Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

5 червня 2013 року, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення 23-ої сесії Таїровської с/р від 21.02.2013 р. про відмову позивачці у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області, скасувати вищевказане рішення відповідача, зобов'язати відповідача винести на засідання чергової сесії Таїровської с/р та розглянути клопотання позивачки про передачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, розташовану в межах смт. Таїрове для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, стягнути з відповідача на свою користь шкоду, завдану внаслідок неправомірних дій Таїровською с/р у розмірі 8400 грн. та судові витрати по справі, мотивуючи це неправомірними діями та рішенням відповідача у відмові позивачці у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області. В судовому засіданні, позивачка та її представники за нотаріально-посвідченою довіреністю не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток з викликом до суду, причини неявки суду не повідомили, однак надіслали на адресу своє клопотання, в якому повністю підтримали свій позов та просили суд, слухати справу за їх відсутності (а.с. 72-75). Представниця відповідача Таїровської с/р в судовому засіданні позов не визнала повністю, мотивуючи його безпідставністю, необґрунтованістю і відсутністю земель у землях запасу на території Таїровської с/р для житлової і громадської забудови, на яких, відповідно до затвердженої містобудівної документації населеного пункту передбачено розміщення житлових будинків, а тому оскаржуване рішення прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у відповідності з діючим законодавством України. Заслухавши пояснення представниці відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12,39 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Використання земель житлової та громадської забудови - здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил. Умовами статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема - у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, один раз по кожному виду використання. Стаття 118 ЗК України зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Приписами статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га. Частинами 1 та 2 статті 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Статтею 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Стаття 34 цього ж Закону передбачає - виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Як вбачається зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Статтею 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування та зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законом України зупиняється у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. із змінами, внесеними з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 р. № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай), вирішує відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України від 19.06.2003 р. № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках - суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. При розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду. Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Як встановив суд, позивачка дійсно зверталась з клопотанням до Таїровської с/р від 11.01.2013 р. про отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити яку без погодження з нею, яку просила виділити їй орієнтовним розміром до 0,15 га в межах смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (а.с. 9-10). Рішенням 23-ої сесії VI скликання Таїровської селищної ради № 627-VI від 21.02.2013 р. з посиланням на положення земельного законодавства України щодо використання земель житлової і громадської забудови, до яких належать земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм і правил, а також у зв'язку з відсутністю в запасі селищної ради вільних земельних ділянок, які відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови, які не були б надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам або перебували б у комунальній власності - позивачці було відмовлено у задоволенні її клопотання на підставі ст.ст. 12,119,118 ЗК України (а.с. 11-12). На думку суду, оспорювань рішення відповідача - органу місцевого самоврядування було ухвалене на підставі діючих вищевикладених норм Закону, зокрема, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного Кодексу України та Конституції України, без жодних порушень з боку відповідача щодо прав, свобод і законних інтересів позивачки. Судом не приймаються до уваги твердження позивачки, викладені у її позові з приводу того, що на момент звернення до Таїровської с/р, в публічному доступі була відсутня інформація щодо наявності вільних земельних ділянок (державної чи комунальної власності) - так як жодних належних та допустимих доказів вказаних тверджень позивачкою суду не надано, а тому, на думку суду, вказані твердження є безпідставними. Крім того, зі змісту позовних вимог не вбачається, які саме прав та законні інтереси позивачки були порушені при прийнятті законного рішення та який саме причинно-наслідковий зв`язок між оспорюваним рішення с/р та шкодою, яка нібито була спричинена позивачці саме у розмірі 8400 грн. До того ж суд вважає неналежним доказом витрат на правову допомогу, витрачених позивачкою у розмірі 8400 грн. копію квитанції, в той час як з замовлення (додаток до договору) вбачається, що сума до сплати 16000 грн. (а.с. 15,16). Не приймаються також судом, доводи позивачки у позові щодо необґрунтованої відмови їй у задоволенні її клопотання, викладеного у рішенні відповідача, а саме, без визначення причин відмови, так як у оскаржуваному рішенні селищної ради, чітко зазначена причина відмови у задоволенні клопотання - відсутність земель запасу Таїровської селищної ради. У зв'язку з чим, на думку суду, оскаржуване рішення відповідача - є цілком законне і таким, що базується на нормах закону, а підстава відмови позивачці у задоволенні її клопотання є такою, що відповідає дійсним обставинам щодо відсутності вільних земель запасу селищної ради. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied