Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

[PERSON] 06 липня 2009 року звернулась до Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради, в якому просила визнати дії відповідача щодо зменшення сум нарахування допомоги по догляду за дитиною незаконними та зобов'язати відповідача донарахувати їй допомогу по догляду за дитиною з моменту вступу в законну силу рішення Конституційного суду №6-рп від 09 липня 2007 року відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що всупереч нормам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачем нараховувалася та виплачувалася їй у розмірі, нижчому за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років. Постановою Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20 листопада 2009 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради щодо зменшення сум нарахування на користь [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період із 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та із 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену на дитину [PERSON], [INFO], суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період із 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, виходячи з розміру встановленого на цей період статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, виходячи з розміру встановленого ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 - ти років, і за період із 1 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, виходячи з розміру встановленого ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 - ти років з урахуванням виплачених їй сум такої допомоги за вказані періоди. В решті вимог в позові відмовлено. Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ті обставини, що відповідач правомірно виплачував позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». Тому, вважає постанову суду першої інстанції незаконною і просить скасувати її та винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Особа, яка подала апеляційну скаргу, в судове засідання представника не направила, а також не прибула в судове засідання позивача, хоча сторони належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. На підставі ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач у 2007 - 2009 роках неправомірно виплачував позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» без урахування рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року, Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 15 червня 2007 року. Матеріалами справи, а саме витягом №1 з розпорядження №5 по СТ «Станіслав» від 09 лютого 2007 року, підтверджується, що [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням з 09 лютого 2007 року відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з народженням дитини та доглядом за нею до досягнення трирічного віку. До 01 січня 2007 року відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» №2811 - ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ст. 13 цього Закону) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» №2240 - III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Пунктом 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі - Закон №489 - V) дію ст. 15 ч. 1 Закону №2811 - ХІІ на 2007 рік було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6 - рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» про зупинення на 2007 рік дії вищевказаної ст. 15 ч. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має приюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Пунктом 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28 грудня 2007 року № 107 (надалі Закон № 107), який набрав чинності з 01 січня 2008 року внесено зміни до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до яких допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановлених для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10 - рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема пунктів 24 - 34 розділу ІІ Закону №107 - VI. При цьому, п. 23 не був визнаний неконституційним. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» Розділ I цього Закону набирає чинності з 01 січня 2008 року і діє по 31 грудня 2008 року. Отже, із 01 січня 2009 року стаття 15 Закону №2811 - ХII відновила попередню редакцію, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Проте, ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що у 2009 році допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років підлягають задоволенню за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в іншій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial