Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 19.11.2010 року звернулося в суд з адміністративним позовом до [PERSON], в якому просило стягнути виплачені надміру кошти у вигляді субсидій у розмірі 3 435,04 гривень. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 3435 (три тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 04 коп. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції [PERSON] оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що перебіг строку звернення до суду у цій адміністративній справі слід обчислювати з дати, коли позивачем був виявлений факт, що на відповідача зареєстрований транспортний засіб і позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто з 03.01.2006 року, а тому такий слід вважати пропущеним. Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу без його участі. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду. Як видно з матеріалів справи, зазначено в апеляційній скарзі та не заперечується позивачем, в результаті проведеної 03.01.2006р. перевірки було виявлено, що відповідач подала недостовірну інформацію про майновий стан своєї сім'ї, а саме, приховала інформацію про те, що вона є власником автомобіля ЗАЗ 1992 року випуску, який перебуває в експлуатації менше 10 років з часу випуску, що підтверджується інформацією Львівського МРЕВ.(а.с.10). 22.03.2006 року позивачем прийнято розпорядження №29, яким зобов»язано відповідачку повернути переплачені кошти в сумі 3 435,04 гривень.(а.с.11 ) Таким чином, про порушення свої прав позивач дізнався 03.01.2006 року. Також з матеріалів справи видно, що з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у вигляді субсидій у розмірі 3 435,04 гривень Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вперше звернулося тільки 16.05.2008 року /а.с.17/. Частинами 1, 2 статті 99 КАС України, чинними на момент звернення до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи, що перебіг строку звернення до суду розпочався 03.01.2006 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою 16.05.2008 року, вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущено, відповідно в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно надано правову оцінку обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують і така підлягає задоволенню із вказаних вище підстав.

Результат розгляду: denied