Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Посольство краси» (надалі - підприємство, позивач) звернулося до суду з позовом до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач, податковий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення №0005052202 від 19.04.2013 р., яке винесене ДПІ у Печерському р-н ГУ Міндоходів у м. Києві про донарахування податку на додану вартість 102 063,00 грн., з яких: за основним платежем 68 042,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 34 021,00 грн. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У судове засідання сторони не з'явилися, причини неявки сторін суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що Відповідачем було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Посольство краси» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських відносин в період з 01.02.2012 р. по 31.12.2012 р. За результатами проведеної перевірки Відповідачем було складено Акт №309/22.2/31351616 від 04.04.2013 р. «Про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ «Посольство краси» код ЄДРПОУ 313 51616, з питань перевірки дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських відносин за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р.» (надалі - Акт №309), в якому зафіксовано висновки про порушення Позивачем положень чинного законодавства, зокрема: ст.185, с.198.3 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 ПК України, а також п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010 р. ТОВ «Посольство краси» занижено податок на додану вартість на суму 68 042 грн. за грудень 2012 р. 19.04.2013 р., на підставі Акту №309, Відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №0005052202, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 102 063,00 грн. (із яких за основним платежем 68 042,00 грн., та за штрафними санкціями 34 021,00 грн.). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено реальності укладених господарських договорів, не надано необхідної кількості первинних документів та відсутні докази поставки відповідного товару та обладнання та використання позивачем у власній господарській діяльності отриманих товару, обладнання та робіт, що на думку суду першої інстанції, виключає можливість причинно-наслідкового зв'язку витрат з господарською діяльністю позивача, зокрема, будь-яке використання набутого на підставі договорів у господарській діяльності. Однак, судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Відповідачем в ході відпрацювання податкових декларацій з ПДВ за грудень 2012 року встановлено, що позивач мав відносини з ПП «Сворог» (код за ЄДРПОУ 33248577), яке не подало декларацій з ПДВ за грудень 2012 року, тобто не задекларувало і не відобразило податкові зобов'язання з ПДВ за грудень 2012 року на загальну суму 68 042, 00 (шістдесят вісім тисяч сорок дві, 00) грн., що підтверджено відповідно до бази даних «АІС, співставлення з ПЗ і ПК». До початку податкової перевірки, позивачем було своєчасно повідомлено податковий орган, що TOB «Посольство краси» не мало ніяких відносин з ПП «Сворог», податкові накладні були включені в податкову декларацію помилково, в березні 2013 р. до початку податкової перевірки підприємством цю помилку було виявлено самостійно, у зв'язку з чим були подані уточнюючі податкові декларації від 20.03.2013 р. та 21.03.2013 р., в додатках №5 до яких було вказано іншого контрагента - TOB «Взлет-Ера» (код ЄДРПОУ 32257266). Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не було взято до уваги уточнюючу податкову декларацію, яку було подано Позивачем для самостійного виправлення помилки, виявленої до початку податкової перевірки. При цьому, п.50.1 ст.50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в якості доказів наявності в грудні 2012 р. правовідносин із ТОВ «Взлет-Ера» Позивачем надано копії наступних документів: видаткові накладні - №480 від 01.12.2012 р. на суму 21545,54 грн.; №481 від 01.12.2012 р. на суму 45 802,87 грн.; №482 від 01.12.2012 р. на суму 9706,90 грн.; №483 від 01.12.2012 р. на суму 1310,74 грн.; №484 від 03.12.2012 р. на суму 1997,55 грн.; №485 від 03.12.2012 р. на суму 30566,22 грн.; №486 від 04.12.2012 р. на суму 2 573,00 грн.; №487 від 05.12.2012 р. на суму 109,20 грн.; №488 від 05.12.2012 р. на суму 38086,14 грн.; № 489 від 06.12.2012 р. на суму 704,00 грн.; №490 від 07.12.2012 р. на суму 26610,79 грн.; №491 від 10.12.2012 р. на суму 845,50 грн.; №492 від 10.12.2012 р. на суму 218,40 грн.; №493 від 11.12.2012 р. на суму 2488,00 грн.; №494 від 12.12.2012 р. на суму 350,00 грн.; №495 від 12.12.2012 р. на суму 29 602,20 грн.; №496 від 14.12.2012 р. на суму 26636,33 грн.; №497 від 15.12.2012 р. на суму 59,59 грн.; №98 від 17.12.2012 р. на суму 3340,00 грн.; №499 від 17.12.2012 р. на суму 467,50 грн.; №500 від 18.12.2012 р. на суму 59,60 грн.; №501 від 18.12.2012 р. на суму 28030,94 грн.; №502 від 18.12.2012 р. на суму 418,00 грн.; №503 від 19.12.2012 р. на суму 119,18 грн.; №504 від 19.12.2012 р. на суму 356,40 грн.; №505 від 20.12.2012 р. на суму 18407,00 грн.; №506 від 20.12.2012 р. на суму 431,82 грн.; №5097 від 20.12.2012 р. на суму 26730,00 грн.; №508 від 23.12.2012 р. на суму 249,57 грн.; №509 від 24.12.2012 р. на суму 30836,78 грн.; №511 від 25.12.2012р. на суму 47,00 грн.; №512 від 27.12.2012 р. на суму 815,15 грн.; №513 від 27.12.2012 р. на суму 328,95 грн.; №514 від 27.12.2012 р. на суму 572,90 грн.; №515 від 27.12.2012 р. на суму 2119,05 грн.; №516 від 27.12.2012 р. на суму 21077,60 грн.; №517 від 28.12.2012 р. на суму 34832,35 грн.; №518 від 28.12.2012 р. на суму 600,00 грн.; №519 від 28.12.2012 р. на суму 900,00 грн.; №520 від 31.12.2012 р. на суму 245,00 грн.; податкові накладні - №1085 від 01.12.2012 р. на суму 21545,54 грн.; №1086 від 01.12.2012 р. на суму 45802,87 грн.; №1087 від 01.12.2012 р. на суму 9706,90 грн.; №1088 від 01.12.2012 р. на суму 1310,74 грн.; №1089 від 03.12.2012 р. на суму 1997,55 грн.; №1090 від 03.12.2012 р. на суму 30566,22 грн.; №1091 від 04.12.2012 р. на суму 2573,00 грн.; №1092 від 05.12.2012 р. на суму 109,20 грн.; №1093 від 05.12.2012 р. на суму 38086,14 грн.; №1094 від 06.12.2012 р. на суму 704,00 грн.; №1095 від 07.12.2012 р. на суму 26610.79 грн.; №1096 від 10.12.2012 р. на суму 845,50 грн.; №1097 від 10.12.2012 р. на суму 218,40 грн.; №1098 від 11.12.2012 р. на суму 2488,00 грн.; №1099 від 12.12.2012 р. на суму 350,00 грн.; №1100 від 12.12.2012 р. на суму 29602,20 грн.; №1101 від 14.12.2012 р. на суму 26636,33 грн.; №1102 від 15.12.2102 р. на суму 59,59 грн.; №1103 від 17.12.2012 р. на суму 3340,00 грн.; №1104 від 17.12.2012 р. на суму 467,50 грн.; №1105 від 18.12.2012 р. на суму 59,60 грн.; №1106 від 18.12.2012 р. на суму 28030,94 грн.; №1107 від 18.12.2012 р. на суму 418,00 грн.; №1108 від 19.12.2012 р. на суму 119,18 грн.; №1109 від 19.12.2012 р. на суму 356,40 грн.; №1110 від 20.12.2012 р. на суму 18407,00 грн.; №1111 від 20.12.2012 р. на суму 431,82 грн.; №1112 від 20.12.2012 р. на суму 26730,00 грн.; №1113 від 23.12.2012 р. на суму 249,57 грн.; №1114 від 24.12.2012 р. на суму 30836,78 грн.; №1116 від 25.12.2012 р. на суму 47,00 грн.; №1117 від 27.12.2012 р. на суму 815,15 грн.; №1118 від 27.12.2012 р. на суму 328,95 грн.; №1119 від 27.12.2012 р. на суму 572,90 грн.; №1120 від 27.12.2012 р. на суму 2119,05 грн.; №11212 від 27.12.2012 р. на суму 21077,60 грн.; №1122 від 28.12.2012 р. на суму 34832,35 грн.; №1123 від 28.12.2012 р. на суму 600,00 грн.; №1124 від 28.12.2012 р. на суму 900,00 грн.; №1125 від 31.12.2012 р. на суму 245,00 грн. Оплата за отримані товари підтверджується платіжними дорученнями №2916 від 20.03.2013 р. на суму 30566,22 грн., №2917 від 20.03.2013 р. на суму 26610,79 грн., №2918 від 20.03.2013 р. на суму 29602,20 грн., №2919 від 20.03.2013 р. на суму 26 363,33 грн., №2920 від 20.03.2013 р. на суму 28030,94 грн., №2922 від 27.03.2013 р. на суму 38086,14 грн., №2923 від 27.03.2013 р., №2924 від 27.03.2013 р. на суму 30836,78 грн., №2925 від 27.03.2013 р. на суму 21077,60 грн., №2926 від 34832,35 грн., №2936 від 29.03.2013 р. на суму 45802,87 грн., №2937 від 29.03.2013 р. на суму 21717,53 грн., №2938 від 29.03.2013 р. на суму 21307,98 грн., №266 від 30052,02 грн., та виписками зі рахунку Позивача, що відкритий в ПУАТ «Фідобанк». Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду звертає увагу на той факт, що вищезазначені первинні документи повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і за висновками суду свідчать про правомірність формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Взлет-Ера». Крім того, судова колегія зазначає, що податковим органом фактично не було здійснено перевірку взаємовідносин позивача з ТОВ «Взлет-Ера» та не винесено стосовно таких правовідносин рішень. Натомість судом першої інстанції було проаналізовано господарські операції позивача з ТОВ «Взлет-Ера» та надано їм оцінку. Однак, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що адміністративний суд, перевіряючи рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено закріплений Конституцією України принцип розподілу влади. Суд не повинен підміняти адміністративний орган, не повинен вирішувати справу по суті і приймати по ній рішення замість адміністративного органу. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. З наведених обставин справи вбачається, що з боку позивача мало місце порушення порядку ведення бухгалтерського обліку, в той же час порушень податкового законодавства при проведенні господарських операцій з ТОВ «Взлет-Ера» податковим органом не було встановлено, оскільки перевірка такої діяльності фактично не відбулась. Як вже було зазначено вище, податковий орган перевіряв дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських відносин з ПП «Сварог», яких позивач не мав. Отже, судова колегія вважає, що відповідачем необґрунтовано прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Отже, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Результат розгляду: granted