Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

17 січня 2014 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна контора № 1» про скасування постанови про повернення виконавчого документа ВП 30084592 від 19.12.2013 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що постановою господарського суду Луганської області від 10.07.2007р. по справі №4/323ад позовні вимоги Луганського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до КП «Житлово-експлуатаційна контора №2» (правонаступник КП «Житлово-експлуатаційна контора №1) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 8276,72 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році було задоволено у повному обсязі та видано 01.10.2007р. стягувачу виконавчий лист №4/323ад для пред'явлення до відділу державної виконавчої служби до виконання. Державним виконавцем ВДВС Шматковською P.O. 19.12.2013р. було винесено постанову про повернення виконавчого документу №4/323ад стягувачу. На думку позивача, при винесенні постанови від 19.12.2013р. державним виконавцем не правильно застосовано норми чинного законодавства, тому зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №4/323ад на адресу відділення не надходила. Згідно з постановою ВДВС від 19.12.2013р. про повернення виконавчого документа в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що майно боржника перебуває у податковій заставі, коштів які надходять недостатньо для задоволення всіх вимог стягувачів. Згідно з п. 13 Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної викон служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів). Крім того, при винесенні постанови від 19.12.2012р. про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець посилався на п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно з п. 4.13.3. Інструкції про проведення виконавчих дій у разі відсутності відомостей місцезнаходження майна боржника за виконавчими документами, зазначеними в пункті 4.13.2 цієї Інструкції, державний виконавець виносить постанову про розшук майна, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. 4.13.4. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за ост відомим місцем проживання (місцезнаходженням) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за мі проживання (місцезнаходженням) стягувана. Розшук громадянина-боржника, дитини та розшук транспор засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи, а також іншого м боржника здійснює державна виконавча служба шляхом запитів до відповідних установ (Державної автомоби інспекції, бюро технічної інвентаризації, податкової адміністрації, банків або інших кредитних установ тощо). Знаходження майна у податковій заставі не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, окрім того, майно все ж таки є. Позивач просить суд скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 19.12.2012р. про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП № 30084592), яка винесена державним виконавцем ВДВС Шматковською P.O. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув до суду, надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, надав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що доводи позивача про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.12.2013 р. не обґрунтовані та не відповідають чинному законодавству України, оскільки державним виконавцем вжиті всі дії примусового виконання, які відповідають вимогам чинного законодавства та не порушують законних інтересів сторін виконавчого провадження. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна контора № 1», належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не прибула до суду, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Частиною 1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження". Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» являється спеціальною нормою, яка регулює питання примусового виконання рішень. На підставі ч. 5 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, що видаються судами, і наказів господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону. Відповідно до ч.1,3,6 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі якщо у процесі виконавчого провадження з'ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, але майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно в порядку, передбаченому цим Законом, за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, якому він підпорядкований, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій. Про вчинення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець повідомляє начальникові такого органу. У разі якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на наявне майно боржника і після розподілу стягнутих коштів, якщо їх обсяг недостатній для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, надсилає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням іншого майна боржника. Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо зокрема: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції від 30.11.2011 року відкрито виконавче провадження № 30084592 з примусового виконання виконавчаго листа по адміністративній справі № 4/323ад від 01.10.2007 року виданого Господарським судом Луганської області про стягнення з Житлово-експуаційної контори № 2 (правонаступник КП «Житлово-експлуатаційна контора №1) на користь Луганського обласного Фонду соціального захисту інвалідів боргу в сумі 8276 грн. 72 коп. (а.с.3-6,22,29). Позивач, хоча і зазначає у своєму позові, що постанова про відкриття провадження за виконавчим листом № 4323ад на адресу відділення не надходила, але не оскаржує дії відповідача з цього приводу, тому суд не дає правової оцінки цим доводам позивача.

Результат розгляду: denied