Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, ДПІ у Кіровському районі м. Донецька) про визнання протиправними дій щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 12 334,81 гривень, скасування вимоги №Ф2-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень та зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного внеску. Позовні вимоги мотивовано тим, що на думку позивача, вона не повинна сплачувати єдиний внесок, оскільки є пенсіонеркою за віком, тому їй неправомірно нарахована недоїмка по сплаті єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень та виставлена вимога №Ф-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 12 334,81 гривень. Позивач просить суд визнати протиправними дії щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 12 334,81 гривень, скасувати вимогу №Ф2-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень та зобов'язати відповідача припинити нарахування єдиного внеску в майбутньому. Представник позивача в судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, надав заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначив, що оскільки позивач стала пенсіонеркою за віком лише з листопада 2011 року, то до цього часу вона була повинна сплачувати єдиний внесок. Вимога підлягає скасуванню в частині, на суму 8 844,70 гривень, з моменту набуття позивачем пенсійного віку. Просив позовні вимоги викласти в наступній редакції: - визнати протиправними дії ДПІ у Кіровському районі м. Донецька щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.10.2011 року по 27.11.2013 року, в розмірі 8 844,70 гривень; - скасувати вимогу ДПІ у Кіровському районі м. Донецька №Ф-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень в частині нарахування недоїмки за період з 01.10.2011 року по 27.11.2013 року, в розмірі 8 844,70 гривень; - зобов'язати ДПІ у Кіровському районі м. Донецька припинити нарахування єдиного соціального внеску позивачу. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову. Надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку одержує застрахована особа у разі досягнення нею передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається по досягненню 55-річного віку для жінок. Позивач на час виникнення спірних правовідносин не належав до вказаної категорії осіб, а тому повинен нараховувати і спланувати єдиний соціальний внесок в розмірі не менше мінімального єдиного внеску за кожен місяць незалежно від наявності (відсутності) доходу (прибутку). Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER], копія якої наявна в матеріалах справи, фізична особа-підприємець [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрована виконавчим комітетом Донецької міської ради 21.03.1994 року за №2 266 175 0000 072168. Позивач є платником єдиного внеску з 01.01.2012 року, про що свідчить свідоцтво платника єдиного внеску серії [NUMBER]. З 14.11.2011 року [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується протоколом №1966 від 17.02.2012 року про призначення пенсії та не заперечується сторонами. Договір на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивач з органом Пенсійного фонду не укладала, що сторонами не заперечується. Позивач єдиний внесок з січня 2011 року не сплачувала, вважаючи, що звільнена від його сплати, оскільки є пенсіонеркою за віком. ДПІ у Кіровському районі м. Донецька у даній справі є суб'єктом владних повноважень, який відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" здійснює адміністрування зазначеного внеску. Відповідачем було нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень, за період з січня 2011 року по листопад 2013 року. Дана недоїмка складається з нарахувань зі сплати єдиного внеску: за 2011 рік у розмірі 4 010,30 гривень; за 2012 рік - 4 572,42; за січень-листопад 2013 року - 3 752,09 гривень. На суму недоїмки в розмірі 12 334,81 гривень, за вказаний період на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідачем сформовано та надіслано на адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вимогу №Ф-2У від 27.11.2013 року. Не погодившись із вказаною вимогою відповідача, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ДПІ у Кіровському районі м. Донецька про часткове скасування зазначеної вимоги, визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання відповідача припинити нарахування позивачу єдиного внеску. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень чинного законодавства України. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими для реалізації норм вказаних Законів. