Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

30 жовтня 2013 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] або позивач) до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Хортицькому районі м.Запоріжжя або відповідач), в якій позивач просить визнати недійсною та скасувати податкову вимогу №167-19 від 02.07.2013 та зобов'язати відповідача здійснити відкликання (зняття обтяжень) реєстрації податкової застави на рухоме майно позивача. В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду клопотання про заперечення проти позовних вимог в повному обсязі та про розгляд без участі представника відповідача. Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи приписи зазначеної вище норми, відсутності в судовому засіданні відповідача суб'єкта владних повноважень, яким надано письмові та усні пояснення по суті спору, відсутності потреби заслуховування свідків або експертів, наявність достатніх матеріалів та відсутність перешкод для розгляду справи по суті на підставі наявних у справі доказів, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження. З урахуванням приписів статті 41 та 128 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів. Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Хортицькому районі м.Запоріжжя, на підставі направлення на перевірку від 02.08.2012 №382, №383 проведена планова виїзна перевірка ФОП [PERSON] з питань дотримання вимог законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за період в 01.10.2010 по 31.12.2011. В ході перевірки відповідачем були встановленні порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону Уркаїни «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 (із змінами та доповненнями), абзацу А пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 статті 200 ПК України, у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість у періоді, що перевірявся у сумі 157866 грн., а саме: жовтень 2010 року - 15422 грн., листопад 2010 року - 13088 грн., грудень 2010 року - 17150 грн., січень 2011 року - 37005 грн., лютий 2011 року - 75201 грн. На підставі перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №0000321720 від 10.10.2012. Відповідно до цього рішення (з урахуванням апеляційного оскарження до вищого контролюючого органу) було збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем по податку на додану вартість на 169010 гривень 94 копійки, у тому числі: 157 594 гривні 90 копійок за основним платежем та 11416 гривень 00 копійок за штрафними (фінансовими) санкціями. Позивач, у порядку статті 56 ПК України, звернувся з відповідною скаргою до Державної податкової служби у Запорізькій області. Рішенням Державної податкової служби у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги від 20.12.2012 податкове повідомлення-рішення ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 10.10.2012 № 000321720 було скасовано в частині 11 415 гривень надмірно застосованої штрафної (фінансової) санкції, та залишено без змін в частині визначення грошового зобов'язання по податку на додану вартість. Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду повторної скарги №4522/Б/10-2315 від 28.01.2013 податкове повідомлення - рішення № 000321720 від 10.10.2012 залишено у силі. Позивач не погодився з результатами розгляду його скарги обома інстанціями контролюючого органу та 14 серпня 2013 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання недійсним вищенаведеного податкового повідомлення-рушення. 02 липня 2013 року відповідачем була прийнята податкова вимога за № 167-19 за якою позивач був повідомлений про наявність у нього податкового боргу на зазначену вище суму, а також про те, що починаючи з 01 липня 2013 року на будь-яке майно Позивача, яке перебуває у його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу поширюється право податкової застави. Позивач з рішенням податкового органу не згоден, вважає, що податкова вимога прийнята неправомірно, а реєстрація відповідачем податкової застави майна ФОП [PERSON] у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна такою здійснена без будь-яких підстав та з порушенням встановленого порядку, в зв'язку з чим звернувся до суду. Оцінивши надані сторонами документи, які знаходяться в матеріалах справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Щодо визнання недійсною та скасування податкової вимоги №167-19 від 02.07.2013 суд зазначає наступне. Грошове зобов'язання платника податків відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом цього строку такий платник податків розпочинає процедуру адміністративного оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. За приписами пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до пункту 56.2 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Пункт 56.3 статті 56 ПК України передбачає, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до державних податкових служб в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, округах (на два і більше регіони). Скарги на рішення державних податкових служб в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, округах (на два і більше регіони) подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Відповідно до пункту 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні - рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. Пунктом 56.10 статті 56 ПК України визначено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню але може бути оскаржене в судовому порядку. Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Згідно з абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм ПК України вбачається, що податкова вимога не може бути надіслана протягом здійснення платником податків процедури адміністративного оскарження, яке закінчується прийняттям рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, а у разі подання позовної заяви до суду - до набрання судовим рішенням законної сили. Відтак, податкова вимога може бути надіслана після спливу 10 календарних днів з моменту узгодження суми грошового зобов'язання, яке відбувається після закінчення процедури адміністративного оскарження та знову вважається неузгодженим з моменту відкриття судом провадження по справі щодо оскарження суми такого грошового зобов'язання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що грошове зобов'язання набуло стану узгодженого з дня закінчення адміністративного оскарження податкового-повідомлення рішення, а саме з дня прийняття Державною податковою службою України рішення про результати розгляду повторної скарги, яким податкове повідомлення - рішення № 000321720 від 10.10.2012 залишено у силі. Як вбачається з матеріалів справи позивач, не погодившись з рішеннями контролюючих органів 14 серпня 2013 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №000321720 від 10.10.2012. Проте, на момент подання позову про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №000321720 від 10.10.2012 до суду, грошове зобов'язання мало стан узгодженого і направлення податкової вимоги було цілком правомірним. Таким чином суд приходить до висновку що відповідач на законних підставах прийняв податкову вимогу від 02.07.2013 № 167-19, тому в задоволенні позовної вимоги в частині визнання її недійсною та скасування слід відмовити. Щодо зобов'язання відповідача здійснити відкликання (зняття обтяжень) реєстрації податкової застави на рухоме майно позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 93.1 статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: пункт 93.1.1: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; пункт 93.1.2: визнання податкового боргу безнадійним; пункт 93.1.3: прийняття відповідного рішення судом у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; пункт 93.1.4: отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження. Пунктом 93.2 ПК України встановлено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті. Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Як вбачається з матеріалів справи 14 серпня 2013 року ФОП [PERSON] звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № 000321720 від 10.10.2012. 03 лютого 2014 року Запорізьким окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 808/6946/13-а за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міністерства доходів та зборів у Запорізькій області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №0000321720 від 10.10.2012 позов задоволено. Прийняте ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя податкове повідомлення-рішення №0000321720 від 10.10.2012, яким фізичній особі-підприємцю [PERSON] збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 180 697 гривень, у т.ч. 157 866 гривень - за основним платежем, 22 831 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями - скасовано. Тобто на момент розгляду адміністративної справи № 808/8484/13-а існує рішення суду про скасування раніше прийнятого рішення щодо нарахування суми грошового зобов'язання. З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що у даному випадку набрання рішенням законної сили не є обов'язковою вимогою для звільнення майна платника податків з податкової застави, оскільки у підпункті 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 чітко не передбачено обов'язковість набранням рішення про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання законної сили. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов'язання Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів України у Запорізькій області здійснити відкликання (зняття обтяжень) реєстрації податкової застави на рухоме майно фізичної особи - підприємця - [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України). Відповідно до вимог частини першої та другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial