Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельний союз" звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі № 0005351601 від 10 серпня 2011 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2011 року у розмірі 587 016, 00 грн. і нарахування штрафної санкції у сумі 1, 00 грн., № 0005921601 від 06 вересня 2011 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2011 року у розмірі 586 983, 00 грн. і нарахування штрафної санкції у сумі 1, 00 грн., від 19 жовтня 2011 року № 0007201601 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2011 року у розмірі 587 016, 00 грн. і № 0007211601 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2011 року у розмірі 586 983, 00 грн., а також зобов'язати відповідача відновити вказані розміри від'ємних значень. При цьому позивач зазначив, що оспорювані рішення були прийняті податковим органом за порушення товариством вимог пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, а саме: безпідставне перенесення до рядків 21.2 декларацій з податку на додану вартість за травень, червень 2011 року значень рядків 24 (залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту) декларацій з ПДВ за квітень, травень 2011 року у сумах 587 016, 00 грн. і 586 983, 00 грн. відповідно, по яким минув строк давності - 1095 календарних днів. З такими висновками податкового органу позивач не погоджується, оскільки дія пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не може поширюватися на визначення податкового кредиту, вона регулює порядок повернення бюджетного відшкодування і надміру сплачених грошових зобов'язань, тому і застосовувати строк давності (1095 календарних днів) до податкового кредиту немає підстав. Крім того, декларації з податку на додану вартість за травень, червень 2011 року заповнені з дотриманням всіх вимог законодавства. Під час судового розгляду справи первинного відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Житомирі замінено на належного відповідача - Житомирську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Подав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив справу розглянути в письмовому провадженні. Надав відповідну заяву. Також, представником відповідача було подано лист, у якому він зазначив, що заяву про повернення надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування в межах встановленого строку не подавалась. Залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, що складає податковий кредит у податкових деклараціях з податку на додану вартість ТОВ "Інвестиційно-будівельний союз" відображає до теперішнього часу. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що під час проведених Державною податковою інспекцією у м. Житомирі, правонаступником якої є Житомирська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області, камеральних перевірок даних, задекларованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельний союз" у податкових деклараціях з податку на додану вартість виявлено порушення пункту 102.5 статті 102, розділу ІІ, підпункту "б" пункту 200.4 статті 200, розділу V Податкового кодексу України, пункту 4.6.6 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ, а саме: - перенесення до рядка 21.2 декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року значення рядка 24 (залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту) декларації з ПДВ за квітень 2011 року у сумі 587 016, 00 грн., по яким минув строк давності - 1095 календарних днів, про що складено акт № 3390/15-2 від 18 липня 2011 року; - перенесення до рядка 21.2 декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року значення рядка 24 (залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту) декларації з ПДВ за травень 2011 року у сумі 586 983, 00 грн., по яким минув строк давності - 1095 календарних днів, про що складено акт № 3800/15-2 від 18 серпня 2011 року. На підставі акта № 3390/15-2 від 18 липня 2011 року податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № 0005351601 від 10 серпня 2011 року про зменшення товариству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2011 року у розмірі 587 016, 00 грн. і нарахування штрафної санкції у сумі 1, 00 грн. На підставі акта № 3800/15-2 від 18 серпня 2011 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0005921601 від 06 вересня 2011 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2011 року у розмірі 586 983, 00 грн. і нарахування штрафної санкції у сумі 1, 00 грн. Подана позивачем у порядку адміністративного оскарження на зазначені рішення скарга Державною податковою адміністрацією у Житомирській області була частково задоволена, рішення № 0005351601 від 10 серпня 2011 року і № 0005921601 від 06 вересня 2011 року скасовано у частині застосування санкцій по 1, 00 грн. З врахуванням рішення про результати розгляду скарг № 21857/Б-С/25-009 від 14 жовтня 2011 року, податковим органом 19 жовтня 2011 року прийняті нові податкові повідомлення-рішення № 0007201601 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2011 року у розмірі 587 016, 00 грн. та № 0007211601 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2011 року у розмірі 586 983, 00 грн. Фактичною підставою для зменшення позивачеві податковим органом значень рядків 24 декларацій з ПДВ стало порушення вимог пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням від 10.08.2011 року № 0005351601, від 06.09.2011 року № 0005921601, від 19.10.2011 року № 0007201601 та № 0007211601, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Тобто, вказана норма регулює правовідносини, що складаються з приводу бюджетного відшкодування податку на додану вартість. В той же час зазначена норма не встановлює обмежувального строку, протягом якого платник податку має право декларувати залишок від'ємного значення податку на додану вартість, по закінченню якого втрачає право на таке декларування. Згідно із п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Пунктом 200.4 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. У відповідності із п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів. Зі змісту ст. 200 Податкового кодексу України випливає, що від'ємне значення суми ПДВ - від'ємна різниця між сумами податкового зобов'язання та податкового кредиту звітного (податкового) періоду. Згідно із п. "б" п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Таким чином, у наступному податковому періоді ця сума у складі податкового кредиту зменшує податкові зобов'язання такого податкового періоду, без обмеження строком давності, до повного погашення від'ємного значення. Згідно із п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. А відповідно до п. 200.8 цієї статті, до декларації додається також розрахунок суми бюджетного відшкодування. Таким чином, застосовуючи до спірних правовідносин приписи п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України, відповідач не врахував, що його положення регулюють виключно питання повернення надміру сплачених грошових зобов'язань та їх відшкодування. Саме для вирішення цих питань законодавець встановлює обмежувальний строк в 1095 днів. Будь-яких обмежень щодо строків відображення податкового кредиту та перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, Податковий кодекс України не містить. Тобто, суд звертає увагу, що законодавець чітко розрізняє поняття "бюджетне відшкодування" та "від'ємне значення з податку на додану вартість" та не встановлює обмежувального строку для відображення в податковій декларації від'ємного значення з податку на додану вартість, що виник в попередні податкові періоди. Одночасно, податковий орган не заперечує правомірність формування позивачем сум податкового кредиту (від'ємного значення по податку на додану вартість) за 2011 рік. Також матеріали справи свідчать, що позивач своєчасно та правомірно задекларував вказані суми податкового кредиту та в подальшому проводив декларування сум від'ємного значення з податку на додану вартість у відповідності до норм діючого законодавства, які у свою чергу, позивач відобразив у рядку 24 декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року та червень 2011 року. Суд також зазначає, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, чи заяву про повернення суми бюджетного відшкодування позивач до податкового органу не подавав, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні. Форма податкової декларації з податку на додану вартість та порядок її заповнення (наказ ДПА України від 25.01.2011 року № 41, що діяв до 10.01.2012 року, та наказ Мінфіну від 25.11.2011 року № 1492, який чинний на даний час) взагалі не містять підстав для списання залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, незалежно від дати його виникнення. За таких обставин, ТОВ "Інвестиційно-будівельний союз" правомірно сформовано залишок від'ємного значення (рядок 24), що відображене в уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, так як декларування залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, позивач має право проводити поза межами строку, встановленого приписами п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України. Така ж позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.09.2013 року у справі К/9991/69088/12. В силу вимог пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, одним з принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство, визначено презумпцію правомірності рішень платника податку, яка полягає в тому, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що так як норми податкового законодавства не містять застережень щодо наявності обмежувального строку, по закінченню якого платник податків втрачає право відображати в податковому обліку з податку на додану вартість суму від'ємного значення, то правові підстави для поширення на правовідносини з приводу формування від'ємного значення з податку на додану вартість строку давності у 1095 днів - відсутні, а висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 200.4 ст. 200 і ст. 102 Податкового кодексу України - безпідставний. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі, правонаступником якої є Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області, не відповідають вказаним критеріям правомірності, а тому є протиправними. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень і підлягають скасуванню. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 10.08.2011 року № 0005351601, від 06.09.2011 року № 0005921601, від 19.10.2011 року № 0007201601 та № 0007211601. При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Результат розгляду: granted