Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі по тексту постанови - ФОП [PERSON]) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів - Немовицької сільської ради та Прокуратури Рівненської області про визнання недійсним рішення сесії Немовицької сільської ради від 11.09.2012 №550 та визнання бездіяльності протиправною. В обґрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що рішенням сесії Немовицької сільської ради від 05.06.2012 №500 їй надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди (ларька) з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по [ADDRESS], Сарненського району Рівненської області. Відповідно до затвердженого рішення № 500 сесії Немовицької сільської ради та дотримуючись вимог Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», позивач почала виготовляти технічну документацію. Рішенням виконкому Немовицької сільської ради №76 від 18.07.2012 позивачу погоджено місце розташування тимчасової споруди торгівельного призначення по [ADDRESS]. 11.09.2012 року рішенням сесії Немовицької сільської ради №550 рішення від 05.06.2012 №500 було відмінене. Зобов'язано землевпорядника сільської ради підготувати необхідні матеріали для виготовлення документації на дану земельну ділянку по вул. Островського з подальшим виставленням на аукціон для продажу. ФОП [PERSON] зазначає, що дане рішення є протиправним, оскільки після надання їй дозволу на встановлення тимчасової споруди (ларька) вона почала здійснювати відповідні роботи по виготовленню необхідних документів, відповідно про що було затрачено значні кошти. Також в позовній заяві позивач покликається на Рішення Конституційного суду України у справі №7-рп від 16 квітня 2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1, 10, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» яким встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (абз.5 пункту 5. Рішення). Вказує також на те, що позивач зверталася до Прокуратури Рівненської області із заявою на неправомірні дії посадових осіб Немовицької сільської ради. Проте, з боку відповідача 2 ніяких дій по прокурорському реагуванню здійснено не було, чим було порушено ст.19 Закону України «Про прокуратуру». Зважаючи на вказані обставини, позивач - ФОП [PERSON] вважає рішення Немовицької сільської ради №550 від 11.09.2012 «Про відміну раніше прийнятого рішення» протиправним, а бездіяльність Прокуратури Рівненської області неправомірною. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач 1 - Немовицька сільська рада позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень вказує, що ФОП [PERSON] було зобов'язано до 15 серпня 2012 року подати на розгляд виконавчого комітету Немовицької сільської ради паспорт прив'язки. Окрім того вказав, що рішенням виконавчого комітету Немовицької сільської ради було також надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди приватному підприємцю [PERSON] У зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] у вказаний строк не було подано до сільської ради паспорта прив'язки та не було отримано добровільної згоди між позивачем та приватним підприємцем [PERSON] щодо варіантів розміщення торгових павільйонів, рішенням сесії Немовицької сільської ради №550 від 11.09.2012 було відмінено рішення сесії сільської ради №500 від 05.06.2012. Зважаючи на вказані обставини, відповідач 1 вважає, що рішення сесії сільської ради №550 від 11.09.2012 є правомірним та прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства. Також зазначив, що рішення виконкому Немовицької сільської ради від 19.12.2012 року №151 позивачу відмовлено у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] на встановлення тимчасової споруди-ларька з продажу продовольчих та непродовольчих товарів. З огляду на вказані обставини, відповідач 1 - Немовицька сільська рада просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач 2 - Прокуратура Рівненської області позовні вимоги в частині визнання бездіяльності прокуратури протиправною, не визнала, вважаючи їх безпідставними. Вказує, що до Прокуратури Рівненської області надійшла заява позивача з приводу перешкоджання підприємницької діяльності посадовими особами Немовицької сільської ради. Вказану заяву за належністю було скеровано для розгляду до Прокуратури Сарненського району. Результатами розгляду заяви позивача було встановлено, що підстави для вжиття заходів прокурорського реагування відсутні. Отже, Прокуратурою Рівненської області не було порушено вимог норм Закону України «Про прокуратуру», а тому позовні вимоги, в частині визнання бездіяльності протиправною, є необґрунтованими те безпідставними. Представник відповідача 2 у судовому засіданні просив у задоволенні позову в частині визнання бездіяльності Прокуратури Рівненської області протиправною, відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Як встановлено судом, 31.10.2011 позивач - [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець Сарненською районною державною адміністрацією, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER] та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №775397. Рішенням Немовицької сільської ради від 05.06.2012 №550 позивачу надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди (ларька) з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по [ADDRESS] (а.с.12). Рішенням виконкому Немовицької сільської ради №76 від 18.07.2012 позивачу погоджено місце розташування тимчасової споруди торгівельного призначення по [ADDRESS] (а.с.97). 11.09.2012 року рішенням сесії Немовицької сільської ради №550 «Про відміну раніше прийнятого рішення», рішення від 05.06.2012 №500 було відмінене. Зобов'язано землевпорядника сільської ради підготувати необхідні матеріали для виготовлення документації на дану земельну ділянку по вул. Островського з подальшим виставленням на аукціон для продажу (а.с.14). Вважаючи рішення сесії Немовицької сільської ради №550 від 11.09.2012 року протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні". Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад. Пунктом 15 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування України" передбачено право сільської, селищної, міської ради щодо скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції України чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Відповідно до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування України" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Пунктом 9 зазначеної норми встановлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. З перелічених норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що відповідні ради мають право скасовувати лише акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції України чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Будь-яких інших повноважень ради щодо скасування рішень зазначеним Законом не передбачено. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» такої форми скасування актів виконавчих органів ради як відміна раніше прийнятого рішення взагалі не передбачена. Також, наведеними положеннями Закону не передбачено право сільської ради скасовувати, а тим більше відміняти свої власні рішення. Суд звертає увагу також на те, що Рішенням Конституційного суду у справі №7-рп від 16 квітня 2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1, 10, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). Конституційним Судом України було також зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (абзац 5 ч.5 Рішення Конституційного суду у справі №7-рп від 16 квітня 2009 року). Вказана правова позиція наведена також Верховним судом України у постанові від 04.06.2013 року (головуючий суддя - Кривенко В.В., а.с.134-137). Матеріалами справи стверджено, що після надання дозволу на встановлення тимчасової споруди (ларька) з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по [ADDRESS] та погодження його місце розташування позивач почала виготовляти відповідну технічну документацію. Зокрема, в матеріалах справи містяться копії договорів про надання послуг з приєднання до електричних мереж ПАТ «АЕС «Рівнеобленерго» №162-12 СрД від 24.07.2012, договір №121121-10с від 21.11.2012 на виконання проектно-вишукувальних робіт з топографо-геодезичної роботи на території с. Немовичі Сарненського району Рівненської області, укладений з ПП «Геопростір», протокол погодження договірної ціни як додаток до договору, акт приймання-здавання виконаних робіт, розрахункові документи на підтвердження оплати вартості виконаних робіт та наданих послуг. Такі обставини представниками відповідачів не спростовувались. Отже, після надання позивачу дозволу на встановлення тимчасової споруди виникли нові правовідносини, пов'язані з реалізацією ним суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Позивач своєї згоди на відміну рішення про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди не надавала, а поданий нею адміністративний позов свідчить про заперечення проти спірного рішення відповідача. Рішення Немовицької сільської ради від 05.06.2012 №500 є актом ненормативного характеру індивідуальної дії, а тому не може скасовуватися чи змінюватися відповідною радою після його виконання або якщо відповідно до приписів вказаного рішення виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. З огляду на вказані обставини та перелічені норми права позивачем в повній мірі доведено належними та допустимими доказами протиправність оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. З приводу позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Рівненської області, то суд вважає її безпідставною зважаючи на таке. Відповідно до ст.4 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ - діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: 1) закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; 2) гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; 3) основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення. Згідно з ст.19 Закону України «Про прокуратуру» - предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що позивач із заявою на неправомірні дії посадових осіб звернулася до Прокуратури Рівненської області. Листом від 07.02.2013 №19 відповідач скерував зазначену заяву позивача для розгляду за належністю до Прокуратури Сарненського району Рівненської області. За результатами розгляду заяви, Прокуратура Сарненського району листом від 07.03.2013 №25-13 повідомила ФОП [PERSON], що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування відсутні. У судовому засіданні представник Прокуратури Рівненської області пояснила суду, що подання ґрунтується на матеріалах прокурорської перевірки, та вноситься на підставі виявлених фактів порушень. Зазначає, що ними було розглянуто звернення позивача, проте підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», для внесення подання виявлено не було. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Рівненської області є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. В цій частині в задоволенні позову слід відмовити З огляду на вказане, позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.3 ст.94 КАС України.

Результат розгляду: partial