Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції в Київській області (далі - Відповідач) про визнання неправомірними дій щодо винесення 28.10.2013 року постанови про закінчення виконавчого провадження №40172048 по виконавчому листу №2-а-3303/10 року, виданому Таращанським районним судом 22.11.2010 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №40172048 від 28.10.2013 року по виконавчому листу № 2-а-3303/10 року, виданому Таращанським районним судом 22.11.2010 року. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.35 КАС України. Відповідно п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2013 року винесена Відповідачем передчасно, Відповідачем не проведено перевірки виконання судового рішення, не було вжито всіх можливих заходів для виконання рішення, що призвело до порушення прав та інтересів Позивача. Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови Таращанського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року у справі №2-а-3303/10 УПФУ в Таращанському районі Київської області зобов»язано провести перерахунок та виплату Позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю відповідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 75 % мінімальної пенсії за віком, за період з 16.07.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум. 22.11.2010 року на підставі вказаного судового рішення Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-а-3303/10 року, який Позивачем пред»явлено Відповідачу до примусового виконання. 14.10.2013 року Відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №2-а-3303/10 року. 21.10.2013 року Відповідач отримав повідомлення від УПФУ в Таращанському районі Київської області, відповідно якого вказаний виконавчий лист прийнятий до негайного виконання та згідно розпорядження №106799 від 21.12.2010 року проведено перерахунок та виплату додаткової пенсії за судовим рішенням з 16.07.2010 року по 31.10.2011 року. Вказана обставина визнається також сторонами у справі. 28.10.2013 року Відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Відповідно визначення ст.1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, (ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону). Відповідно ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону. Згідно ч.1 ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання, зокрема, рішення немайнового характеру - у двомісячний строк (ч.2 ст.30 Закону). Отже, вказаним положенням визначено термін, протягом якого мають проводитися виконавчі дії виконавчим органом. Отже, незазначення судом першої інстанції кінцевої дати, по яку УПФУ Таращанського району Київської області повинно здійснити перерахунок та виплату вищевказаної додаткової пенсії, не є підставою для проведення виконавчих дій безстроково. Положеннями ч.ч.1-3 ст.75 Закону встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, викладеними в апеляційній скарзі, стосовно дотримання ним порядку здійснення виконавчих дій по виконанню судового рішення. Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій Відповідача щодо закінчення виконавчого провадження та вважає помилковим рішення суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог. Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду. За ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Результат розгляду: denied