Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» (Покупцем) було укладено зовнішньоекономічний контракт від 02.02.2012 р. № 136 з контрагентом Компанією «S.A. de VERA «SAVERA», Іспанія (Продавцем) щодо купівлі товару - «металеві конструкції для шахти ліфту: притискач з кріпленнями 552(4.8), стикова планка з кріпленнями Т90/А&В, стикова планка з кріпленнями Т70/А, стикова планка з кріпленнями Т45/А, ліфтова направляюча Super Т90/А (5Мt), ліфтова направляюча Т70/А (5m)». Виробник S.A. de VERA «SAVERA», торгівельна марка SAVERA, країна виробництва ES (Іспанія). Поставка товару відбувалась на комерційних умовах поставки FСА відповідно до правил «Інкотермс 2010» згідно специфікації до контракту. 23.07.2013 р. позивачем через митного брокера ТОВ «ВР-ГРУП» було подано до митного оформлення декларацію митної вартості № 100270000/2013/204435 та товаросупровідні документи, що зазначені в гр.44 такої декларації. Митна вартість зазначених товарів за вказаною ДМВ була заявлена позивачем за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Однак, за результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, на підставі спрацювання критерію ризику АС АУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), відповідачем було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою з порівнянням до подібних товарів. В результаті такого контролю митним органом було також встановлено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а також містять неточності та розбіжності. Зважаючи на таке, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ, посадовою особою митного органу було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, про що декларант був повідомлений, та процедура консультацій проведена. Однак, зважаючи на ненадання декларантом на пропозицію митного органу всіх додатково витребовуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, з метою недопущення недоплати відповідних митних платежів та податку на додану вартість до Державного бюджету, з урахуванням наявності інформації з бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ щодо розмитнення за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД, за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, - було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/700155/2, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/204435. Проте, не погоджуючись із таким рішеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/700155/2, а також карткою відмови в прийнятті митної декларації від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/204435, позивач оскаржив зазначене рішення та картку відмови відповідача в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва. Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши чинне законодавство України з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 р. (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. П. 2 ст. 52 МКУ передбачено, що декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Так, зазначеному обов'язку декларанта кореспондує право митного органу, визначене в п. 5 ст. 54 МКУ, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Це безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ визначено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або на вартості аналогічного товару. Відповідно до пункту 2 (b) статті VII ГАТТ, під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений. Згідно вимог ст. 54 МКУ, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Також, відповідно до пункту 3 Розділу 3 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби від 24.06.2009 р. № 602, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 21.07.2009 р. за № 669/16685 (зі змінами та доповненнями), під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті Рішень використовується спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України. Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено перелік основних документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Так, при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 р. № 362, відповідачем було здійснено, окрім інших, у тому числі таки заходи: - вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; - порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; - перевірку наявності ознак підробки документів та наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів. В результаті такого контролю відповідачем було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі яких позивачем проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, такі документи містять неточності та розбіжності, та відповідно не є достатніми для підтвердження обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною контракту. Зокрема, на чому наголосив відповідач позивачу стосовно наданих ним документів: - відповідно до інформації, зазначеної в специфікації № 7 від 18.06.2013 р. до контракту № 136 від 02.02.2012 р. щодо умов поставки визначено, що платежі здійснюються наступним чином - 30% після підписання специфікації, 70% - перед відвантаженням. Так, декларантом було надано платіжне доручення в іноземній валюті від 22.07.2013 р. № 51. Проте, відповідно до даних товаро транспортного документу СМR від 17.07.2013 р. № 031599 відвантаження здійснено 17.07.2013 р., відповідно до чого можна стверджувати про порушення позивачем положень зовнішньоекономічного договору в частині виконання умов поставок; - з метою ідентифікації платіжного доручення з поставкою оцінюваного товару, митницею було перевірено інформацію, зазначену в графі «Призначення платежу», а саме: зовнішньоекономічний договір та рахунок-фактура (інвойс), згідно з якими здійснюється оплата. Проте, в платіжному дорученні є посилання лише на контракт, а інформація щодо інвойсу відсутня. Крім цього, даний документ не містить відміток банку; - для підтвердження транспортних витрат декларантом надано довідку ТОВ «ДЖІ ЕФ СІ» від 17.07.2013 р. № 717/13. Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2014 р. № 1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування або органами влади. Крім цього, на підтвердження транспортних витрат надано рахунок-фактуру АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 12.06.2013 р. № ДХ-0001383. Проте, в товаросупровідних документах відсутня інформація щодо даного підприємства. Враховуючи зазначене, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в декларанта та в митному органі, відповідачем з декларантом було проведено консультації. Згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Так, під час консультацій, позивачу (декларанту), відповідно до вимог третьої частини ст. 53 МКУ, було запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, що передбачені ст. 53 МКУ, а саме: - виписку з бухгалтерської документації та інші (за наявності) платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Однак, за наслідками зазначеного, позивачем також не було подано до митного органу в повному обсязі всіх додаткових документів на підтвердження