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" №3609-VI від 07.07.2011 року, яким статтю 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування". З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що фізичні особи - підприємці, які є пенсіонерами за віком та які обрали спрощену систему оподаткування, до яких з урахуванням встановлених судом обставин відноситься і позивач [PERSON] звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлені види державних пенсій, а саме за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Види державних пенсій, які призначаються за Законом України "Про пенсійне забезпечення", визначені статті 2 цього Закону. Положення пункту "а" частини 1 статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчать про те, що трудові пенсії поділяються на такі види як пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років. Системний аналіз положень статей 12-18 Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що законодавець розрізнив пенсії за віком в залежності від умов їх призначення, визначивши загальні умови призначення пенсії за віком, пільгові умови призначення пенсії за віком, а також особливі умови призначення цього виду пенсії окремим категоріям громадян (працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства тощо . Аналізуючи Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який встановлює загальні види пенсійних виплат, Закон України "Про пенсійне забезпечення", яким призначаються державні пенсії, суд приходить до висновку, що законодавство встановлює і пільги, як в обчисленні стажу, так і в досягненні конкретного віку для окремих категорій громадян. Таким чином, вік і стаж роботи - це характерні ознаки пенсії за віком, однак умови призначення пенсій є різними, тоді як такий вид пенсії, як пенсія за віком є єдиним. Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється: - у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи; - у разі закінчення терміну дії договору про добровільну участь або дострокового розірвання цього договору у випадках, передбачених цим Законом; - у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову виплату; - у разі смерті застрахованої особи. Суд зазначає, що відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] пенсію призначено - довічно. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] призначений такий вид пенсії як "пенсія за віком", незважаючи на пільговий характер умов її призначення, отже вона є "пенсіонером за віком" і відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" підлягає звільненню від сплати єдиного внеску. Суд критично оцінює посилання відповідача на визначення поняття "пенсійний вік" виключно за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки законодавством (зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення") встановлено чітке посилання на зменшення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку певної категорії громадян. Оскільки за висновком суду [PERSON] станом на час виникнення спірних відносин є пенсіонером за віком та фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та сплачує єдиний податок, суд приходить до висновку про те, що вона не зобов'язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, передбачений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому вимога ДПІ у Кіровському районі м. Донецька №Ф-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в частині нарахування єдиного внеску з моменту призначення [PERSON] пенсії за віком (14.11.2011 року). З огляду на вищевикладене, з урахуванням змін до позовної заяви, суд приходить до висновку, що вимога ДПІ у Кіровському районі м. Донецька №Ф-2У від 27.11.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 12 334,81 гривень підлягає скасуванню на суму 8 844,70 гривень, за період з листопада 2011 року по листопад 2013 року. Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення спірної вимоги суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити з наступних причин. Правові наслідки для позивача створює сама спірна вимога, відтак дії відповідача щодо нарахування недоїмки та направлення вимоги про її сплату самі по собі не створюють правових наслідків для позивача і вимоги про визнання вказаних дій відповідача протиправними безпідставно обрані позивачем у вигляді способу судового захисту. Крім цього, скасування спірної вимоги є належним та достатнім способом захисту та відновлення порушеного права позивача. З приводу вимог позивача щодо зобов'язання відповідача припинити нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, як фізичній особі-підприємцю, що обрала спрощену систему оподаткування та перебуває на пенсії, яку отримує за віком на пільгових умовах, суд зазначає, наступне. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Отже, згідно норм чинного законодавства, можливість судового захисту передбачена саме для особи, права, свободи та інтереси якої порушено з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій. Тобто, суд захищає та відновлює саме право яке порушене, а не те, яке тільки може бути порушене в майбутньому. На думку суду позовні вимоги про зобов'язання ДПІ у Кіровському районі м. Донецька припинити нарахування єдиного соціального внеску позивачу є вимогами щодо захисту прав позивача на майбутнє. Суд не може здійснювати захист прав та законних інтересів позивача на майбутнє. В даному випадку суд не має можливості встановити чи буде відповідач вчиняти дії з нарахування єдиного внеску у майбутньому та чи будуть позивачем допущені порушення вимог чинного на той час законодавства, щодо сплати єдиного внеску. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до квитанцій від 07.12.2013 року та 17.12.2013 року позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору, в сумі 172,06 гривень та 68,82 гривень відповідно. Згідно з частиною 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто сумою яка підлягає поверненню є 172,06, оскільки позовні вимоги задоволені лише в частини вимог майнового характеру. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 172,06 гривень.

Результат розгляду: partial