Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Южноукраїнського міського суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області, в якому просить стягнути з відповідача недоплату по пільговому стажу в розмірі 8 000.00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 8 000.00 грн.. В обґрунтування вимог зазначає, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області, проте відповідач відмовляє у перерахунку пільгової пенсії. В судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив про задоволення позову. Пояснив, що всі необхідні довідки він надав відповідачу в вересні 2004 року, проте відповідач заперечує його право на пільгову пенсію. Представник відповідача не визнала позовні вимоги та підтвердила свої пояснення надані в письмовому запереченні. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази і матеріали пенсійної справи позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що при встановлені позивачу пенсії за віком відповідачем не було враховано роботу [PERSON] в районах Крайньої Півночі в 1974, 1976, 1979 і 1984 роках. Відповідач свою відмову в зарахуванні цієї роботи до пільгового стажу посилається на відсутність строкових трудових договорів. Проте погодитись з такою позицією відповідача не можна. Відповідно до ч. 3 п. 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що у позивача відсутні підстави для зарахування його роботи в Російській Федерації до пільгового трудового стажу. Проте погодитись з такою позицією суб'єкта владних повноважень не можна. Відповідно до копії трудової книжки і наданих позивачем довідок [PERSON] в період 1974, 1976, 1979 і 1984 працював в Російській Федерації в будівельно-монтажному тресті "Айхальський" і йому виплачувався районний коефіцієнт в розмірі 1.7 до заробітної плати, а також трудовий стаж для призначення пенсії нараховувався з коефіцієнтом 1.5. Згідно довідки № 08-117 від 09.02.2005 року, [PERSON] дійсно працював в структурному підрозділі «УС «Вилюйгэсстрой» район Крайнего Севера Республика Саха (Якутия) пос. Чернышевский Мирнинского района». Зазначено, що 17.11.1959 року був прийнятий на роботу плотником 5 розряду, згідно наказу № 249/к від 18.11.1959р.. 06.04.1974 року звільнений переводом до «УМеХ пос. Надежный» згідно наказу № 69/к від 02.04.1974р. (а.с. 29). Як зазначено в архівній довідці № 1329 від 08.09.2011 року [PERSON], за данними особової карточки 17.09.1974 року прийнятий начальником дільниці ВАТ «Вилюйгэсстрой» 17.09.1974 року, наказ № 91 від 25.09.1974 року. Наказом № 34-к від 25.03.1976 року на підставі наказу № 657 від 04.03.1976 року по «УС «Вилюйгэсстрой», [PERSON] - заступник начальника управління «УС «ЯГРЭС». Крім цього зазначено, що при виконанні цих робіт на [PERSON] розповсюджувались усі льготи. Передбачені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року та 26.06.1967 року (а.с. 28). Згідно наказу № 45у від 20.03.1984 року, «управление механизации реорганизовано в управление строительства механизированных работ УС «Вилюйгэсстрой»». 01.01.1989 року «управление строительства механизированных работ реорганизовано в трест механизации и транспорта ССМУС «Вилюйгэсстрой»», згідно наказу № 313у від 28.12.1988р.. Таким чином, на думку суду в зазначений період позивач працював в Російській Федерації, за законами РФ і цей час роботи слід врахувати при здійсненні перерахунку призначеної [PERSON] пенсії. Згідно до п. 2 ст. 6 «Соглашения о гарантиях прав граждан государств - учасников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения» від 13 березня 1992 року, учасником якого є і Україна, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав - учасників Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання законної сили даної Угоди. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії і ці дії слід визнати неправомірними і зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача і зарахувати до пільгового стажу час роботи [PERSON] в районах Крайньої Півночі в 1974, 1976, 1979 і 1984 роках. Вимоги про грошове стягнення з відповідача задоволенню не підлягають в зв'язку з відсутністю перерахунку призначеної пенсії. Що стосується стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, органу державної виконавчої влади відшкодовується державою. Тобто, відшкодування, у разі визнання судом незаконними дії будь якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок коштів держави, а саме, за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до частини 2 статті 72 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону наведений вичерпний перелік на які цілі використовуються кошти Пенсійного фонду України, також прямо встановлено, що забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим законом не передбачено. Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України, будь яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Результат розгляду: partial