Рішення адміністративного суду від 2014-04-04 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєноль» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (надалі за текстом - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.10.2013 року №0000482205, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 26473,00 грн., в тому числі 21178,00 грн. основного платежу та 5295,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №0000472205, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 23363,00 грн., в тому числі 18690,00 грн. основного платежу та 4673,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Позивач не погоджується з висновками податкового органу викладеному в акті перевірки, та зазначає, що господарські операції з контрагентом - ПП «Кроун ЛТД» мали реальний характер, підтверджені належним чином складеними первинними документами, а товар отриманий від контрагента використано у власній господарській діяльності. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача вимогу позову не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову з огляду на позицію викладену в запереченні на адміністративний позов (а.с.41-57). На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 04.04.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено до 09.04.2014 року. Заслухавши представників позивача, дослідивши у судовому засіданні надані докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Кроун ЛТД» за листопад 2012 року та за лютий 2013 року їх реальності та повноти відображення в обліку. Результати перевірки оформлені актом №35/11-23-22-05/38211798 від 15.10.2013 року (а.с.10-18). В ході перевірки встановлено порушення: - п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в зв'язку з чим підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств за 2012 рік в сумі 100847,00 грн. по взаємовідносинам з ПП «Кроун ЛТД». В результаті встановлених порушень підприємством занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету за 2012 рік у сумі 21178,00 грн.; - п.198.2, п.198.3, 198.6, ст. 198 ПК України, в частині включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у зв'язку з придбанням товарів, чим завищено суму податкового кредиту за листопад 2012 року у сумі 14111,00 грн. та за лютий 2013 року - 4879,00 грн. по взаємовідносинам з ПП «Кроун ЛТД». В результаті порушень підприємством занижено податок на додану вартість, яка підлягає сплаті за листопад 2012 року у сумі 14111,00 грн. та за лютий 2013 року в сумі 4579,00 грн. На підставі акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.10.2013 року №0000482205, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 26473,00 грн., в тому числі 21178,00 грн. основного платежу та 5295,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.19) та №0000472205, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 23363,00 грн., в тому числі 18690,00 грн. за основним платежем та 4673,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.20). Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, з метою встановлення факту реальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом - ПП «Кроун ЛТД», а отже, правомірності формування податкового кредиту та формування валових витрат суд приходить до наступних висновків. Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість. Як вбачається з акту перевірки позивача висновки відповідача щодо нікчемності правочинів між позивачем та ПП «Кроун ЛТД» ґрунтуються на аналізі відомостей одержаних з акту позапланової невиїзної перевірки вказаного підприємства від 15.08.2013 року №473/23-56-22-04-21/38013833 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки» (а.с.71-78), складеного посадовими особами ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Відповідно до пп.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно пп.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: - дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом перевіреного періоду мав господарські взаємовідносини з ПП «Кроун ЛТД», а саме укладено договори поставки - від 15.11.2012 року (а.с.83-85), за умовами якого позивач отримував вугілля згідно додатку до договору (а.с.86), факт отримання товару підтверджується видатковою накладною від 15.11.2012 року (а.с.87), доказом оплати є копія платіжного доручення від 06.12.2012 року (а.с.89), договір від 19.11.2012 року (а.с.90-92), за умовами якого позивач придбавав брикети буровугільні відповідно до додатку до договору (а.с.93), факт отримання товару підтверджується видатковою накладною від 19.11.2012 року (а.с.94), доказом оплати є копія платіжного доручення від 06.12.2012 року (а.с.96), договір купівлі-продажу від 20.11.2012 року (а.с.97-99), за умовами якого та відповідно до додатку позивач придбавав дрова (а.с.100), факт отримання товару підтверджується видатковою накладною від 20.11.2012 року (а.с.101), оплата підтверджується копією платіжного доручення №42 від 06.12.2012 року (а.с.103), договір поставки від 06.02.2013 року (а.с.104-106) згідно умов якого та відповідно до додатку позивач придбавав вугілля АМ (а.с.107), факт отримання товару підтверджується видатковою накладною від 06.02.2013 року (а.с.108), факт оплати підтверджується копіями платіжних доручень №73 від 18.03.2013 року (а.с.110), №142 від 20.06.2013 року (а.с.111) та №153 від 03.07.2013 року (а.с.112). Протягом перевіреного періоду позивача здійснювалось формування показників податкового кредиту на підставі належним чином оформлених податкових накладних виписаних контрагентом позивача, а саме від ПП «Кроун ЛТД» (а.с.88, 95, 102, 109). В матеріалах справи містяться реєстри виписаних та отриманих податкових накладних, де відображено податкові накладні на підставі яких формувалися показники ПДВ (а.с.113-117, 119-120, 122-127). З огляду на вище вказане, суд приходить до висновку, що позивач мав всі підстави для формування податкового кредиту на підставі документів виписаних ПП «Кроун ЛТД». Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток. Товар отриманий позивачем від ПП «Кроун ЛТД» використано у власній господарській діяльності. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень представника позивача протягом перевіреного періоду позивач укладав договори купівлі-продажу та постачання з контрагентами на продаж паливних матеріалів, а саме: договір №26 від 10.09.2012 року (а.с.129-130), за умовами якого позивач продав Рівненській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів дрова, факт передачі товару підтверджено накладною №3 від 20.11.2012 року (а.с.132), договір №51 від 15.11.2012 року укладений з Рівненською спеціальною загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів на продаж вугілля АМ (а.с.140-141), товар передано покупцю згідно накладної від 15.11.2012 року (а.с.143), договір №52 від 19.11.2012 року на продаж Рівненській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів брикетів буровугільних (а.с.147-148), товар передано згідно накладної №2 від 19.11.2012 року (а.с.150), договір купівлі-продажу №15 від 05.02.2013 року на продаж Рівненській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів вугілля АМ (а.с.158-159), товар передано згідно накладної №1 від 06.02.2013 року (а.с.161). Товар перевозився з залученням перевізників, так між позивачем укладалися договори перевезення вантажів, а саме №78 від 15.11.2012 року з ПП «Чівас» (а.с.133-134) та з ТОВ АПКФ «Агропромтехсервіс» №1/2 від 06.02.2013 року (а.с.163). Факт перевезення підтверджується копіями товарно-транспортними накладними (а.с.136-139, 146, 153-154, 156, 166), та актами приймання-передачі виконаних робіт (а.с.135, 145, 152, 155, 165). Відповідно до пунктів 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Таким чином, господарські операції платників податків на підставі яких формуються податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Незважаючи на наявність вказаних документів відповідачем в акті перевірки позивача зроблено формальний висновок про безпідставність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинах з ПП «Кроун ЛТД». Посилання відповідача на акт перевірки ПП «Кроун ЛТД», складеного посадовими особами ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, як на доказ нікчемності угод, суд до уваги не приймає, оскільки вказаними актом жодним чином не спростовується факт здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом, а зібрані у справі докази повністю спростовують як висновки акту перевірки позивача так і акту перевірки контрагентів. Крім того, висновки акту перевірки не можуть вважатись беззаперечним доказом нікчемності угод між позивачем та вказаними підприємствами оскільки є суб'єктивною точкою зору посадових осіб податкового органу і носять лише характер припущень. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 та зареєстрованого в Мін'юсті України 12 січня 2011 р. за № 34/18772, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. В даному випадку акт перевірки позивача не містить посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявлених порушень. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Враховуючи вказану норму, головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена лише законом, а не актом перевірки платника податків, незважаючи на факти які в цьому акті відображені. Адже, акт перевірки лише підтверджує факт проведення документальної перевірки та містить висновки, що ґрунтуються на суто суб'єктивній думці посадової особи органу державної податкової служби, оскільки зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року: "...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину". Отже, за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи можуть лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а також подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів (п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України). При цьому, одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Також суд зазначає, що з правового аналізу положень ст. 20 Податкового кодексу України, які регламентують права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано права здійснення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним), що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства. Зважаючи на те, що у позивача наявні належним чином складені фінансово-господарські документи та податкові накладні, які підтверджують товарність операцій між ним та контрагентами, останній мав право на формування податкового кредиту та витрат на підставі цих документів. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки у позивача на час проведення перевірки були в наявності належним чином складені податкові накладні та інші первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з ПП «Кроун ЛТД», то позивачем правомірно сформовано податковий кредит та витрати за цими господарськими операціями. У відповідності до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted