Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про стягнення коштів в сумі 16786,94 грн., у тому числі: премії за серпень 2013 року в сумі 320,65 грн., недоплаченої надбавки у розмірі 10% за липень 2013 року в сумі 172,58 грн., недоплаченої надбавки у розмірі 40% за серпень 2013 року в сумі 598,56 грн., середньомісячної заробітної плати за затримку виплати розрахункових з 28 серпня 2013 року по 28 січня 2014 року в сумі 13695,15 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті проведення реорганізації Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Державної податкової служби Позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою середньомісячної заробітної плати та компенсації за відпрацьовані, але невикористані відпустки, разом з тим, відповідачем при здійснені розрахунків не було виплачено усіх належних позивачу сум у зв'язку із звільненням. Таким чином, позивач вважає, що відповідач грубо порушив її права та інтереси, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду. У судове засідання, призначене на 26 лютого 2014 року, представники сторін не з'явились. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не прибув, заперечень на позов не надав, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки уповноваженого представника відповідача, які містяться у матеріалах справи. Про причини неможливості явки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору прогнозування, аналізу, обліку та звітності Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Державної податкової служби. Постановою Кабінету міністрів України від 20 березня 2013 року №229 утворено Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області. Цим же наказом передбачено реорганізацію Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Державної податкової служби шляхом приєднання до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області. Наказом голови комісії з проведення реорганізації Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 27 серпня 2013 року №17-"о" вирішено звільнити [PERSON] з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору прогнозування, аналізу, обліку та звітності на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою середньомісячної заробітної плати. Пунктом 2 вказаного наказу встановлено обов'язок виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 15 календарних днів щорічної відпустки за період з 01.07.2012 по 30.06.2013, з календарних дні щорічної відпустки за період з 01.07.2013 по 27.08.2013, 15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за період з 17.09.2012 по 16.09.2013. [PERSON] видано довідку щодо середньої заробітної плати для розрахунку виплати на випадок безробіття із зазначенням середньої заробітної плати у розмірі 2283,96 грн. та видані розрахункові відомості за період з січня 2013 року по серпень 2013 року. Судом встановлено, що у серпні 2013 року позивачу було нараховано заробітну плату за серпень місяць, компенсацію за відпрацьовані але не використані відпустки, вихідну допомогу на загальну суму 7685,57 грн., та утримано обов'язкових відрахувань 1585,20 грн. Як вбачається із розрахункових листів за серпень та вересень 2013 року, відповідачем на користь позивача не було включено та не виплачено надбавку до заробітної плати за липень-серпень 2013 року та не виплачено премію за серпень 2013 року. У вересні 2013 року відповідачем було виплачено заробітну плату у розмірі 496,09 грн. та аванс у розмірі 6008,55 грн. Відповідно до розрахункового листка за серпень 2013 року борг за відповідачем становить 5054,66 грн. Позивач не погоджуючись із розрахунком розміру заробітної плати за липень місяць в частині не нарахування надбавки в розмірі 10%, за серпень місяць в частині не нарахування надбавки у розмірі 40% та премії та у зв'язку із затримкою виплати належних [PERSON] сум, звернулась до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. У силу положень пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП ) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Власник або уповноважений ним орган, відповідно до статті 49 КЗпП, зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, відповідачем було нараховано [PERSON] суму у розмірі 7685,57 грн. належних при звільнені. Як встановлено судом, у вересні 2013 року на рахунок позивача була перерахована сума у розмірі 6600,40 грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що Позивачу під час звільнення не було виплачено премію за серпень місяць 2013 року. Так, Положенням про преміювання працівників Яготинської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, затвердженим наказом по Яготинській МДПІ від 01.08.2012 №10, визначено, що працівникам, які звільнилися з роботи у місяці, за який проводиться преміювання, премії не виплачуються, за винятком таких, які вийшли на пенсію, звільнилися за станом здоров'я, у випадку скорочення чисельності або штату працівників, перейшли у порядку переведення на іншу роботу. Як було встановлено судом, позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у зв'язку з скороченням чисельності працівників. Таким чином, суд вважає, що відповідач неправомірно позбавив позивача премії за серпень місяць 2013 року, яка становить 320,65 грн. (посадовий оклад + надбавка за спеціальне звання *30%) [(983,14 грн. + 85,71 грн.) * 30% = 320,65 грн.] Щодо позовних вимог з приводу стягнення з відповідача невиплаченої надбавки у розмірі 10% за липень 2013 року та 40% за серпень 2013 року, суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, у тому числі органів Державної податкової служби. Пунктом 2 Постанови №268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати, зокрема, керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: службовцям - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років. Відповідно до зазначеної постанови Яготинською міжрайонною державною податковою інспекцією Київської області прийнято наказ від 28 січня 2013 року №1-Ф, у силу якого за високі досягнення у праці працівникам інспекції встановлено надбавку у розмірі 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років з 1 січня 2013 року згідно додатку. Відповідно до додатку до наказу, [PERSON] встановлено надбавку у розмірі 40%. Як вбачається із розрахункових листів за період з січня 2013 року по червень 2013 року позивачу нараховували та виплачували надбавку у розмірі 40% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років. Разом з тим, як вбачається із розрахункових листів за липень-серпень 2013 року надбавку за липень 2013 року у розмірі 10% та надбавку за серпень 2013 року у розмірі 40% позивачу виплачено не було. Відповідно до статті 110 КзПП при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Судом встановлено, що Позивачу у вересні 2013 року було виплачено премію за липень місяць 2013 року в розмірі 30% від посадового окладу та надбавки за звання в сумі 374,00 грн. В той же час, відповідно до матеріалів справи, відповідач не повідомляв позивача про зняття надбавок у розмірі 10% за липень 2013 року та 40% за серпень 2013 року від посадового окладу, про причини невиплати зазначених сум [PERSON] не повідомив. За таких обставин, суд зазначає, що відповідач неправомірно позбавив [PERSON] надбавки у розмірі 10% за липень 2013 року та надбавки у розмірі 40% за серпень 2013 року згідно із Постановою від 9 березня 2006 року №268, що становить: - за липень 2013 року 172,58 грн. (посадовий оклад + надбавка за спеціальне звання + надбавка за вислугу років*40%) [(1147,00 грн. + 100,00 грн. + 478,80 грн.)*10% = 172,58 грн.]; - за серпень 2013 року 598,56 грн. (посадовий оклад + надбавка за спеціальне звання + надбавка за вислугу років*40%) [(983,14 грн. + 85,71 грн. + 427,54 грн.)*40% = 598,56 грн.]. Таким чином, Відповідачем порушено статтю 116 Кодексу законів про працю України. За таких обставин, вказані суми, а саме премія за серпень 2013 року в сумі 320,65 грн., надбавка у розмірі 10% за липень 2013 року в сумі 172,58 грн. та надбавка у розмірі 40% за серпень 2013 року в сумі 598,56 грн. підлягає до стягнення разом із середнім заробітком позивача за весь час затримки виплати сум, у порядку статті 116 Кодексу законів про працю України, тобто з 28 серпня 2013 року по 28 січня 2014 року. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Пунктом 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Судом встановлено, що за червень 2013 року позивачу виплачено заробітну плату у розмірі 2142,73 грн., за липень розмір заробітної плати позивача склав 2422,20 грн., що підтверджується розрахунковими листами відповідача за відповідні періоди. У червні 2013 року позивачем відпрацьовано 12 календарних днів та 23 календарних дні у липні 2013 року. Таким чином, сума робочих днів за два календарних місяця, що передували звільненню, тобто червень і липень 2013 року, становить 35 днів [12+23=35]. Середньоденна заробітна плата у такому випадку становить 130,43 грн. [(2142,73 грн. + 2422,20 грн.) : 35 = 130,43 грн.]. Враховуючи положення пункту 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається як добуток середньоденної заробітної плати (130,43 грн.) та середньої кількості робочих днів за два останні місяці до звільнення (21 день). Таким чином, середньомісячна заробітна плата, для визначення компенсації за затримку виплати розрахункових, відповідно до статті 116 КЗпП становить 2739,03 грн. (130,43 грн. * 21 днів = 2739,03 грн.). Відповідно до матеріалів справи позивача було звільнено з 27 серпня 2013 року, отже, час затримки виплати належних позивачу сум становить п'ять місяців, відтак сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача за час затримки становить 13695,15 грн. (2739,03 грн. * 5 міс. = 13695,15 грн.). Отже, суд зазначає, що загальну сума заборгованості відповідача становить 14786,94 грн., у тому числі: премії за серпень 2013 року в сумі 320,65 грн., недоплаченої надбавки у розмірі 10% за липень 2013 року в сумі 172,58 грн., недоплаченої надбавки у розмірі 40% за серпень 2013 року в сумі 598,56 грн., середньомісячної заробітної плати за затримку виплати розрахункових з 28 серпня 2013 року по 28 січня 2014 року в сумі 13695,15 грн. Вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи та станом на момент розгляду справи відповідачем не сплачена. Стосовно вимоги позивача про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що в зв'язку з несвоєчасною виплатою середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум, останньому заподіяно моральну шкоду, оскільки позивач без законних підстав була позбавлена можливості отримувати винагороду за працю, чим була постановлена у скрутне матеріальне становище та змушена докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав. При цьому, суд зауважує, що заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. позивач належного обґрунтування саме цього розміру суду не навів. При визначенні розміру коштів на відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, ступінь душевних переживань позивача, принцип розумності, виваженості та справедливості, і тому розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди позивачу суд оцінює в 1000,00 грн. Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності невиплати премії за серпень 2013 року, надбавки у розмірі 10% за липень 2013 року, надбавки у розмірі 40% за серпень 2013 року, не вказав обставин, що унеможливлювали виплату вказаних сум при звільнені [PERSON] Натомість, доказами наданими позивачем підтверджується наявність у відповідача заборгованості із виплати премії за серпень 2013 року, неправомірності позбавлення надбавки за липень та серпень 2013 року. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, пояснень, наданих позивачем, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а доказів понесення будь-яких витрат, пов'язаних із розглядом справи позивач не надав, судовий збір стягненню на користь позивача не підлягає.

Результат розгляду: partial