правильності заявленої митної вартості товару (за ціною контракту), а саме не було надано: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; каталогів та специфікацій виробника товару; бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Крім того, надані позивачем основні та додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, копії яких також містяться в матеріалах справи (зокрема: інвойси, пакувальні листи, інше) не містять належного перекладу (надані на мові оригіналу - англійській мові), що відповідно є порушенням ст. 254 МКУ. Так, згідно вимог ст. 254 МКУ, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Отже, зважаючи на викладене, а саме: не надання позивачем на запит митного органу в повному обсязі всіх належним чином оформлених додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів згідно декларації митної вартості від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/204435; відсутність в наданих позивачем до митного оформлення товару документах всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості; наявність в таких документах неточностей та розбіжностей; а також на підставі спрацювання критерію ризику АС АУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками) - рішенням про коригування митної вартості товарів від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/700155/2 відповідач відкоригував митну вартість заявленого позивачем до розмитнення товару за резервним методом. Таким чином, при проведенні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, митним органом було здійснено: - порівняння рівня заявленої митної вартості товару з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари; - порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; - перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують складову митної вартості товару. Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених наказом Мінфіну від 24.05.2012 р. № 598, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195, рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - це закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 Митного кодексу України. Так, статтею 57 МКУ передбачені такі методи визначення митної вартості товарів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період з однаковими ознаками, а саме: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період враховуючи такі ознаки: якість, наявність торгової марки, їх репутація на ринку. Відповідно до ст. 60 МКУ, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Так, як підтверджується наявними матеріалами справи, методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не використовувались у зв'язку з відсутністю інформації щодо митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Для використання методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості у митного органу була відсутня інформація щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані ідентичні чи подібні товари продаються найбільшою партією на території України одночасно або у час, максимально наближений до часу ввезення, або на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не був використаний у зв'язку з тим, що позивачем не були надані документи на основі яких можливо застосувати даний метод: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку та загальних витрат, витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування цих товарів та інших витрат, пов'язаних із ввезенням цих товарів в Україну. Таким чином, митницею був застосований резервний метод визначення митної вартості. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Згідно із статтею 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Метод 1 (основний) за ціною договору не був застосований, оскільки позивач документально не підтвердив заявлену митну вартість, в зв'язку з чим виникли застереження стосовно ціни оцінюваних товарів, а саме: - неможливість декларанта достовірно підтвердити задекларовану ним митну вартість як дійсну вартість товару (п.п. 2 п. 5 ст. 54 МКУ); - заниження позивачем митної вартості товарів, у порівнянні з товарами, митне оформлення яких вже здійснено та інформація по яким міститься у ціновій базі даних ЄАІС; - не надання позивачем на запит митного органу всіх належним чином оформлених додаткових документів, що витребовувалися на підтвердження заявленої митної вартості товару за первинною митною декларацією (за ціною контракту). Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняте митним органом оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів повністю відповідає вимогам статті 55 МКУ щодо коригування митної вартості та послідовності застосування методів, про що зроблена відмітка у Рішенні про визначення митної вартості. Отже, згідно наявних у справі доказів підтверджується наявність фактів, які вплинули на коригування (визначення) митної вартості товару, заявленого позивачем до розмитнення, а відповідно суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та картки відмови, зважаючи на неподання позивачем (декларантом) всіх належним чином оформлених документів (додаткових документів, витребовуваних митним органом), на підтвердження митної вартості товарів, що відповідно призвело до навмисного заниження митної вартості задекларованого товару, та крім того, згідно бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, було з'ясовано, що за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД було здійснено митне оформлення товару за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, а отже така ціна навмисно була занижена позивачем, що призвело до недоплати відповідних митних платежів (податку на додану вартість) до Державного бюджету. Така правова позиція підтверджується також у рішеннях Верховного суду України, а саме те, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. З приводу наведеного суд зокрема зазначає, що за наслідками переходу судом до розгляду даної адміністративної справи № 826/19351/13-а в порядку письмового провадження, позивачем також не було надано до матеріалів справи всіх належним чином оформлених додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, що пропонувалися для подачі митним органом, зокрема, але не виключно: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; каталогів та специфікацій виробника товару; бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; а також належного перекладу на українську мову: інвойсів, пакувальних листів, інших товаросупровідних документів. Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку, позивачем не було надано суду достатніх доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Проте відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність прийнятого ним рішення про коригування митної вартості товарів від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/700155/2, а також картки відмови в прийнятті митної декларації від 23.07.2013 р. № 100270000/2013/204435. Враховуючи вищенаведене в сукупності, та

Результат розгляду: denied