Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

У січні 2014 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, Красноармійська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області) про визнання нечинною вимогу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року у сумі 10 022,74 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він з 26 січня 2001 року є фізичною особою-підприємцем. Позивач вказав, що 25 грудня 2013 року отримав від Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області вимогу № Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10 022,74 грн., але з винесеною вимогою він не згоден, оскільки відповідно до пенсійного посвідчення від 14 грудня 2004 року Серії [NUMBER] є пенсіонером за віком, через що не повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Позивач зазначив, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що звільняються від сплати особи, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують пенсію або соціальну допомогу. Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача є незаконними та порушують його права, оскільки відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, включаючи право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставинах, а також у старості в інших випадках, передбачених законом. З огляду на повідомлені обставини, просив суд визнати нечинною вимогу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року на загальну сумі 10 022, 74 грн. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 03 лютого 2014 року. Позивач до судового засідання не з'явився, але був повідомлений судом про дату, час, та місце судового розгляду даної адміністративної справи належним чином. На адресу Донецького окружного адміністративного суду 23 січня 2013 року надійшло клопотання віл позивача про розгляд даної адміністративної справи без його участі. 23 січня 2014 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначив, що з 01 жовтня 2013 року контроль за дотриманням законодавства зі збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладено на органи Міністерства доходів і зборів України. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 - VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, є платниками єдиного внеску та звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідач вказує, що статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені наступні види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені умови призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. У зв'язку з тим, що [PERSON] отримує пенсію, призначену відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто на пільгових умовах та на теперішній час не досяг пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», він повинен сплачувати єдиний внесок, оскільки ним не досягнуто пенсійного віку, на підставі чого просив відмовити у задоволенні даного адміністративного позову, та розглянути адміністративну справу без участі представників Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області (арк. справи 29). Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач - [PERSON], [INFO], адреса: 85300, [ADDRESS]., зазначене підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (арк. справи 6), зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 26 січня 2001 року виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області, у зв'язку з чим державним реєстратором внесено запис до єдиного державного реєстру № 2 271 002 0001 002823, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] (арк. справи 8). Позивач з 01 січня 2012 року перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку серії [NUMBER] (арк. справи 9). Відповідно до пенсійного посвідчення Серії [NUMBER], виданого 14 грудня 2004 року, позивач є пенсіонером за віком довічно (арк. справи 7). Відповідач, Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області (ЄДРПОУ 38664077, адреса: 85300, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Горького, 1) є органом виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктами владних повноважень. 10 грудня 2013 року Красноармійською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області у відношенні позивача прийнята вимога № Ф-29411-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, з якої вбачається, що станом на 31 жовтня 2013 року загальна сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складає 10 022,74 грн., з якої недоїмка - 9 852,74 грн., штрафи - 170 грн. (арк. справи 10). Означене також вбачається з картки особового рахунку платника (арк. справи 33-34). Як установлено судом, штрафні санкції застосовані у відношенні до позивача, згідно рішення управлінням Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі за № 831-ф від 23 квітня 2013 року, за неподання звітності, копія якого також міститься в матеріалах адміністративної справи (арк. справи 35). Не погодившись із зазначеною вимогою, позивач 08 січня 2014 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом про визнання нечинною вимогу Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року у сумі 10 022,74 грн. Прийнята Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області вимога про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску є правовим актом індивідуальної дії, правомірність винесення якого здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірною обставиною між сторонами є те, чи належить позивачу сплачувати за себе єдиний внесок у разі призначення йому пенсії за віком, на пільгових умовах. Стосовно цього суд зазначає наступне. Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зазначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. 06 серпня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року № 3609-VI, яким статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» доповнено частиною 4, в якій зазначено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. З аналізу частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» можна зробити висновок, що остання не містить обмежень щодо звільнення від сплати єдиного внеску в залежності від виду отриманої пенсіонером пенсії, пенсії за віком чи пенсії за віком на пільгових умовах. Разом із цим, як зазначалось судом вище, позивачеві територіальним органом пенсійного фонду з 05 травня 2004 року призначена пенсія за віком (довічно), що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії [NUMBER], виданого 14 грудня 2014 року, що міститься у матеріалах адміністративної справи (арк. справи 7). Також, як встановлено судом, добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивач не приймає. За даних обставин, Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області помилково прийнята спірна вимога про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року в частині визначення до сплати позивачеві недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 9 852,74 грн. Водночас, як вказувалась судом вище, до спірної вимоги про сплату боргу також увійшла сума 170 грн. - штраф, застосований у відношенні позивача рішенням № 831 - ф від 23 квітня 2013 року про застосування штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», однак позивач докази скасування означеного рішення в судовому чи адміністративному порядку не надав, отже дане рішення є чинним, тому правові підстави для несплати означеної суми штрафу у позивача на час розгляду справи відсутні. З огляду на наведене, відповідачем правомірно прийнято спірну вимогу в частині сплати позивачем штрафних санкцій у розмірі 170 грн., а тому в означеній частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. При цьому, згідно поданого адміністративного позову позивач просив визнати спірну вимогу нечинною. Втім, необхідно зазначити, що встановлені статтею 162 КАС України способи захисту порушеного права не є вичерпними, однак деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічно-правових відносин. Так, вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а не правового акту індивідуальної дії, яким є спірна вимога про сплату боргу. Враховуючи наведене та встановлені обставини у справі, суд вважає, що у даних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача, за яким останній звернувся до адміністративного суду, є скасування вимоги № Ф-29411-17 від 10 грудня 2013 року Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 9 852,74 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлені. На підставі частини 3 статті 94 КАС України, суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 137,64 гривень. З огляду на наведене,

Результат розгляду: partial