Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Здолбунівському районі про зобов'язання прийняти до заліку виплачену суму допомоги на поховання та включити до щомісячного акту звірки суму допомоги на поховання пенсіонерів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 408,93 грн. та стягнення заборгованості у сумі 408,93 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у жовтні 2013 року особам, які здійснили поховання пенсіонерів [PERSON] та [PERSON], виплачено допомогу на поховання вказаних пенсіонерів, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Виходячи із розмірів пенсій, які одержували пенсіонери [PERSON] та [PERSON], у тому числі за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, позивач виплатив відповідним особам допомогу на поховання у розмірі двомісячної пенсії, одержуваної пенсіонером на момент смерті, враховуючи суму, що підлягає відшкодуванню відповідачем, яка складає 408,93 грн., з розрахунку: 300,00 грн. - допомоги на поховання пенсіонера [PERSON] та 105,72 грн. - допомоги на поховання пенсіонера [PERSON] та 3,21 грн. - понесені витрати на виплату та доставку вказаної допомоги. Посилаючись на частину восьму статті 34 Закону України №1105-XIV від 23.09.1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якої у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, позивач стверджує про зобов'язання відповідача прийняти до заліку виплачені суми допомоги на поховання, які включити до акту взаємної звірки та провести відшкодування понесених витрат позивачем. Оскільки заявлені позивачем вимоги про відшкодування відповідачем заборгованості згідно з актом щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за жовтень 2013 року не прийняті відповідачем до заліку за відповідний період, позивач звернуся до суду з позовом про стягнення вказаних сум. Позивач і відповідач заявили суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 20.01.2014 року судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження. Розглянувши позовну заяву, дослідивши інші матеріали справи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав. Судом встановлено, що у жовтні 2013 року до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області звернулись гр. [PERSON] та [PERSON] із відповідними заявами про виплату допомоги на поховання пенсіонерів [PERSON] та [PERSON] відповідно. Як свідчать обставини справи, вказані пенсіонери отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у сумі 894 грн. кожен. Виходячи із отримуваних зазначеними пенсіонерами пенсій на момент смерті, у тому числі за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, особам, які здійснили поховання, виплачено допомогу на поховання у розмірі 1788,00 грн. (кожному), що відповідає подвійному розміру пенсії кожного пенсіонера, та підтверджується доказами в матеріалах справи. Оскільки виплата пенсій особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та особам, які втратили годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, позивач і відповідач щомісячно проводили звірку витрат по особових справах потерпілих. Результати звірки оформлювались двосторонніми актами. Визначивши суму допомоги на поховання, що підлягає до відшкодування за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що дорівнює сумі пенсії, що виплачувалась за рахунок коштів Фонду, та складає 300,00 грн. - по пенсіонеру [PERSON] (150,00 грн. х 2 міс. = 300,00 грн.) та 105,72 грн. - по пенсіонеру [PERSON] (52,86 х 2 міс. = 105,72 грн.) та 3,21 грн. - сума витрат на доставку зазначеної допомоги, позивач заявив до відшкодування вказані суми відповідачу, які вніс до акту щомісячної звірки за жовтень 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті звірки за жовтень 2013 року відповідач визнав усі витрати позивача, що пов'язані з виплатою та доставкою пенсій, однак не прийняв до відшкодування та підписав акт щомісячної звірки за жовтень 2013 року з розбіжністю у 408,93 грн., яка складається з 405,72 грн. суми допомоги на поховання та 3,21 грн. витрат на її доставку. Непогоджуючись із неприйняттям до заліку відповідачем понесених витрат позивача на виплату та доставку допомоги на поховання осіб, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та непроведенням відшкодування зазначених витрат позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України №1105-XIV від 23.09.1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон №1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. У статті 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку). Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Зі змісту частини четвертої статті 26 Основ, частини другої статті 24 Закону N 1105-XIV вбачається, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати. Аналіз норм Закону №1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного суду України у постанові від 23.04.2013 року по справі №21-108а13. Також слід зазначити, що положення пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року №5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за №376/7697, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії. Оцінюючи надані позивачем копії актів про нещасний випадок із пенсіонерами [PERSON] та [PERSON] суд зазначає, що з таких актів вбачається підтвердження фату нещасного випадку на виробництві з [PERSON] 30.10.1979 року, та з [PERSON] - 21.04.1997 року, які самі по собі не доводять причинно-наслідкового зв'язку між отриманим каліцтвом вказаних осіб та смертю. Виходячи з налізу наведених вище норм законів слідує, що обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в частині відшкодування Пенсійному фонду України виплаченої допомоги на поховання виникає у випадку настання смерті особи внаслідок саме нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які беззаперечним чином доводять зазначені факти, зокрема висновки медичних установ про настання смерті осіб внаслідок нещасного випадку на виробництві, який підтверджується зазначеними актами. Вирішуючи питання, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону №1105-XIV не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням. Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що смерть застрахованих осіб не спричинена нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням та не настала у наслідок, Фонд не може нести витрати на виплату витрат на поховання осіб, що отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Поряд з цим, у відповідності з пунктами 5 - 7 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4, органи Пенсійного фонду проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, яку подають, відповідно, до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків, який,у свою чергу, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду. Отже, суд зазначає, що вчинення відповідних дій, як то зарахування певних витрат до акту взаємної звірки та прийняття до заліку, віднесено до компетенції, зокрема, органу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За таких обставин суд не вправі перебирати на себе функції адміністративного органу та втручатися в його повноваження в частині зобов'язання прийняття до заліку виплачених сум допомоги на поховання та включення до щомісячного акту звірки, з мотивів неприпустимості виконання судовою владою управлінських функцій суб'єкта владних повноважень та перебирання компетенції державних органів щодо прийняття таких рішень. Зважаючи на викладене, відмова відповідача у відшкодуванні витрат, понесених Пенсійним фондом України у сумі виплаченої допомоги на поховання пенсіонерів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 408,93 грн., є правомірною, оскільки правові підстави для такого відшкодування за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відсутні. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Відповідач не надав суду доказів понесення ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, тому судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied