Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

До суду звернулись [PERSON], яка дії в своїх інтересах та інтересах неповноліних [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка дії в своїх інтересах та інтересах неповноліних [PERSON], [PERSON], до Іллічівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі Іллічівський МВ), в якому позивачі просять визнати протиправною відмову відповідача у їх реєстрації за адресою [ADDRESS] та зобов'язати провесті реєстрацію їх місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивачи зазначили, що відповідно до Закону України від 11.12.2003 року №1382 - ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон України №1382 - ІV) громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. 06.08.2010 року [PERSON] знялась з реєстрації в Запоріжський області та разом з дітьми переїхала до міста Іллічівська, де проживають в котеджі [ADDRESS] на якій [PERSON] набула право власності на підставі договору дарування. 10.12.2013 року Овідвопольским РВ знято з реєстрації за адресою [ADDRESS], [PERSON], яка разом з неповнолітньомі дітьми переїхала до міста Іллічівська та за згодою [PERSON] (яка є дружиною рідного брата [PERSON]) спільно почали проживати у котеджу [ADDRESS]. 08.02.2014 року вони у встановленому чинним законодавством порядку звернулися до відповідача за здійсненням реєстрації їх місця проживання за адресою: [ADDRESS] подавши заяви та всі документи, зокрема, паспорта, свідоцтва про народження дітей, талони про зняття з реєстрації, право установчі документи на котедж, письмови згоди батьків дітей щодо проживання дітей з матерями. Відповідач відмовив у реєстрації місця проживання листами від 08.02.2014року за №№ 277, 278, 279, посилаючись на те, що в чинному законодавстві України, що регулює питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи, відсутнє визначення такого поняття як котедж. Позивачи вважають відмову відповідача у реєстації місця проживання за зазначеною адресою неправомірною, оскільки [PERSON] на підставі договору дарування набула право власності на котедж [ADDRESS] якій знаходиться на земельної ділянки споживчого товариства «Кемпінг Морський», членом якого вона є. Відповідно до висновку експертного дослідження за № 719/2013 від 28.10.2013 року котедж [ADDRESS] має всі характеристики індивідуального житлового будинка; відповідає всім санітарним, будівельним нормам, тобто відноситься до житлового фонду. Крім того, згідно розділу 2 «Класифікація будівель та споруд» Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р. під кодом 1110.2 зазначений підклас «котеджі та будинки одноквартирні підвищеної комфортності» та під кодом 1121.2 зазначений підклас «котеджі та будинки одноквартирні підвищеної комфортності». При цьому розділ 2 «Класифікація будівель та споруд» відносяться до підрозділу 11 «Будинки житлові» розділу 1 «Будинки», тоді як перелік нежитлових будинків зазначений в підрозділі 12 «Нежитлові будинки» розділу 1 «Будинки». В підрозділі 12 «Нежитлові будинки» розділу 1 «Будинки» не міститься таких будівель як котеджі. Таким чином, котедж є житловою будівлею і призначений для постійного проживання у ньому, у зв'язку з чим відмова у реєстрації за місцем проживання в котеджі є протиправною, позивачи просять зобов'язати відповідача зареєструвати їх за місцем проживання. В судовому засіданні позивачи, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час місце судового засідання був повідомлен судом належним чином та своєчасно. До суду надав заяву розглянути справу без участі представника Іллічівського МВ та зазначив, що позивачі дійсно звернулись з заявами про реєстрацією за адресою [ADDRESS], надавши відповідні документи, проте ім. було відмовлено з підстав того, що в чинному законодавстві України, що регулює питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи, відсутне визначення такого поняття як котедж. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності суд встановив наступне. [PERSON] на підставі договору дарування від 07.07.2010 року посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області, набула право власності на котедж [ADDRESS] що складається в цілому з одноповерхового котеджу [NUMBER] з мансардним поверхом, загальною площею 245,3 кв.м., житловою площею 129,0 кв.м (а.с.32-33). 06.08.2010 року [PERSON] знялась з реєстрації в Запоріжський області та разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], переїхала до міста Іллічівська, та проживають в котеджі [ADDRESS]. Крім того, 10.12.2013 року Овідвопольским РВ знято з реєстрації за адресою [ADDRESS], [PERSON], яка разом з неповнолітньомі дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], переїхали до міста Іллічівська та за згодою [PERSON] (яка є дружиною рідного брата [PERSON]) спільно почали проживати у зазначеному котеджу [NUMBER]. 08.02.2014 року [PERSON] та [PERSON]звернулися до відповідача за здійсненням реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] їх та їх неповнолітних дітей, подавши заяви та відповідні документи. Листами від 08.02.2014 року за №№ 277, 278, 279 відповідач відмовив у реєстрації місця проживання позивачів та їх дітей. В листах відповідач зазначив, що відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, відповідно до ст.379 ЦК України жтлом є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них. Призначення та придатність для постійного проживання приміщень здійснює санітарно- епідеміологична служба. В чинному законодавстві України, що регулює питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи, відсутнє визначення такого поняття як котедж, у зв'язку з чим реєстрація місця проживання в котеджі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] неможлива (а.с.13-18). Суд вважає, що відмова у реєстрації місця проживання позивачів та їх дітей з підстав, зазначених відповідачем у листах від 08.02.2014року за №№ 277, 278, 279 є неправомірною. При цьому суд виходить з наступного. Правовідносини щодо реєстрації місця проживання регулюються нормами Закону України №1382-ІV, Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 (далі Порядок №1077). Статтею 11 Закону України № 1382-ІV встановлено, що реєстрація місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №405/2011 (далі Положення №405/2011), Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. Таким чином, відповідач є субєктом владних повноважень, якій здійснює реєстрацію фізичних осіб. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Закону України №1382-ІV, п.1.2 Порядку №1077 реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно п.1.5 Порядку реєстраційний облік - обробка персональних даних про місце проживання та місце перебування осіб в інформаційній (автоматизованій) системі та/або в картотеках персональних даних, зареєстрованих відповідно до чинного законодавства, здійснюється адресно-довідковими підрозділами територіального органу ДМС України та територіальними підрозділами ДМС України. Статтею 3 Закону України №1382-ІV встановлено в якому значенні у цьому Законі вживаються терміни: - місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; - особа - фізична особа. Крім того, статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 6 Закону України №1382-ІV, п.2.1 Порядку №1077 визначено, що громадянин України, зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Стаття 6 Закону, п.2.2 Порядку визначають перелік документів, які необхідно надати для реєстрації місця проживання, зокрема необхідно надати документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Судом встановлено, що позивачам, крім інших документів, була надана відповідачу копія договору дарування від 07.07.2010 року посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області, відповідано до якого [PERSON] набула право власності на котедж [ADDRESS]. Суд вважає неспроможним посилання відповідача як на підставу відмови у реєстрації місця проживання на відсутність у чинному законодавстві України, що регулює питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи, визначення такого поняття як котедж, оскільки згідно ст.29,379 ЦК України місцем проживання може бути, крім житлового будинку, квартири, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Проте відповідач у відповіді позивачам не наводить жодного доводу щодо невіднесення котеджу до приміщення, призначенного та придатного для постійного проживання. Крім того, законодавство України - це сукупність чинних нормативно-правових актів: законів та підзаконніх нормативних актів (постанов, наказів, інструкцій тощо), що регулюють правовідносини в державі. Так, 17.08.2000 року наказом Держстандарту України № 507 затверджений Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, якій відповідно до розділу 1 «Вступ» є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Використання ДК БС забезпечує умови для вирішення завдань, зокрема, для проведення соціологічних досліджень з питань будівництва, забезпечення житлом і різними послугами населення України. Зазначений класифікатор мистить розділи «Будинки житлові» та «Нежитлові будинки». В переліку розділу «Будинки житлові» зазначений підклас «котеджі та будинки одноквартирні підвищеної комфортності». У договорі дарування та техничному паспорті на котедж зазначено, що він має загальну площу 245,3 кв.м, житлову - 129,0 кв.м. Крім того, згідно висновку експертго дослідження №719/2013 від 28.10.2013р. котедж [ADDRESS] відпвідає всім нормативно-технічним вимогам щодо будівельних та санітарних норм (а.с.57-60). З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача зареєструвати її та її неповнолітних дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS], котедж [NUMBER]. Разом з тим суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання зареєструвати її та її неповнолітних дітей [PERSON], [PERSON] за за адресою [ADDRESS], котедж [NUMBER] не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 6 Закону України №1382-ІV, п.2.2 Порядку №1077 для реєстрації місця проживання, крім іншого, необхідно надати документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. [PERSON] зазначила, що вона вселилась та проживає з дітьми за адресою [ADDRESS], котедж [NUMBER] за згодою власниці котеджу [PERSON] Згідно листа відповідача на ім'я [PERSON] від 08.02.2014 року, яким її повідомлено про відмову в реєстрації міста проживання за адресою [ADDRESS], котедж [NUMBER], заявницею відповідачу надані документи про право власності [PERSON] на котедж, та не були надані документи щодо згоди власника житла та членів її сім'ї на реєстрацію місця проживання. Приймаючи до уваги, що суд не може брати на себе повноваження того органу, до компетенції якого належить вирішення питань щодо реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, тому вважає, що відсутні підстави для зобов'язання відповідача зареєструвати [PERSON] та її неповнолітних дітей [PERSON], [PERSON] за за адресою [ADDRESS], котедж [NUMBER], оскільки зазначене питання не вирішувалось відповідачем у встановленому законодавством порядку щодо наявності згоди власника житла та членів її сім'ї на реєстрацію місця проживання. Частиною 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied