Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

У жовтні 2010 року прокурор м. Запоріжжя в інтересах [PERSON] звернувся у Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, стягнення на користь [PERSON] недоотриманої суми державної соціальної допомоги дітям війни у розмірі 6334,70 грн. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо нездійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 березня 2010 року по 11 березня 2011 року, з урахуванням проведених виплат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні вимог позивача. Апеляційна скарга мотивована не урегульованістю на законодавчому рівні механізму виплати підвищення до пенсії дітям війни та відсутністю фінансування даного виду видатків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні і має право відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2008 році дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлена рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року та у подальшому не призупинялася, а застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України. При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтування суду першої інстанції у вищенаведеній частині такими, що відповідають нормам матеріального права. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за неможливе залишити рішення суду першої інстанції без змін щодо задоволення вимог позивача про захист його прав за період з 01 березня 2010 року по 20 квітня 2010 року, оскільки судом безпідставно не були застосовані до спірних правовідносин наслідки пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 21 жовтня 2010 року (а.с.15). Пункт 2 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язує суд під час прийняття постанови вирішувати чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. До таких обставин відноситься пропущення строку звернення до суду, що відповідно до принципу офіційного з'ясування обставин у справі суд повинен визначити і перевірити (пункт 4 частини першої статті 7, частина четверта статті 11, частина п'ята статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи питання щодо визначення періоду здійснення перерахунку та виплати підвищення пенсії судом першої інстанції були застосовані до спірних правовідносин наслідки пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду виходячи з дати відповіді наданої відповідачем на заяву позивача щодо підвищення пенсії дітям війни, у зв'язку з чим судом не вірно застосовано статтю 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме щодо задоволення позовних вимог з 01 березня 2010 року. Так, дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо розміру підвищення до пенсії відновлювалася на підставі рішень Конституційного Суду України у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року. Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини. Таким чином, позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися у серпні 2007 року та у червні 2008 року при здійсненні йому територіальним органом Пенсійного фонду України першої виплати підвищення до пенсії, після публікації зазначених рішень Конституційного Суду України. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, і поважних причин пропуску такого строку не вбачається, тому його вимоги про донарахування та виплату підвищення до пенсії за період за період з 01 березня 2010 року по 20 квітня 2010 року, включно - залишаються без розгляду. Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині захисту його прав в межах визначеного Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, тобто за період починаючи з 21 квітня 2010 року по 11 березня 2011 року. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial