Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

20 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області (далі - Рубіжанська ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області) до комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №1" (далі - КП «ЖЕК №1») про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора №1" ідентифікаційний код 13395715 засноване на міській комунальній власності, здійснює фінансово-господарську діяльність на підставі Статуту і є самостійним суб'єктом, який має права юридичної особи. Підприємство зареєстровано розпорядженням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 01.04.1992 (свідоцтво АОО №186241) за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Миру, 46 та внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. КП «ЖЕК №1» не сплачено до бюджету узгоджених сум податкового боргу в розмірі 17618,06 грн., а саме: з податку на додану вартість у розмірі 7092,00 грн. та з земельного податку з юридичних осіб комунальної власності у розмірі 10526,06 грн. У відповідності до п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181 відповідачу були вручені: - 29.10.2001 перша податкова вимога №1/82 від 29.10.2001; - 28.11.2001 друга податкова вимога №2/168 від 28.11.2001. Позивач зазначив, що на підставі ст. 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» начальником Рубіжанської ОДПІ було прийняте рішення №7 від 30.04.2002 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу. 04.02.2011 в Державному реєстрі обтяжено рухомого майна зареєстровано податкову заставу на активи платника податків згідно з актом опису від 03.02.2011 №1-24/216-13395715 проведеному згідно рішення №1 від 02.02.2011 начальника Рубіжанської ОДПІ. 20.05.2011 відділом ДВС Рубіжанського МУЮ були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві (Рубіжанській ОДПІ) по виконавчим провадженням про стягнення з КП «ЖЕК №1» податкового боргу по виконавчим листам №2а-19789/09/1270 на суму 226219,90 грн. та №2а-19790/09/1270 на суму 911871,85 грн. Підставою для винесення зазначено постанови є надходження коштів на арештовані рахунки боржника у дуже незначній кількості та неможливість задоволення вимог Рубіжанської ОДПІ. Зазначена ситуація виникла у зв'язку з тим, що при виконанні у ВДВС Рубіжанського МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з КП «ЖЕК №1» боргів на суму понад 11 млн. грн. на користь фізичних осіб, Пенсійного фонду та Держави. Кошти, які стягуються з розрахункових рахунків боржника у незначній кількості, розподіляються між стягувачами у порядку черговості, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». На підставі наведеного, позивач просив надати дозвіл Рубіжанській ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області на погашення податкового боргу з податку на додану вартість та з земельного податку за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 17618,06 грн. за рахунок майна платника податків КП «ЖЕК №1», що перебуває у податковій заставі. 24 березня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що за період з дати подачі адміністративного позову до дати розгляду справи, податковий борг підприємства збільшився та становить 23905,86 грн., а саме: з податку на додану вартість у сумі 9876,00 грн. та з земельного податку з юридичних осіб комунальної власності у сумі 14029,86 грн. У зв'язку з чим, позивач просив надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу з податку на додану вартість та з податку за землю на загальну суму 23905,86 грн. за рахунок майна платника податків комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №1", що перебуває у податковій заставі. Позивач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. 24.03.2014 надав суду заяву про розгляд справи без участі представника Рубіжанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, був повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Заяви про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило. Правом подати суду заперечення проти позову та докази на підтвердження своїх доводів не скористався. Оскільки відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у разі повторного неприбуття в судове засідання відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, тому справу розглянуто та вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Судом було вирішено питання про можливість проведення судового засідання без участі представників сторін. Відповідно до частини 6 статті 71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач - Комунальне підприємство «ЖЕК №1» зареєстроване виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області 01.04.1992, перебуває на обліку в Рубіжанській ОДПІ як платник податків з 01.04.1992 та є платником ПДВ (а.с.25). На виконання вимог пункту 54.1 статті 54 та пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України КП «ЖЕК №1» подало до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області податкові декларації, а саме: - податкову декларацію з податку на додану вартість від 18 листопада 2013 року №9074012705, в якій відповідачем як платником податку самостійно визначено суму податку на додану вартість яка підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2306,00 грн. (арк. справи 15-16); - податкову декларацію з податку на додану вартість від 05 грудня 2013 року №9078283988, в якій відповідачем як платником податку самостійно визначено суму податку на додану вартість яка підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2457,00 грн. (арк. справи 17-18); - податкову декларацію з податку на додану вартість від 20 січня 2014 року №9088107638, в якій відповідачем як платником податку самостійно визначено суму податку на додану вартість яка підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2329,00 грн. (арк. справи 19-20); - податкову декларацію з податку на додану вартість від 19 лютого 2014 року №908408527, в якій відповідачем як платником податку самостійно визначено суму податку на додану вартість яка підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2784,00 грн. (арк. справи 44-46); - податкову декларацію з плати за землю за 2013 рік, в якій ним самостійно було зазначено суму земельного податку, яка підлягає сплаті в сумі 42104,00 грн., з яких з січня по листопад 2013 року по 3508,66 грн., за грудень 3508,74 грн. (а.с.12-13). - податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, в якій ним самостійно було зазначено суму земельного податку, яка підлягає сплаті в сумі 42045,69 грн., з яких з січня по листопад 2014 року по 3503,80 грн., за грудень 3503,89 грн. (а.с.48-50). Станом на 21.03.2014 заборгованість відповідача з земельного податку становить 14029,86 грн., з податку на додану вартість становить 9876,00 грн., що підтверджується розрахунками податкового боргу (а.с. 43,47) податковими деклараціями (а.с. 12, 13, 15-20, 44-46, 48-50) та обліковою карткою платника податків (а.с.38-42). Статтею 14 Податкового кодексу України наведено перелік основних понять, які використовуються у Податковому кодексі України, зокрема: - грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1); - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1); - податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1). Згідно із статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1 статті 16); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16). Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. У відповідності із пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: - календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1); - календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2); - календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3); - календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4); - календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5). Платник податків відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість. У відповідності із пунктом 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом по податку на додану вартість є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. Податкова декларація з податку на додану вартість згідно з пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку у відповідності із пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. У відповідності із підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу). Розділом ХІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та платою за землю. Статтею 269 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік, який починається 01 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим за 12 місяців). Згідно із пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 01 січня і до 01 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (підпункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України). Платник плати за землю має право подавати щомісяця нову звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації до 1 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (підпункт 286.3 статті 286 Податкового кодексу України). У відповідності із підпунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (підпункт 287.4 статті 287 Податкового кодексу України). Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право визначати у визначених цим Кодексом випадках суми податкових та грошових зобов'язань платників податків (підпункт 20.1.27 пункту 20.1); застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 20.1.28 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини (пункт 20.1.18 пункту 20.1). Відповідно до статті 6 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним до 01 січня 2011 року) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення. Податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. На виконання вищезазначених положень Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем відповідачу направлено першу податкову вимогу від 29.10.2001 № 1/82 та другу податкову вимогу від 28.11.2001 № 2/168, які отримані уповноваженою особою відповідача (арк. справи 10). Факту оскарження відповідачем зазначених податкових вимог судом на час розгляду справи не встановлено, а тому вони вважається узгодженими. Даних про добровільну сплату відповідачем наявного податкового боргу або про відкликання податкових вимог судом на час розгляду справи не має. Підпунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Продаж майна платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України). Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі (абзац 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України). Згідно статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Відповідно до ст.89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі, зокрема несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п.89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби. Орган державної податкової служби зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем складено акт опису активів, на які поширюється право податкової заборгованості, від 03.02.2011 №1-24/216-13395715 на загальну суму 1003743,60 грн. (арк. справи 22-23). 30 квітня 2002 року позивачем прийнято рішення № 7 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу (арк. справи 24). Майно відповідача перебуває у податковій заставі, відповідно до акта опису майна, серія та номер: 1-24/216-13395715, виданого 03.02.2011 Рубіжанською ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. (а.с.5-9, 51). Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Судом встановлено, що на час розгляду справи податковим органом було вжито всі необхідні заходи, передбачені чинним податковим законодавством щодо стягнення суми податкового боргу з податку на додану вартість та з земельного податку за земельні ділянки державної або комунальної власності з рахунків платника податків у банків, обслуговуючих комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора №1", однак вони не призвели до погашення податкового боргу. Отже, суд вважає, що позивачем належним чином здійснені всі необхідні заходи, що передують зверненню податкового органу до суду щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. З огляду на вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted