Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Дочірнє підприємство "Богданівське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інвест Україна" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 7 травня 2013 року № 0000592200. В зв'язку із реорганізацією, встановлено, що правонаступником Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби є Переяслав-Хмельницька об'єднана державна податкова інспекція головного управління Міндоходів у Київській області. Позовні вимоги ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" обґрунтовує тим, що викладені в акті перевірки обставини та факти не відповідають дійсності, позивач мав всі законні підстави для віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами взаємовідносин з контрагентами - ПФ «Агроіндустрія» та ФОП [PERSON], що підтверджується первинною документацією, зокрема, належним чином оформленими видатковими накладними, податковими накладними, копіями платіжних доручень, копіями накладних на внутрішнє переміщення, копіями реєстрів відправки зерна, рахунками фактури, тощо. Господарські операції ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" та ПФ «Агроіндустрія» та ФОП [PERSON] реально існували та оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Позивач вважає, що податковий орган не має права робити висновок про нікчемність правочинів, вчинених позивачем. З цих підстав просить позов задовольнити. Представники позивача та відповідача надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Дочірнє підприємство "Богданівське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інвест Україна" зареєстроване Яготинською районною державною адміністрацією 5 березня 2001 року та перебуває на податковому обліку у Яготинській МДПІ з 13 березня 2001 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності товариства є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур та інше. За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" щодо документального підтвердження господарських відносин з ПФ «Агроіндустрія» за квітень 2012 року Яготинською міжрайонною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби складено акт від 19 квітня 2013 року № 208/2200/31014673. Перевіркою встановлено та у висновках Акта перевірки зафіксовано порушення з боку ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 3500,00 грн. На підставі висновків Акту перевірки Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення від 7 травня 2013 року № 0000592200, яким збільшено суму грошового зобов'язання ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" з податку на додану вартість на 3500,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 875,00 грн. Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з позовом до суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 7 травня 2013 року № 0000592200. Як вбачається з акту перевірки, вказані відповідачем порушення податкового законодавства пов'язані з придбанням позивачем у ПФ «Агроіндустрія» товарно-матеріальних цінностей. Так, на думку посадової особи Відповідача, контрагент позивача має ознаки фіктивності, з огляду на наступне. При проведенні документальної перевірки позивача Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби отримано Акт ДПІ у Оболонському районі міста Києва від 14 березня 2013 року № 236/22-6/31149933 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПФ «Агроіндустрія», щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 1 січня 2012 року по 30 жовтня 2012 року. Згідно з вказаним Актом про неможливість проведення зустрічної звірки, податковий орган зазначає, що ПФ «Агроіндустрія» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб, а тому операції з даним підприємством не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже, є нікчемними по ланцюгу до "вигодонабувача". Також, встановлено відсутність на ПФ «Агроіндустрія» виробничого обладнання, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів, товарних запасів, трудових ресурсів, для здійснення основного виду діяльності. Враховуючи вищевикладені факти, податковий орган зазначає, що фінансово-господарська діяльність ПФ «Агроіндустрія» є сумнівною, а суб'єкт господарювання є створений без мети зайняття господарською діяльністю, з метою прикриття незаконної діяльності. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької діяльності, але не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів господарювання, серед яких є ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна" Враховуючи дані вищезазначеного Акту про неможливість проведення зустрічної звірки ДПІ у Оболонському районі міста Києва від 14 березня 2013 року № 236/22-6/31149933 відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції здійснені між позивачем та його контрагентом - ПФ «Агроіндустрія» не спричинили настання правових наслідків, а отже є нікчемними. Виходячи з тверджень про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ПФ «Агроіндустрія» відповідач вважає, що позивачем занижено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3500,00 грн. Проте, вказані висновки податкового органу суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та ПФ «Агроіндустрія» було укладено усний договір, згідно якого постачальник ( ПФ «Агроіндустрія») зобов'язується передати у власність Покупцю (ДП "Богданівське" ТОВ "Агро Інвест Україна") насіння вівсу «Нептун» другої репродукції у кількості 7 тонн, а покупець зобов'язувався прийняти товар та своєчасно здійснювати його оплату. Виконання вказаного договору підтверджується: видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, копіями дорожніх листів трактора, лімітно-забірними картками на одержання матеріальних цінностей, реєстрами прийому зерна. В подальшому, придбане насіння було посіяно на полі [NUMBER] на площі [NUMBER], що також підтверджується матеріалами справи. Як вбачається з Акту перевірки, позивачем надавались належним чином засвідчені копії зазначених вище первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій. Тобто, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі у ПФ «Агроіндустрія» товарно-матеріальних цінностей. При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів. Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ПФ «Агроіндустрія» товарно-матеріальних цінностей. Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначеного правочину, ПФ «Агроіндустрія» було зареєстровано як юридичну особу та було платником податку на додану вартість. Крім того, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ПФ «Агроіндустрія» було скасовано чи визнано недійсним за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів. Таким чином, фінансово-господарські операції позивача з ПФ «Агроіндустрія» підтверджені первинними документами, які були надані податковому органу на перевірку. За результатом здійснення господарських операцій з ПФ «Агроіндустрія» позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість та визначив витрати. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК України). В силу статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Як вже зазначалось судом, податкові повідомлення-рішення про визначення позивачу податку на додану вартість, прийняті податковим органом у зв'язку з включенням до складу податкового кредиту коштів, за сплачених за господарськими операціями з ТОВ "Компанія Форстрейд". Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Факт постачання товарно-матеріальних цінностей підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та у податковій звітності. Крім цього, відповідно до положень Цивільного кодексу України та презумпції правомірності правочину усі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення. Відповідачем не надано суду доказів визнання правочину, укладеного між позивачем та ПФ «Агроіндустрія», недійсним у судовому порядку. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ПФ «Агроіндустрія», а також судових рішень щодо визнання правочину, укладеного між позивачем та вказаним товариством, недійсним. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин та дотримання ним вимог податкового законодавства. Відповідно до вимог Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Відповідно до цього, суд вважає, що для обґрунтування нікчемності правочину необхідні фактичні дані, що свідчать про нікчемність саме такого правочину, а не якогось іншого. Отже, при розгляді податкових спорів слід виходити із презумпції добросовісності платників податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим передбачається, що дії платників податків, що мають за своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних, вантажних митних деклараціях, бухгалтерській звітності та податковому обліку, достовірні. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Таким чином, закон виходить з презумпції легітимності укладених договорів, тобто відповідні рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше. Факт здійснення господарських операцій між позивачем та ПФ «Агроіндустрія» підтверджується первинними документами, які складались для певного виду господарської операції - податковими накладними, видатковими накладними, рахунком-фактури. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що в Акті перевірки від 19 квітня 2013 року № 208/2200/31014673, суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за переліченими вище правочинах, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності позивача та ПФ «Агроіндустрія», про відсутність використання позивачем отриманих товарів у власній господарській діяльності. Первинні документи, які були надані податковому органу, не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено. Окрім того, суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Оскільки визнання фіктивного правочину недійсним відбувається за рішенням суду, єдиним допустимим засобом доказування факту фіктивності правочину є рішення суду. Інші докази цю обставини підтвердити не можуть в силу прямого припису закону, а отже й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи. З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної). Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України). Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України). Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити). Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт поставки товарів позивачу з боку його контрагента - ПФ «Агроіндустрія» документально підтверджується. Твердження податкового органу про відсутність факту поставки товарів не були доказані, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для беззаперечного висновку суду щодо реальності господарської операції. Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у платника податку в разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. В силу пункту 198.6 Податкового кодексу України в разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Згідно з пунктами 200.1 - 200.3 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Таким чином, при отриманні податкових накладних від ПФ «Агроіндустрія», які засвідчують отримання товарів, у позивача виникло право на податковий кредит. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Проте, податковим органом не доведено, що господарські операції з приводу купівлі електротоварів є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності позивача, оскільки позиція податкового органу про нікчемність правочинів ґрунтується виключно на припущеннях, які не підтвердженні належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доказано факту порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та відсутні підстави для висновку про порушення публічного порядку при укладанні спірного правочину, оскільки не вбачається порушення ст. 228 Цивільного кодексу України та не доведено, що метою укладання правочину є настання протиправних наслідків. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Податковим органом не доведено, що зазначені господарські операції є фіктивними чи то безтоварними, не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено недобросовісності позивача, оскільки позиція відповідача про нікчемність правочинів ґрунтується виключно на припущеннях, які не підтвердженні належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted