Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

[PERSON] з 05 серпня 2005 року є суддею у відставці, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Указом Президента України № 1150/2005 від 05.08.2005 року, та отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці. Таким чином, [PERSON] має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус суддів", у тому числі на передбачене статтею 43 Закону України "Про статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання у зв'язку із відставкою, а з 01.01.2012 року згідно зі ст. 138 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до довідок Апеляційного суду АР Крим розмір заробітної плати працюючого на відповідної посаді судді Апеляційного суду АР Крим за період з січня 2012 року по грудень 2012 року становить 173 934,00 грн., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 228 277,50 грн. (а.с.8), з травня по грудень 2012 року - 124 804,80 грн., з січня по травень 2013 року - 100 936,00 грн. (а.с.29). Однак, згідно довідок УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим позивач отримував у період з травня 2012 року по грудень 2012 року - 59 600,00 грн. , з січня 2013 року по грудень 2013 року -130 732,42 грн. Таким чином, у 2012 році за період з травня по грудень 2012 року позивачем недоотримано 25 56,50 грн., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 51 889,58 грн. Позивач зверталась до УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим про перерахування довічного грошового утримання судді у відставці, однак листом від 11.09.2013 року за №208/к-01-6 [PERSON] повідомлено про неможливість проведення такого перерахунку, оскільки це не передбачено ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Суд вважає позов обгрунтованим в частині спонукання відповідачів до виконання певних дій та стягнення недоотриманого грошового забезпечення з урахуванням індексу інфляції, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про статус суддів" професійні судді є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Частина 3 ст. 3 цього Закону визначала, що держава гарантує фінансове та матеріально-технічне забезпечення суддів та судів. Частиною другою ст. 43 вищезазначеного Закону передбачалось, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" суди здійснюють правосуддя самостійно. Судді при здійсненні правосуддя незалежні від будь-якого впливу, нікому не підзвітні та підкорюються лише закону. Гарантії самостійності судів і незалежності суддів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Частина 7 даної статті визначає, що гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. Згідно з ч. 8 зазначеної статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності суддів, незалежності та правової захищеності суддів. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту: заробітної плати, пенсії, щомісячного довічного грошового утримання тощо, надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011р. №18-рп/2011 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків. Щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. 01.01.2012р. набрала чинності ст.129 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р., яка регулює заробіток суддів. Зазначеним Законом врегульований статус судді у відставці: закріплено зберігання звання судді у відставці, принципи недоторканості суддів, вихід у відставку. Залишилися аналогічними принципи призначення щомісячного довічного грошового утримання: наявність стажу роботи на посаді судді не менше 20 років, відсоткове відношення від грошового утримання працюючого судді, який працює на відповідній посаді, згідно ч.3 ст.138 цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.138 вказаного Закону (в редакції від 31.12.2011 року), суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує неоподатковуване щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Відповідно до ч.3 ст. 138 вказаного Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. врегульовано, що за суддями, призначеними чи вибраними, на посаду до набрання чинності цим Законом сили, зберігаються визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності Законом України від 08.07.2011р. №3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була викладена у наступній редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. З 01 січня 2012 року система оплати праці суддів змінилася, оскільки ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо суддівської винагороди була введена в дію саме з цієї дати. Відповідно до ст. 129 вказаного Закону, Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 частина третя, перше, друге. третє речення частини п'ятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ, стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-УІ, абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Конституційний Суд України вказав, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст і обсяг визначених Конституцією України таких гарантій. Конституційний Суд України встановив, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-УІ, статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать Основному Закону України. Також Конституційний Суд України встановив, що дія статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ не поширюється на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-УІ, а дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчої о забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Таким чином, Конституційним Судом України підтверджено право суддів у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 03 червня 2013 року, а до зазначеної дати - з обмеженням граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання у вигляді 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення (п.1), основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати (п.3). Отже, обов'язок по перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці покладено саме на органи Пенсійного фонду України, а в даному випадку на УПФУ в Джанкойському районі АРК. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. За таких обставин, суд робить висновок, що розрахунок розміру довічного грошового утримання необхідно здійснювати із заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок довічного грошового утримання проводиться у випадку збільшення заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок та виплата здійснюється органами Пенсійного фонду України. Крім того, Постановою Окружного адміністративного суду від 05.06.2012 року у справі №2а-5282/12/0170/10 за позовом [PERSON] до УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим про визнання незаконною бездіяльності та стягнення суми, позовні вимоги задоволено: зобов'язано Апеляційний суд АР Крим (м. Сімферополь, вул. Павленко,2) надавати УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим довідки про розмір заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду АР Крим на відповідній посаді, для розрахунку щомісячного розміру довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON]; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] починаючи з 01 травня 2012 року; стягнено з Управління Пенсійного фонду України в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на користь [PERSON] суму невиплаченого щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з лютого 2007 року по квітень 2012 року у розмірі 90554 (дев'яносто тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок. Частиною 5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Цей конституційний принцип є обов'язковим для відповідача. Згідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи, або щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, невиконання сторонами постанови Окружного адміністративного суду АР Крим від 05.06.2012 року призвело до порушення права позивача на належне матеріальне забезпечення. Суд також вважає за необхідне зазначити, що недоотримання позивачем встановленого законодавством розміру довічного грошового утримання є звуженням змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності суддів, незалежності та правової захищеності суддів, а тому дії відповідача УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим щодо виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у менших розмірах, ніж встановлено як Законом України "Про статус суддів" так і Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є протиправними. За таких обставин, дії відповідача -УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим щодо нарахування та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у менших розмірах, ніж встановлено Законами України "Про статус суддів" та "Про судоустрій і статус суддів" не можуть бути визнані такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень, безсторонньо (неупереджено) та добросовісно. Крім того, суд зауважує, що суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає індексації відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки визначальною ознакою грошового забезпечення є те, що вказана сума має постійний, щомісячний характер її нарахування та виплати. Суд вирішуючи вказаний спір, у відповідності до ч.2 ст.11 КАС України виходить за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку органів державної влади та зобов'язує УПФУ в Сімферопольському районі АР Крим, зокрема, здійснювати щомісячно та в подальшому перерахунок щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 45 420,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З пояснень позивача не вбачається чіткого обґрунтування заподіяння відповідачами [PERSON] моральної шкоди та таке твердження позивача не підтверджується належними доками, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] в цій частині.

Результат розгляду: partial