Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Тех» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2013 року № 0005702208, № 0005712208. Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 11 листопада 2013 року адміністративний позов задовольнив. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, так як, на думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Імперія-Тех» є юридичною особою, яка перебуває на обліку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві як платник податку на додану вартість. Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Імперія-Тех» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування і сплати податків за наслідками фінансово-господарських правовідносин з ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Проммаст-Стандарт» і ТОВ «ТПК «Техномашпостач» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 02 квітня 2013 року № 299/22-8/35917721. Згідно з висновками зазначеного акту перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем порушено вимог податкового законодавства, а саме: завищення податкового кредиту на загальну суму 261495,07 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість (далі - ПДВ), та завищення суми витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, у розмірі 1307475,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств в сумі 300719,00 грн. На підставі та на виконання акту перевірки від 02 квітня 2013 року № 299/22-8/35917721 Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві було прийнято податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2013 року № 0005702208, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 323490,00 грн. (261495,00 грн. - за основним платежем та 61995,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), та № 0005712208, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 300719,00 грн. (за основним платежем). Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що товарність операцій між позивачем і ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Проммаст-Стандарт», ТОВ «ТПК «Техномашпостач» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що, на думку, суду першої інстанції, є підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2013 року № 0005702208, № 0005712208. Однак, судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанці, з огляду на наступне. Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88). Так, Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2. ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України. Відповідно до п. 201.1. ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України). У відповідності до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України. Згідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Аналогічна правова норма закріплена у пункті 2.2 Положенні № 88. Отже, з наведених законодавчих положень вбачається, що податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної сили, крім іншого, повинні бути складені за результатами фактично вчиненої операції, мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про відповідну господарську операцію, її зміст та обсяг, а також бути підписаними уповноваженими особами. У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування. Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Таким чином, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту. Тож, лише наявність сукупності передбачених законодавством обставин є єдиною та достатньою правовою підставою для надання первинному документу юридичної значимості для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку. При цьому, колегією суддів встановлено, що між ТОВ «Імперія-Тех» і ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Проммаст-Стандарт», ТОВ «ТПК «Техномашпостач» було укладено в усній формі договори постачання товарно-матеріальних цінностей. На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем і зазначеними контрагентами, ТОВ «Імперія-Тех» до суду першої інстанції було надано наступні документи: видаткові та податкові накладні, накладні, рахунки та платіжні доручення. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем ані під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки податковими органами, ані до суду першої інстанції не було надано жодних інших доказів, які б підтверджували рух товарів та коштів за спірними договорами поставки, зокрема, у матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі товарів, банківські виписки, які б свідчили про перерахування коштів з рахунків ТОВ «Імперія-Тех» на рахунки його контрагентів, а також не вбачається, яким чином здійснювалося перевезення товарів, їх зберігання, використання у господарській діяльності позивача та/або подальша реалізація. Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріалами справи не підтверджено реальності виконання господарських операцій між ТОВ «Імперія-Тех» і ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Проммаст-Стандарт», ТОВ «ТПК «Техномашпостач» у період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, а первинну документацію, надану позивачем на підтвердження факту виконання господарських операцій за правочинами із вказаними контрагентами, не можна вважати достатньою у розумінні податкового законодавства, оскільки зазначені документи не посвідчують реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Імперія-Тех» і ТОВ «Остін Трейд», ТОВ «Проммаст-Стандарт», ТОВ «ТПК «Техномашпостач», а отже є формально складеними. Разом з тим, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, діючи у відповідності до положень частини 2 статті 71 КАС України, довів правомірність винесених ним податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2013 року № 0005702208, № 0005712208 та переконав суд апеляційної інстанції у своїй правоті. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2013 року № 0005702208, № 0005712208 і приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справ та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на це, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied