Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Донецькій області (далі - Управління) про визнання протиправними дій щодо порушення порядку розгляду клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га в межах Красногорівської сільської ради, поблизу с. Кам'янка Донецької області, зобов'язання розглянути клопотання в порядку і в строки, встановлені чинним законодавством України, та надати мотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання. Позовні вимоги мотивовані тим, що на своє клопотання про надання земельної ділянки у власність позивач отримав безпідставну, на його думку, відмову Управління у його задоволенні. Зокрема, позивач вважає, що не може бути підставою для відмови у задоволенні такого клопотання ненадання ним до заяви графічних матеріалів із зазначенням конкретних меж бажаної земельної ділянки. Достатнім, в силу ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, на думку позивача, є зазначення в таких матеріалах лише конкретного населеного пункту, в якому особа бажає отримати ділянку, а конкретні межі мають бути обрані самим Управлінням, оскільки лише воно має у своєму розпорядженні необхідну інформацію про земельні ділянки. Представник відповідача проти позову заперечував, наполягаючи на правомірності дій Управління. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке. 08 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Управління з клопотанням в порядку ст. 118 Земельного кодексу України в якому просив визначити без його (позивача) погодження та передати йому у власність земельну ділянку орієнтованим розміром не більше 2,0 га в адміністративних межах Красногорівської сільської ради, поблизу с. Кам'янка, Ясинуватського району, Донецької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9-10). Клопотання отримано відповідачем 30.07.2013 за вх. № 3565. До цього клопотання позивач додав як графічні матеріали роздруківку супутникового знімку з мережі Інтернет без зазначення масштабу, з якого видно лише адміністративні межі с. Кам'янка Ясинуватського району Донецької області, без зазначення на ньому конкретного бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 11). Розглянувши зазначене вище клопотання, Управління листом від 13.08.2013 № 01-60-3853/3565-02 повідомило позивача про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності орієнтовним розміром не більше 2,0 га в адміністративних межах с. Кам'янка Ясинуватського району Донецької області з мотивів того, що на графічних матеріалах, доданих до клопотання від 08.07.2013, всупереч вимог ст. 118 Земельного кодексу України, не позначено бажане місце розташування земельної ділянки. У цьому листі, заявнику роз'яснено зміст зазначеної статі, зокрема вказано, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідними додатками до нього. Також позивачу запропоновано, з метою отримання відповідних графічних матеріалів, звернутись до Управління Держземагенства у Ясинуватському районі з запитом про отримання необхідних графічних матеріалів щодо бажаної земельної ділянки (а.с. 12). Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Отже, суб'єктивне право власності на землю не є безумовним. Воно виникає і реалізується на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. За правилами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Діюче законодавство не розкриває поняття «графічні матеріали», яке застосовується у контексті ч. 6 ст. 118 ЗК України. Ці графічні матеріали не тотожні графічним матеріалам як складової частини документації із землеустрою, у розумінні статей 1, 29 Закону України «Про землеустрій», оскільки правовідносини, що регулюються цим Законом на даному етапі ще не виникли. Водночас, системне тлумачення ч. 6 та ч. 7 ст.118 ЗК України дозволяє зробити висновок, що ці графічні матеріали повинні бути складені таким чином, щоб забезпечити можливість відповідному органу перевірити згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Для цього графічні матеріали повинні містити бажане місце розташування земельної ділянки, тобто зазначення конкретної ділянки, яку хоче отримати заявник, з прив'язкою до місцевості. При цьому, ані нормами ЗК України, ані інших законів у галузі земельних відносин, не передбачено обов'язку територіального органу Держземагентства України, як органу, уповноваженого розпоряджатись землями сільськогосподарського призначення державної власності, здійснювати замість громадянина України, який бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, пошук вільних ділянок та вибір конкретної земельної ділянки. Це позбавляє даний орган не тільки обов'язку, але і права вчиняти такі дії, оскільки за правилами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, без зазначення заявником в клопотанні та доданих до нього картографічних матеріалів бажаного місця розташування земельної ділянки, яку він хоче отримати безоплатно у власність, Управління не зможе реалізувати свою компетенцію та виконати обов'язок щодо прийняття рішення за результатами розгляду такого клопотання відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, про що позивачу було зазначено у листі Управління від 13.08.2013 № 01-60-3853/3565-02. За таких обставин суд не вбачає протиправних дій з боку відповідача відносно позивача, оскільки позивачу була надана своєчасна, повна та обґрунтована відповідь, у зв'язку з чим знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з аналогічним питанням, додавши до свого клопотання графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Беручи до уваги викладете та

Результат розгляду: denied