Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

27 січня 2014 року позивач, громадянка Туркменістану [PERSON], звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування рішення про примусове повернення за межі України та заборону в'їзду в Україну. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.12.2013 у приміщенні Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від посадової особи даної служби вона отримала рішення № 51 від 04.12.2013 про її примусове повернення з України з забороною подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки до 04.12.2016, та свій паспорт з проставленими в ньому штампами про прийняте рішення. На думку позивача, дане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з нижченаведених підстав. Позивач приїхала до України 05.06.2010 для навчання у Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова, де й навчалася до вересня 2011 року. У вересні 2011 року перевелася на навчання до Луганського національного університету ім. Т. Шевченка та переїхала на проживання до м. Луганська. Прибувши до зазначеного навчального закладу, здала свій паспорт для продовження строку реєстрації в Україні. Згодом отримала свій паспорт від представника деканату іноземних студентів зі штампом про продовження реєстрації до 15.09.2012 за адресою: м. Луганськ, вул. Матросова, буд. 26, кімн. 4. Після закінчення даного терміну знов передавала свій паспорт співробітникам деканату, після чого й отримала його разом з посвідкою на тимчасове проживання серії [NUMBER], оформленою 20.09.2012 Управлінням ДМС України в Луганській області, дійсною до 20.09.2013. Позивач є інвалідом третьої групи з дитинства з діагнозом: вроджена клишоногість тяжкого ступеня (медична документація додається). 01.02.2013 її було відраховано з університету за академічну заборгованість та співробітники деканату іноземних студентів запропонували їй здати її посвідку на тимчасове проживання, що вона й зробила. Після відрахування з університету позивач довгий час, приблизно до початку листопада 2013 року, майже не виходила на вулицю через погане самопочуття, проживала у своїх знайомих, періодично змінюючи місце проживання. Виїхати на Батьківщину вона не мала змоги у зв'язку з матеріальними труднощами та поганим самопочуттям. У листопаді 2013 року позивач знов звернулася до деканату з питання можливості поновлення на навчання, однак співробітник деканату повідомив її, що вона не можу бути поновлена, оскільки перебуває в Україні без жодних дозвільних документів, та порадив звернутися до міграційної служби. 19.11.2013 року позивач звернулася до міграційної служби Ленінського району м.Луганська, де їй пояснили, що вона знаходиться в Україні нелегально, склали протокол та того ж дня вона сплатила адміністративний штраф у розмірі 510 гривень, а вже 17.12.2013 року позивачем було отримано оскаржуване рішення. На думку позивача, у відповідача не було жодних підстав для прийняття оскаржуваного рішення, адже жодних протиправних дій вона не вчиняла, а також має намір продовжити своє навчання у Луганському національному університеті ім.Т.Г.Шевченка. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, просила суд скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 04.12.2013 №51 в частині заборони громадянці Туркменістану [PERSON] в'їзду в України на 3 року до 04.12.2016 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до початку слухання справи надав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині скасування заборони громадянці Туркменістану [PERSON] в'їзду в Україну на 3 року до 04.12.2016 року. Просив розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним адміністративний позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обов'язками, як і громадяни України. Правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Згідно ч.12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами) іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною дванадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов'язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу. Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251, посвідка на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною дванадцятою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", видається на період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні. Судом встановлено, що громадянка Туркменістану [PERSON] прибула до України 05.06.2010 з метою навчання у Національному педагогічному універ ситеті ім. Драгоманова в м. Києві (далі - НПУ), державний кордон України пе ретнула в ПП "Бориспіль" на підставі дійсного паспортного документа з візою типу "О", що підтверджується відміткою "В'їзд" підрозділу Держприкордон-служби України. На підставі звернень НПУ Управлінням ГІРФО ГУМВСУ м. Києва гро мадянці Туркменістану [PERSON] неодноразово було продовжено термін перебування в Україні. 27.09.2011 вказану іноземну громадянку було знято з реєстраційного обліку УГІРФО м. Києва у зв'язку з переведенням для продовження навчання до Луганського національного університету ім. Т. Шев ченка (далі - ЛНУ). На підставі звернень ЛНУ ВГІРФО УМВСУ в Луганській області громадянці [PERSON] було продовжено термін перебування в Україні за адресою: [ADDRESS] до 15.09.2012. 20.09.2012 громадянці [PERSON] Управлінням ДМС України в Лу ганській області за клопотанням ЛНУ та її особистою заявою було оформлено посвідку на тимчасове проживання серії [NUMBER] терміном дії до 20.09.2013. Наказом по ЛНУ від 01.02.2013 громадянку Туркменістану [PERSON] було відраховано з числа студентів за академічну заборгованість. Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що наказом по ЛНУ від 01.02.2013 року громадянку Туркменістану [PERSON] було відраховано з числа студентів за академічну заборгованість, а інших законних підстав для подальшого перебування позивача в Україні не має, 04.12.2013 року Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки Туркменістану [PERSON] (а.с. 5). У зв'язку з тим, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення став наказ про відрахування громадянки Туркменістану [PERSON] за академічну заборгованість, підстави для перебування позивача на території України відпали після її відрахування з вищого навчального закладу, а тому суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення в частині примусового повернення позивача з України. Щодо заборони громадянці Туркменістану [PERSON] в'їзду в Україну на 3 роки до 04.12.2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Аналіз статті свідчить про те, що заборона щодо подальшого в'їзду в Україну не несе обов'язкового характеру при прийнятті рішення про примусове повернення. Згідно ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства » в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну. Як вбачається з матеріалів справи, позивач лише порушила правила перебування іноземців в Україні, за що постановою Ленінського районного відділу у м.Луганську УДМСУ в Луганській області у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП громадянку Туркменістану [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 510 гривень. Призначене стягнення було виконано іноземкою у повному обсязі 19.11.2013, що підтверджується квитанцією банківської установи (а.с.7). Вчинення позивачем інших протиправних дій судом не встановлено. Окрім того, суд зазначає, що позивач не відвідувала занять не з власної волі, а у зв'язку з загостренням хвороби, адже вона є інвалідом третьої групи з діагнозом: вроджена клишоногість тяжкого ступеня (а.с.9-12). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не було здійснено жодної протиправної дії, передбаченої ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», також відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено підставі з яких ним було прийнято рішення про заборону позивачу в'їзду в Україну. Також суд зазначає, що громадянка Туркменістану [PERSON] має намір продовжити навчання в Україні та, як вбачається з листа «Луганського національного університету імені Тараса Шевченка», адресованого начальнику УДМСУ у Луганській області вбачається, навчальний заклад не заперечує прийняти студентку [PERSON] для продовження навчання в університеті у 2014-2015 навчальному році (а.с.8). Окрім цього відповідач не заперечує проти скасування заборони громадянці Туркменістану [PERSON] в'їзду в Україну на 3 року до 04.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.112 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 04.12.2013 №51 в частині заборони громадянці Туркменістану [PERSON] в'їзду в України на 3 року до 04.12.2016 року підлягають задоволенню. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року з метою забезпечення адміністративного позову було зупинено дію рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про примусове повернення з України громадянки Туркменістану [PERSON] від 04.12.2013 року №51 до розгляду справи по суті. Згідно ч.4 ст.118 КАС України якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного іншим. У зв'язку з тим, що судом вирішено справу по суті, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення адміністративного позову, а саме зупинення дії рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про примусове повернення з України громадянки Туркменістану [PERSON] від 04.12.2013 року №51. Питання про судові витрати судом не вирішується, адже відповідно до ч.9 ст.183-5 КАС України позовні заяви та апеляційні і касаційні скарги у справах, передбачених частиною першою цієї статті, подаються до адміністративного суду без сплати судового збору. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial