Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

05 грудня 2013 року Луганським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АП «Лідер Авто» до Луганської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління інфраструктури та туризму Луганської обласної державної адміністрації, товариство з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Пас-Транс» в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 затверджено автобусні маршрути загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення Луганської області. Розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» є регуляторним актом, який повинен бути прийнятий із дотриманням законодавчо визначених приписів та процедур, а саме відповідно до приписів статей 8-10 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» повинен бути проведений аналіз регуляторного впливу, оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій, відстеження результативності регуляторного акта, перегляд регуляторного акта та офіційне оприлюднення. Жодного етапу впровадження регуляторного акта відповідачем не було виконано належним чином. Крім того, розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 було затверджено ряд автобусних маршрутів загального користування, кінцеві або відправні пункти яких розташовано на незаконній автостанції, що робить схеми маршрутів такими, що були складені з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме, в порушення пункту 111 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 рішень, які були б направлені на відкриття на залізничному вокзалі м. Луганська автостанції Луганською міською радою не приймалось. Також, будівля автостанції на залізничному вокзалі фактично є об'єктом самовільного будівництва, зведена всупереч цільовому використанню земельної ділянки та не має технічного паспорту бюро технічної інвентаризації. Включення до маршрутних схем ряду автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення зупинки «Луганськ АС «На залізничному вокзалі», яка є незаконною та розташованою з рядом грубих порушень земельного та архітектурно-будівельного законодавства, прямо порушує вимогу пункту 2.13 Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2013 року за № 1282/23814, щодо обладнання дорожніх об'єктів на автобусних маршрутах загального користування, яким чітко передбачено наявність автостанцій на зупинках приміських і міжміських автобусних маршрутів. Також, відповідачем, в порушення пункту 2.1 зазначеного порядку не оприлюднено та не надано жодних документів чи інших відомостей, які б підтверджували факт проведення обов'язкових заходів для відкриття автобусних маршрутів загального користування. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеному у позові, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Представник відповідача адміністративний позов не визнав, про що подав заперечення у яких зазначив, що положення оскаржуваного розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 не містять норм права, які спрямовані на правове регулювання господарських відносин та в ньому відсутні ознаки регуляторного акту, визначені статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Крім того, відповідач вказав, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким регулюються засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо відкриття або закриття автостанцій. Посилання позивача на незаконність розміщення автостанції на залізничному вокзалі м. Луганська відповідач вважає необґрунтованими, оскільки зазначений об'єкт був атестований, що підтверджується Свідоцтвом про атестацію автостанції від 06 жовтня 2011 року № 0357. Разом із цим відповідач наголосив, що оскаржуваним розпорядженням не відкривались нові маршрути, як помилково вважає позивач, а фактично вносились зміни до маршрутів, затверджених розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 14 травня 2013 року № 594 та від 03 липня 2009 року № 735. Вказані зміни були запроваджені до прийняття Наказу Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480, на яке йдеться посилання в адміністративному позові. На підставі викладеного відповідач зазначив, що висновки позивача про те, що розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньо обласного сполучення» були відкриті нові маршрути є безпідставними, а твердження про незаконність дій відповідача та про протиправність оскаржуваного розпорядження є необґрунтованими. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні, викладеному у запереченням проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління інфраструктури та туризму Луганської обласної державної адміністрації адміністративний позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову які містять доводи, аналогічні тим, які викладені в запереченнях відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Пас-Транс» підтримав заперечення представників Луганської обласної державної адміністрації та Управління інфраструктури та туризму Луганської обласної державної адміністрації. Вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з таких підстав. Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «АП «Лідер Авто» зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Луганської міської ради 04 листопада 2008 року за № 13821020000015661 (а.с. 192). Згідно довідки Головного управління статистики у Луганській області № 831371 у товариства з обмеженою відповідальністю «АП «Лідер Авто» серед інших видів діяльності за КВЕД-2010 є № 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с. 193). Товариство з обмеженою відповідальністю «АП «Лідер Авто» має ліцензію Міністерства транспорту та зв'язку України від 11 листопада 2009 року серії АВ № 497509 на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 194). Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій є Закон України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації». Відповідно до статті 6 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація, серед іншого, забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності. Статтею 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» зокрема визначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації формують у приміському та міжміському сполученні мережу автобусних маршрутів загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області, та здійснюють в межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території. Формування та ведення реєстру міжміських і приміських автобусних маршрутів загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласних маршрутів), покладається на Верховну Раду Автономної Республіки Крим чи обласні держадміністрації, які затверджують мережу і паспорти міжміських та приміських автобусних маршрутів, які не виходять за межі території області (внутрішньообласних маршрутів) (стаття 20 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт»). Судом встановлено, що головою Луганської обласної державної адміністрації 27 вересня 2013 року відповідно до пункту 2 статті 20 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» та статей 6, 14 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» прийнято розпорядження «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» № 1468 (а.с. 100-112). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказане розпорядження прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Згідно частини 3 статті 6 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Відповідно до статті 1 Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це: - прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; - прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом. Суд зазначає, що офіційний письмовий документ набуває статусу регуляторного акту за наявності обов'язкових ознак, визначених законом, а саме: спрямування документа на регулювання господарських відносин та/або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; встановлення, зміна чи скасування норм права; застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб. Зі змісту оскаржуваного розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» від 27 вересня 2013 року № 1468 вбачається, що його положення не містять обов'язкових ознак регуляторного акта, наведених у статті 1 Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а відтак доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваного розпорядження вимогам Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» та Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині не дотримання процедури, яку мав би пройти регуляторний акт, не зайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Вказана позиція суду в повній мірі узгоджується з листом Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 24 вересня 2013 року № 8779/0/20-13, відповідно до якого за результатами опрацювання проекту розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» від 27 вересня 2013 року № 1468 вказаний проект не є проектом регуляторного акта, та не потребує реалізації процедур, передбачених Законом України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (а.с. 113). Щодо посилання позивача на порушення Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480 при використанні автостанції «На залізничному вокзалі» м. Луганська, як одну із зупинок для автобусних маршрутів загального користування внурішньообласного сполучення, які були затверджені розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» від 27 вересня 2013 року № 1468 з підстав незаконності розміщення вказаної автостанції суд зазначає таке. Розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» від 27 вересня 2013 року № 1468 до складу автобусних маршрутів загального користування приміського та внутрішньообласного сполучення, зокрема, були включені маршрути: № 1 код напряму 10006, код області/№ маршруту 12/101 Першозванівка - Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; № 4 код напряму 10006, код області/№ маршруту 12/104 Успенка - Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; № 5 код напряму 10006, код області/№ маршруту 12/105 Успенка1 -Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; № 12 код напряму 10006, код області/№ маршруту 12/112 Лутугине А С- Луганськ АС на залізничному вокзалі; № 132 код напряму 10027, код області/№ маршруту 12/732 Луганськ АС на залізничному вокзалі - Кам'янка (ч/з Лутугине); № 133 код напряму 10027, код області/№ маршруту 12/733 Луганськ АС на залізничному вокзалі - Лозовський (ч/з Михайлівку). Відповідно до статті 1 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів. Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами визначаються Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176. Згідно з пунктом 111 відкриття та закриття автостанції здійснюється в установленому законодавством порядку за рішенням органів місцевого самоврядування. Автостанції підлягають атестації на відповідність кількості та якості послуг, що надаються пасажирам та перевізникам, в установленому Мінінфраструктури порядку (пункт 112 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176) Процедуру атестації автостанцій, вимоги до них, механізм визначення розміру автостанційного збору та вартості послуг, що надаються автомобільним перевізникам визначає Порядок регулювання діяльності автостанцій, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363. Відповідно до пункту 1.3 вказаного Порядку умовою функціонування автостанції як суб'єкта надання автостанційних послуг є наявність свідоцтва про атестацію. Паспорт автостанції повинен містити: загальну інформацію про діяльність автостанції; план автостанції зі схемою руху автобусів; режими та графіки роботи автостанції та наявних автостанційних служб (кімнати матері і дитини, кімнати відпочинку водіїв, камер схову ручної поклажі та багажу, квиткових кас, медичного пункту, пунктів харчування, залу очікування тощо); схему інформування та оповіщення про стан дорожнього покриття, ускладнення гідрометеорологічних та інших умов дорожнього руху; копію плану евакуації пасажирів та персоналу автостанції на випадок пожежі чи інших надзвичайних ситуацій; інформацію щодо пропускної спроможності автостанції, способів інформування пасажирів та реалізації квитків; схеми руху автобусів, розташування платформ та будівель із зазначенням службових та пасажирських приміщень; копії документів, що підтверджують право власності чи користування земельними ділянками; копії документів, що підтверджують право власності або користування приміщеннями автостанції (пункт 1.5 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363). В ході судового розгляду встановлено, що згідно листа управління транспорту та зв'язку Луганської міської ради від 18 липня 20013 року № 728, у зв'язку з наданням пакету документів для початку роботи автостанції, які передбачені вимогами чинного законодавства, управління транспорту та зв'язку Луганської міської ради не заперечує проти початку роботи автостанції, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2 (а.с. 118). Розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 13 квітня 2012 року № 399 погоджено автостанційний збір для автостанції товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Пас-Транс», за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2 у розмірі 15% до вартості проїзду за тарифом (а.с. 119). На виконання пункту 1.5 Порядку діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363 автостанція, розташована за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2 має паспорт Луганської станції автобусної «На залізничному вокзалі» від 11 липня 2011 року (а.с. 121-125). Будівля автостанції, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2 також зареєстрована в МКП Бюро технічної інвентаризації з 19 травня 2011 року за № 19/3289 (а.с. 127- 140). Згідно пункту 2.1 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363 атестація автостанції передбачає обстеження автостанції на відповідність вимогам до автостанцій різних класів, наведеним у додатку 1, та визначення їх класу, на підставі яких власнику видається свідоцтво про атестацію за формою, наведеною у додатку 2. Клас автостанції визначається за умови відповідності всіх показників вимогам до автостанції даного класу. Крім того, на виконання вимог пункту 112 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 та пункту 1.3 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363 автостанція, розташована за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2 має свідоцтво про атестацію автостанції, видане Державною адміністрацією автомобільного транспорту 06 жовтня 2011 року, відповідно до якого автостанція «На залізничному вокзалі» відповідає третьому класу. Строк дії свідоцтва до 05 жовтня 2016 року (а.с. 120). У зв'язку з наявністю у товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Пас-Транс» усіх необхідних дозвільних документів 01 серпня 2013 року між власником автостанції та Луганською обласною державною адміністрацією, в особі начальника управління інфраструктури та туризму, на підставі пункту 113 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 укладений договір з організації перевезень пасажирів на приміських, міжміських (внутрішньообласних) маршрутах загального користування (а.с. 204-207). Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням приписів пункту 112 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 та пункту 2.1 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010 № 700 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2010 року № 1068/18363 у відповідача не було підстав не включати вказану автостанцію до мережі автобусних маршрутів та не враховувати висновки Державної адміністрації автомобільного транспорту щодо введення до переліку та можливості експлуатації автостанції, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Сараєва, буд. 2. Крім того, суд зазначає, що Луганська обласна державна адміністрація не наділена повноваженнями здійснювати перевірку дотримання вимог чинного законодавства щодо правомірності виділення земельної ділянки та будівництва автостанцій під час формування та затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення. Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача в частині порушення відповідачем вимог Наказу Міністерства інфраструктури України від 20 травня 2013 року № 305 та від 15 липня 2013 року № 480 щодо не виконання передбачених законодавством дій, що передують затвердженню автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення з таких підстав. Відповідно до пункту 2.1 Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 31 липня 2013 року за № 1282/23814 організація обстеження та облаштування маршрутів, що плануються для відкриття, покладається на організаторів пасажирських перевезень автомобільним транспортом загального користування та передбачає: вивчення попиту населення на перевезення шляхом опитування чи обстеження пасажиропотоків на існуючій транспортній мережі або на окремих маршрутах чи ділянках автобусних маршрутів загального користування; обстеження доріг та визначення заходів, необхідних для облаштування (дооблаштування) маршрутів для безпечних перевезень пасажирів; складання розкладів руху; виготовлення, узгодження та затвердження схеми автобусного маршруту. Згідно з пунктом 4.2 вказаного Порядку № 480 кожному маршруту відповідним організатором пасажирських перевезень у межах його повноважень присвоюється номер. Порядком формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 20 травня 2013 року № 305 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 липня 2013 року за № 1144/23676 визначено механізм формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування, а також Єдиного електронного реєстру автобусних маршрутів. Пунктом 1.3 зазначеного порядку № 305 встановлено, що формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування здійснюються організатором пасажирських перевезень на відповідних автобусних маршрутах загального користування. Відомості, що містяться в зазначеному реєстрі, є відкритими, загальнодоступними та оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті відповідного організатора пасажирських перевезень. Згідно наведених вище приписів статті 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» обласні державні адміністрації формують у приміському та міжміському сполученні мережу автобусних маршрутів загального користування, що не виходять за межі території області, та здійснюють в межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території. В ході судового розгляду судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 14 травня 2013 року № 594 «Про внесення змін до автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» були внесені відповідні зміни до автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення, затверджених розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 03 липня 2009 року № 735 (а.с. 97-99). Вказаним розпорядженням до існуючої маршрутної мережі були включені маршрути: № 201 Першозванівка - Лутугине АС - Луганськ АС-2; 203 Успенка - Лутугине АС - Луганськ АС-2; 207 Успенка-1 - Лутугине АС - Луганськ АС-2; 219 Лутугине АС - Луганськ АС-2; 314 Луганськ АС-2 - Кам'янка (ч/з Лутугине); № 343 Луганськ АС-2 - Лозівський (ч/з Михайлівку) та включено до маршрутної мережі такі маршрути: № 201 Першозванівка - Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; 203 Успенка - Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; 207 Успенка-1 - Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; 219 Лутугине АС - Луганськ АС на залізничному вокзалі; 314 Луганськ АС на залізничному вокзалі - Кам'янка (ч/з Лутугине); № 343 Луганськ АС на залізничному вокзалі - Лозівський (ч/з Михайлівку). Такі дії в повній мірі узгоджуються з пунктами 19, 20 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, відповідно до яких внесення змін постійного характеру до маршруту та/або графіка руху здійснюється у межах відповідної мережі маршрутів. Внесення змін постійного характеру до маршруту (продовження, скорочення, зміна шляху проходження між зупинками), введення або вилучення зупинок та/або зміна графіка руху може здійснюватися: 1) на міських і приміських маршрутах у разі зміни: графіка руху (часу відправлення з кінцевих або проміжних зупинок), що не перевищує 20 хвилин; шляху проходження (продовження або скорочення без зміни виду сполучення), що не перевищує 25 відсотків загальної протяжності маршруту; шляху проходження (без зміни кінцевих зупинок та виду сполучення), якщо така зміна стосується не більш як 30 відсотків загальної протяжності маршруту. 2) на міжміських маршрутах у разі зміни: графіка руху до будь-якої із зупинок не більш як на одну годину; шляху проходження міжобласного маршруту в межах однієї області за умови, що зміна його протяжності не перевищує 100 кілометрів, після її погодження в установленому порядку. Враховуючи, що фактично спірні маршрути на час прийняття оскаржуваного розпорядження вже існували з 14 травня 2013 року, посилання позивача при оскарженні розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 на Порядок організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 липня 2013 року за № 1282/23814 є необґрунтованим, оскільки на час прийняття розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 14 травня 2013 року № 594 «Про внесення змін до автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» вказаний порядок не був чинним, а відкриття нових маршрутів регламентувалось іншими законодавчими нормами, ніж ті на які посилається позивач. Таким чином суд зазначає, що на час винесення оскаржуваного розпорядження вказані маршрути вже були включені до маршрутної мережі, а тому посилання позивача на те, що відповідачем були відкриті нові маршрути не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. З наведеного суд робить висновок про те, що розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» не було відкрито нових маршрутів, а фактично внесено зміни до існуючих маршрутів та в ньому зведені усі маршрути до єдиного списку з присвоєнням номерів, у відповідності до пункту 4.2 Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 15 липня 2013 року № 480 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2013 року за № 1282/23814. Суд також не бере до уваги доводи позивача щодо порушення відповідачем, як організатором пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування порядку оприлюднення інформації з реєстру міжнародних, міжміських на приміських автобусних маршрутів загального користування, як на підставу скасування оскаржуваного розпорядження, з таких підстав. З аналізу приписів Порядку формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 20 травня 2013 року № 305 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 2013 року за № 1144/23676 не вбачається обов'язку організатора перевезень затверджувати реєстр перед затвердженням автобусних маршрутів. Вказаним Порядком № 305 також прямо не визначено, як обов'язкову умову, яка передує відкриттю автобусних маршрутів загального користування, оприлюднення на офіційному веб-сайті організатора пасажирських перевезень інформації з реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування. Крім того, не оприлюднення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування у засобах масової інформації чи на офіційному веб-сайті організатора пасажирських перевезень не може бути самостійною та беззаперечною підставою для скасування розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 27 вересня 2013 року № 1468 «Про затвердження автобусних маршрутів загального користування приміського та міжміського внутрішньообласного сполучення» з огляду на обов'язок відповідача щодо формування у приміському та міжміському сполученні мережі автобусних маршрутів загального користування, що не виходять за межі території області, встановленого статтею 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт». Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. З приписів статей 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність винесення оскаржуваного розпорядження, а доводи адміністративного позову та доповнення до нього не спростовують правомірності спірного розпорядження, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Судові витрати покласти на позивача. На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 19 лютого 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 24 лютого 2014 року, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: denied