Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій відповідача з приводу відмови у виплати заборгованості з щорічної компенсації на оздоровлення, стягнення недоотриманої суми компенсації на оздоровлення в розмірі 24355,0 грн. за 2009-2013 роки, та покладення на відповідача зобов'язання в подальшому виплачувати йому щорічну компенсацію на оздоровлення в розмірі, встановленому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Звернення до суду позивач мотивує тим, що є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії, перебуває на обліку у відповідача і повинен щорічно отримувати щорічну компенсацію на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Однак, як зазначає позивач, відповідач упродовж 2009-2013 років виплачував компенсацію у розмірі по 100 грн. на рік, хоча мінімальна заробітна плата у зазначений період складала: у лютому 2009 року - 605 грн., у січні та березні 2012 року - 1073 грн., та у липні 2013 року - 1147 грн.. Тому, за розрахунками позивача, відповідач повинен був сплачувати йому щорічну компенсацію на оздоровлення у наступних розмірах: за 2009 рік - 2925,0 грн.; за 2010 рік - 5265,0 грн., за 2011 рік - 5265,0 грн.; за 2012 рік - 5265,0 грн., та за 2013 рік - 5635,0 грн. , а загалом 24355,0 грн.. Просить суд задовольнити заявлені ним позовні вимоги. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх у повному обсязі, визнати неправомірними дії відповідача з приводу відмови у виплати щорічної компенсації на оздоровлення, стягнути з відповідача недоотриману суми компенсації на оздоровлення в розмірі 24355,0 грн. за 2009-2013 роки, а також покласти на відповідача зобов'язання в подальшому виплачувати йому щорічну компенсацію на оздоровлення в розмірі, встановленому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також пояснив, що декілька років тому він вже звертався з аналогічним позовом до суду про стягнення на його користь щорічної допомоги на оздоровлення за декілька років. Заявлені ним вимоги було задоволено у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову, надав письмові заперечення проти позову. Заперечення проти поводу мотивував необґрунтованістю вимог позивача. Зокрема, згідно з положеннями ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС дійсно передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення, яка виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Крім того, ст.62 зазначеного Закону встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральним и органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Постановою КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року №562 встановлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення, який для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії складає 100,0 грн.. Тобто, позивач отримував щорічну компенсацію на оздоровлення в межах, передбачених законом. З приводу вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої суми компенсації на оздоровлення за 2009-2013 роки пояснив, що вона є безпідставною, оскільки для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи законом встановлений шестимісячний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тому на підставі ст.100 КАС України позивачу також слід відмовити. Також представник відповідача зазначає, що позивачем у позовній заяві невірно тлумачиться рішення Європейського Суду по справі „Кечко проти України" тощо. Просив повністю відмовити позивачеві у задоволенні заявлених позовних вимог через їх необгрунтованість. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році другої категорії, про що свідчить «Посвідчення» серії [NUMBER], видане 17.11.1992 року. За період 2009-2013 років позивачем щорічно отримувалася допомога на оздоровлення в розмірі 100 гривень. При цьому позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Натомість, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ - одноразова компенсація учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Установлено, що у 2012 та у 2013 році норми та положення статті 48 зазначеного Закону застосовуються к порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012-2013 роки, згідно із Законами України від 22.12.2011 року №4282-VІ та від 06.12.2012 року №5515- VІ. Згідно ст.62 зазначеного Закону роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 №562 - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії встановлений розмір щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 100 гривень. Таким чином, вимога позивача з приводу того, що відповідач повинен щорічно сплачувати йому одноразову допомогу на оздоровлення саме в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, є безпідставною, оскільки суперечить Закону. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь недоплаченої суми на оздоровлення за 2009-2013 роки, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки згідно до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Також за перелічених обставин та згідно з приписами ст.6 КАС України не підлягає задоволенню й вимога позивача з приводу виплати йому в подальшому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, оскільки захисту підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси особи, а не ті права, свободи або інтереси, які можуть бути порушені в майбутньому. Що стосується вимоги позивача застосувати при розгляді справи за його позовом в якості джерела права Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України», то у своєму рішенні Європейський суд зазначив, що «…в межах свободи дій держави визначити, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство». Таким чином, право позивача не є порушеним і тому не підлягає захисту, оскільки заявлені ним позовні вимоги ґрунтуються не на законі, а на його особистих здогадах. З оглядом на наведене суд повністю відмовляє позивачеві у задоволенні заявлених ним позовних вимог. Оскільки на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст.48, 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 №562,

Результат розгляду: denied