Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

27.09.2013 р. [PERSON] звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом та просив: - визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області (далі - УПФУ в Любешівському районі) щодо відмови в проведенні перерахунку його пенсії з її збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; - зобов'язати УПФУ в Любешівському районі провести перерахунок та виплату йому пенсії за період у межах строку позовної давності, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років і по день припинення права на дану доплату до пенсії. Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФУ в Любешівському районі щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії [PERSON] з її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до положень частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПФУ в Любешівському районі, починаючи з 02 вересня 2013 року, провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку. Постанову у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 34 грн. 41 коп. судових витрат. Не погодившись із постановою суду, її оскаржило УПФУ в Любешівському районі і, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсія за віком була призначена позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсію призначено з 27.04.2008 р., тобто після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за вибором позивача, на підставі його заяви, що судом першої інстанції не було враховано. З набранням чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунки) пенсії проводилися згідно норм цього Закону, тому вказані підвищення повинні здійснюватися відповідно до вимог ст.28 цього Закону. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за їх участю не подали, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга належить до задоволення. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що хоч позивачу і призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте він має право вибору у одержанні пенсії відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже і право вибору підвищення до пенсії понад встановлений мінімальний стаж роботи, яке регулюється положеннями ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими. Як видно із матеріалів справи, позивач отримує пенсію за віком починаючи з квітня 2008 року на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із зниженням пенсійного віку, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Приписами статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за кожен повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам, пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст.27 цього Закону, але не більше ніж 1% мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Доплата за понаднормативний стаж роботи позивачу здійснюється відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 02 вересня 2013 року позивач звернувся із заявою до відповідача з приводу перерахунку йому пенсії згідно із частиною другою статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в чому йому було відмовлено, проте не ставив перед відповідачем питання про перехід на інший вид пенсії. Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом. Із пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слідує, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії зокрема і відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», їй призначається одна пенсія за її вибором. Отже, потерпілий від наслідків Чорнобильської катастрофи особа має право за своїм вибором на одержання пенсії на умовах, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки позивач отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то і її збільшення повинно проводитись відповідно до цього ж Закону. Згідно із частиною другою статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку. Проте положення даної статті щодо перерахунку пенсії розповсюджуються на осіб, яким пенсії призначені відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не може бути застосована для перерахунку пенсії для осіб, які одержують пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи ту обставину, що за вибором позивача пенсію йому призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо перерахунку та виплати пенсії за понаднормативний стаж згідно із частиною другою статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставні. Статтею 202 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання. З огляду на те, що судом першої інстанції рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Результат розгляду: denied