Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

4 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення дій, посилаючись на те, що до червня 2008 року він проживав в м. Хмельницькому та отримував пенсію за віком, в подальшому виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв'язку із чим виплату пенсії було припинено. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було визнано неконституційними. 3 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому із заявою про відновлення виплати пенсії, листом від 22 січня 2014 року йому було відмовлено у виплаті пенсії із посиланням на те, що між Україною та Державою Ізраїль відсутні міжнародні договори відповідно до ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що підстав для відновлення виплати пенсії не має. Зазначене позивач вважає протиправними та просить його позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з 16 квітня 1997 року по 31 липня 2001 року отримував пенсію за віком в органах соціального захисту населення, з 1 серпня 2001 року по 31 травня 2008 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому. За період з 1 червня 2008 року по 30 листопада 2008 року, одноразовою виплатою позивачу було сплачено 2 905 грн. 40 коп., а з 30 листопада 2008 року виплату пенсії було припинено у зв'язку із виїздом [PERSON] на постійне проживання до Держави Ізраїль. 3 січня 2014 року [PERSON] направив до Управління Пенсійного фонду України заяву про призначення пенсії, яку відповідач отримав 8 січня 2014 року. Листом від 22 січня 2014 року №04/А-09 [PERSON] було відмовлено у поновленні виплати пенсії в Україні з тих підстав, що відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Правлінням Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року, для призначення пенсії іноземними громадянами подаються копії посвідок на постійне місце проживання, порядок призначення та виплата пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України регулюється відповідними міжнародними договорами , оскільки позивач проживає в Державі Ізраїль та відсутні дані про постійне місце реєстрації його на території України права на поновлення виплати пенсії [PERSON] не набув. Однак судом враховується наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року статті 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності ст. ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційним). Зокрема в даному Рішенні вказано, що оспорюваними нормами Закону ( 1058-15 ) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з вищенаведеного колегія суддів зазначає, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. З наведених підстав положення статті 49,51 Закону ( 1058-15 ) щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір, суперечать приписам Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості (стаття 3, частини перша, друга статті 24, частина третя статті 25, частина перша статті 46, частина перша статті 64 Основного Закону України). Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні норми, які унеможливлюють призначення та виплату позивачу пенсії. Проживаючи в Державі Ізраїль, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Така правова позиція висвітлена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 15.10.2013 року К/9991/56429/12, від 24.10.2013 року К/9991/35112/12 в аналогічних справах. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слід визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком [PERSON] та слід зобов'язати його здійснити відновлення виплати пенсії з 4 серпня 2013 року.

Результат розгляду: partial