Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

21.02.2014 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплату недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та перебуває на обліку в управлінні як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на дитину [PERSON], [INFO]. Відповідачем було призначено їй виплату допомоги по догляду за дитиною у розмірі 130 гривень на місяць, тобто у розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Просила суд зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплату недоотриманої допомоги за період з 23.04.2012 по досягненню [PERSON] трьохрічного віку у відповідності до ст.43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у своєму письмовому запереченні проти позову зазначила, що [PERSON] перебуває на обліку у відповідача з березня 2012 року як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначена у відповідності до ст.14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», на підставі заяви позивачки. Допомога призначена у розмірі 130 грн. Вважає, що нарахування та виплата допомоги згідно Закону України «Про загальннобов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витрати, зумовлені народженням та похованням», не входить до компетенції управління. Також зазначила, що норми, відповідно до яких здійснюється виплата неконституційними не визнані, а тому підстави для проведення перерахунку в управління відсутні. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Позивач з 22.04.2012 року перебуває на обліку в управлінні як застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа та з того часу отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі: 130 грн. щомісяця на період з 22.04.2012 по 16.02.2014; 260 грн. щомісяця на період з 22.04.2012 по 16.02.2014 ( на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]) Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регламентуються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» , дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно пунктів 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» було виключено статті 40-44. Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II вищезазначеного закону щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Тому суд вважає, що з часу проголошення вищевказаного рішення Конституційного суду від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 «Про державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 Закону України від 27.04.2010 «Про державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється у розмірах і порядку, визначених КМУ. Відповідно до Прикінцевих положень цих Законів, вони діяли тільки у 2009,2010 рр. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою КМУ 27.12.2001 року №1751(Постанова КМ) на виконання Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» (пп.3 пункт 1). Новий акт уряду на виконання ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» не приймався. Розмір та порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» КМУ не визначалися. Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» не встановлювалось на 2013 рік іншого, ніж визначено законами України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» розміру допомоги. Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги за період з 22 квітня 2012 року [PERSON], яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року, яка є обов'язковою для суду відповідно до статті 244-2 КАС України. Стосовно посилання відповідача на те, що виплати за Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» повинні здійснюватись Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а не відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів. Згідно ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. №1751, днем звернення за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення відповідної заяви з усіма необхідними документами. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством обов'язок щодо призначення і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку покладено на органи соціального захисту населення, які здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, що спростовує посилання відповідача в наданих запереченнях. З приведеного випливає, що на відносини щодо виплати допомоги позивачу, як застрахованій особі, поширюються норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», відповідно до ст. 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюються правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ст.99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а позивач звернулась до суду з адміністративним позовом поза межами вказаного строку. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що у даному випадку оскарження дій відповідача повинно було наступити з першого місяця виплати у 130 гривень, тобто у квітні 2012 року, що є початком строку звернення до адміністративного суду. З матеріалів справи вбачається, що до суду за захистом своїх прав [PERSON] звернулась 21 лютого 2014 року. Суду позивач жодних поважних причин пропущення строку звернення до суду не зазначила. У зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виключно в межах встановленого законом строку, тобто з 21 вересня 2013 року. Що стосується вимог позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату вищезазначеної допомоги до досягнення [PERSON] трьохрічного віку, але не більш ніж на період дії ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, суд вважає, що значені вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, з урахуванням наступного. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах. Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відтак, із системного аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто захисту підлягає уже порушене право, а не ті права та інтереси, щодо яких наразі не відомо, чи матиме місце їх порушення у майбутньому чи ні. У зв'язку з чим рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, зокрема, із зобов'язанням вчинення певних дій, та не може ґрунтуватися на припущеннях, домислах, і фактичних обставинах, котрі на момент його ухвалення, хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому, оскільки таке рішення не буде ґрунтуватися на приписах чинного законодавства та буде суперечити законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства. Відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial