділянок в землі запасу Либохорської сільської ради померлих землекористувачів" у частині вилучення в [PERSON] земельної ділянки розміром 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області внести в порядок денний сесії ради заяву позивача та третьої особи про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, то суду слід зазначити наступне. Так, як зазначалося судом, позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача 27.12. 2012 року було подано до голови Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області заяви про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання земельних ділянок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, які були зареєстровані у сільській раді 28.12. 2012 року відповідно до відмітки реєстрації вхідної кореспонденції. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до протоколу сесії Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області від 04.02. 2013 року вказані заяви були розглянуті на засіданні сесії. Рішеннями Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області № 206 та № 207 від 04.02. 2013 року було відмовлено на подану заяву [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок під забудову та при розгляді питання про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам із 9-ти присутніх депутатів "за" проголосували - 0, утрималися - 9, проти - 0. Таким чином, позовні вимоги щодо зобов'язання Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області внести в порядок денний сесії ради заяви позивача та третьої особи є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки вказані заяви розглянуті на сесії сільської ради та прийняті відповідні рішення. В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Таким чином, у ході судового засідання позивач частково довів суду обґрунтованість позовних вимог, а відповідачі частково підтвердили правомірність своїх дій. Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду, то поданий позов належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Враховуючи викладене та те, що позов задоволено частково на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, позивачу слід присудити з Державного бюджету України 25 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 129 від 03.07. 2013 р. (а.с. 44).

Результат розгляду: partial