Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

17.01.2014 Державна податкова інспекція у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - позивач, ДПІ у Надвірнянському районі) звернулася з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 3 310,85 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетом, яка виникла у зв'язку з несплатою єдиного податку у сумі 675,85 грн. та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2 635,00 грн. за період 2013 року. 17.02.2014 року представником позивача подано суду заяву про відкликання позовних вимог у частині стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2 635,00 грн. (а.с.48). Згідно поданого суду клопотання від 11.02.2014 року просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача (а.с.38). Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року позовну заяву Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця [PERSON] у частині стягнення єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2 635,00 грн. залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач у судове засідання не з'явився. Кореспонденція, направлена фізичній особі - підприємцю [PERSON] за адресою місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с.29, 35). Відповідно до частини 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав. Статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (частина 4). Враховуючи вищевикладене, а також наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вбачає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника позивача та відповідача. Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22.09.1999 року зареєстрований державним реєстратором Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області як фізична особа - підприємець (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) (а.с.10, 12) та 22.09.1999 року взятий на податковий облік як платник податків ДПІ в Надвірнянському районі (а.с.13). Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1.). До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3.). Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 встановлено, що до місцевих податків належить єдиний податок. З 1 січня 2012 року правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку врегульовано главою І розділу ХІV Податкового кодексу України. Статтею 291 цього Кодексу встановлено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (пункт 291.3). Відповідно до підпункту 1 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, а саме фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 150 000 гривень (перша група). Пунктом 293.1 статті 293 цього Кодексу встановлено, що ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Згідно підпункту 1 пункту 293.2 статті 293 цього Кодексу фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Судом з'ясовано, що 18.01.2012 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] подано до ДПІ у Надвірнянському районі заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 року, на підставі якої його переведено на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2012 року (а.с.9). Виходячи із обраних відповідачем видів господарської діяльності, а саме роздрібна торгівля з лотків на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами фізичну особу-підприємця [PERSON] віднесено до першої групи платників єдиного податку та відповідно встановлено ставку єдиного податку у розмірі - 10% розміру мінімальної заробітної плати. Згідно статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2013 року становив 1 147,00 грн. Таким чином, відповідач впродовж 2013 року зобов'язаний був щомісячно сплачувати 114,70 грн. єдиного податку. Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами України з питань митної справи. Відповідно до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Згідно пункту 295.4 статті 295 цього Кодексу сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси. Однак, судом встановлено, що у 2013 році відповідачем не сплачувалась до бюджету встановлена ставка єдиного податку у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість по сплаті вказаних платежів у розмірі 675,85 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи обліковою карткою даного платника податків за платежем єдиний податок з фізичних осіб (а.с.6). У відповідності до вимог абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.5 статті 59 цього Кодексу встановлено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). З матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Надвірнянському районі на виконання вимог пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України надіслано фізичній особі-підприємцю [PERSON] податкову вимогу за № 536-17 від 01.11.2013 року (а.с.11). Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 цієї статті встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що узгоджені грошові зобов'язання зі сплати єдиного податку у сумі 675,85 грн. за період 2013 року є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено. Наявність податкового боргу підтверджується довідкою ДПІ у Надвірнянському районі від 14.01.2014 року за № 37/10 (а.с.5) та іншими матеріалами справи. Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено. Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати заборгованості суду не представив, чим фактично не заперечив суму заборгованості, яка є предметом спору у даній справі. Статтею 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів (пункт 87.1). Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (пункт 87.2). Згідно пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Статтею 95 цього Кодексу встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2). Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем податковий борг у сумі 675,85 грн. на час розгляду справи не погашено, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted