Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в якому просив: - визнати неправомірними дії старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 21.05.2013 року про повернення виконавчого документа; - скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВП № 32049594 від 21.05.2013 року за виконавчим листом № 2а-1701/10. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2013 року визнано дії старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровській області Саване С.М., які виявились у винесенні чотирьох постанов від 29.05.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження - неправомірними; скасовано постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа): - серії ВП № 38122619 від 29 травня 2013 року за виконавчим листом № 2а-166/10; - серії ВП № 38122200 від 29 травня 2013 року за виконавчим листом № 2а-51/09; - серії ВП № 38122729 від 29 травня 2013 року за виконавчим листом № 2а-540/10; - серії ВП № 38122474 від 29 травня 2013 року за виконавчим листом № 2а- 25/10, ст. державного виконавця Саване С.М. підрозділу примусового виконання рішень Головного управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровської області. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо винесення постанов, та скасував постанов які фактично не були предметом оскарження, чим вийшов за межі позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Судом першої інстанції не наведено обставин які б свідчили про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом скасування - серії ВП № 38122619; серії ВП № 38122200; серії ВП № 38122729 та серії ВП № 38122474 від 29 травня 2013 року. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ВП № 32049594 від 21.05.2013 року за виконавчим листом № 2а-1701/10 апеляційний суд виходить з наступного. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що постановами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2010 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2012 року по справі № 2а-1701/10 зобов'язано УПСЗН виконавчого комітету Саксаганської районної ради у м. Кривому Розі здійснити перерахунок та виплату [PERSON], як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду II групи, щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2010 рік згідно ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та щорічну одноразову допомогу до 5-го травня за 2010 рік, згідно ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум. 28 березня 2012 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-1701/10, за яким постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровській області Саване С.М. від 03 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження № 32049594. Постановою державного виконавця від 21.05.2013 року ВП № 32049594 виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, боржником проведено перерахунок у відповідності до рішення суду в сумі 4225,00 грн., проте виплату зазначеної суми не здійснено у зв'язку з відсутністю коштів на розрахункових рахунках боржника. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Проте, в оскаржуваній постанові не було наведено обставин які б свідчили про наявність підстав для застосування положень п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначив Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на підставі якого, на думку державного виконавця, з митою виконання судового рішення стягувач повинен звернутись з відповідною заявою до Державної казначейської служби України. Такі висновки є необґрунтованими з огляду на наступне. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. Відповідно до п. 2 ст. 3 цього Закону стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом з тим, рішення суду за яким відкрито виконавче провадження стосувалось здійснення перерахунку та виплати соціальної допомоги, а не стягнення відповідних коштів. В частині перерахунку, рішення суду було виконано, проте що стосується виплати нарахованих коштів, рішення суду виконано не було у зв'язку з відсутністю коштів. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем на виконання судового рішення не були здійснені усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії та безпідставно повернуто виконавчий документ стягувачу. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірними дії старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 21.05.2013 року про повернення виконавчого документа, та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВП № 32049594 від 21.05.2013 року за виконавчим листом № 2а-1701/10. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial