Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на підставі вимоги Служби безпеки України міста Києва № 51/7/1-6283 від 28.11.2013 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил громадянином [PERSON] ([ADDRESS]), громадянкою [PERSON] ([ADDRESS]), Товариством з обмеженою відповідальністю «Нивки Плаза» (м. Київ, вул. Ананасна, 2) щодо об'єкта будівництва: "готельний комплекс «Амбрассадор Плаза» на [ADDRESS]." За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 04.12.2013, яким встановлено наступне: "перевіркою 28.11.2013 о 14-20 з виїздом на місце встановлено, що на земельній ділянці, яка належить гр. [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору дарування земельної від 02.09.2013. (цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва) розташована п'ятиповерхова нежитлова будівля з надбудовою та цокольним поверхом. Зазначена будівля самочинно побудована у 2010 році, згідно наданого Технічного паспорта, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без дозволу на виконання будівельних робіт та експлуатується ТОВ «Нивки Плаза» у якості готельного комплексу «Амбрассадор Плаза» без прийняття її в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, чим порушено вимоги ст. 37 та ч. 8, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Категорія складності вищезазначеного об'єкту будівництва (нежитлової будівлі) визначається, як IV - на підставі класу наслідків такого об'єкта будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель споруд, будівельних конструкцій та основ», ДСТУ-Н Б В. 1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва»". Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Нивки Плаза" припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 04.12.2013, яким заборонено з 04.12.2013 експлуатацію п'ятиповерхової будівлі з надбудовою та цокольним поверхом готелю "Нивки - Плаза" на [ADDRESS] та складено протокол про правопорушення у сфері містобудування, яким призначено розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності на 12.12.2013 о 09:30. 12.12.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві прийнято постанову № 620/13/7/26-32/1212/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Нивки Плаза" визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абзацом 5 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у розмірі 450660,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю ""Нивки Плаза" не погоджуючись з діями посадових осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, які проявились у винесенні припису від 04.12.2013 та постанови № 620/13/7/26-32/1212/02/1 від 12.12.2013, а також вважаючи зазначені припис та постанову незаконними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо оскарження позивачем дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі наказу № 583 від 15.08.2013, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку. Дії посадових осіб відповідача, які проявились у винесенні позивачу припису від 04.12.2013 та постанови № 620/13/7/26-32/1212/02/1 від 12.12.2013 є лише службовою діяльністю таких осіб на виконання своїх посадових обов'язків із складання відповідних процесуальних документів, з огляду на що, не створюють жодних правових наслідків для суб'єкта господарювання та не змінюють стану його суб'єктивних прав, оскільки сама по собі не породжують настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки суб'єкта господарювання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що оскільки дії посадових осіб відповідача, які проявились у винесенні позивачу припису від 04.12.2013 та постанови № 620/13/7/26-32/1212/02/1 від 12.12.2013 самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання таких дій протиправним (незаконними), а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю). Згідно з частинами першою та другою статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції). Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва. Згідно з пунктом 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Пунктом 9 зазначеного Порядку, встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва. Таким чином, територіальні органи Держархбудінспекції здійснюють державний архітектурно будівельний контроль, зокрема, мають право проводити позапланові перевірки у випадку надходження вимоги правоохоронних органів про проведення перевірки. В матеріалах справи наявні копії звернення вимоги Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області № 51/7/1-6283 від 28.11.2013, направлення № б/н від 28.11.2013, з яких вбачається, що позапланову перевірку позивача було призначено у зв'язку з надходженням вимоги № 51/7/1-6283 від 28.11.2013. Таким чином, у відповідача були наявні правові підстави для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі, позивача щодо об'єкта: "готельний комплекс «Амбрассадор Плаза» на [ADDRESS].". Відповідно до частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Таким чином, чинним законодавством заборонено експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію. Актом від 04.12.2013 встановлено, що позивачем експлуатується п'ятиповерхова нежитлова будівля з надбудовою та цокольним поверхом на [ADDRESS] ТОВ «Нивки Плаза» у якості готельного комплексу «Амбрассадор Плаза» без прийняття її в експлуатацію. Позивачем факт експлуатації п'ятиповерхової будівлі з надбудовою та цокольним поверхом на [ADDRESS] не заперечується, водночас доказів та пояснень на підтвердження факту введення в експлуатацію зазначеної будівлі суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином у той час, як позивач визнається факт експлуатації п'ятиповерхової будівлі з надбудовою та цокольним поверхом на [ADDRESS], у суду відсутні підстави вважати, що зазначена будівля була введена в експлуатацію. Пунктом 3 частини четвертої статті 41 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Згідно з підпунктом 3 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 встановлено, що посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право видавати обов'язкові для виконання приписи, у тому числі, щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Пунктами 16 та 17 зазначеного Порядку встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). Отже, у разі виявлення за результатами державного архітектурно-будівельного контролю порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю мають право видавати обов'язкові для виконання приписи, у тому числі, щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. З огляду на викладене, враховуючи те, що у суду відсутні підстави вважати, що п'ятиповерхова будівля з надбудовою та цокольним поверхом на [ADDRESS], яка експлуатується позивачем була введена в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 04.12.2013. Постановою про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 620/13/7/26-32/1212/02/1 від 12.12.2013 на позивача було накладено штраф за порушення передбачене абзацом 5 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності". Відповідно до абзацу 5 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення, зокрема, експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів IV категорії складності - у розмірі трьохсот сімдесяти мінімальних заробітних плат. Отже, суб'єктами правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 5 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" є суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника водночас. Відповідно до договору оренди житлового приміщення № 1 від 01.06.2012 укладеного між позивачем та [PERSON] позивачу передано в строкове платне жиле приміщення з підсобними приміщеннями, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Отже, позивач є лише орендарем будівлі за адресою [ADDRESS]. Відповідачем доказів чи обґрунтувань на підтвердження того, що позивачем проводись будь - які будівельні роботи щодо зазначеної будівлі суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання. Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про те, що позивач виступав замовником будь - яких будівельних робіт щодо будівлі за адресою [ADDRESS]. З урахування наведеного, оскільки позивач не є суб'єктом правопорушень відповідальність за які передбачена абзацом 5 пункту частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", у зв'язку з визнанням винним у вчиненні якого на позивача було накладено штраф та винесено постанову № 620/13/7/26-32/1212/02/1 від 12.12.2013, суд дійшов висновку про протиправність зазначеної постанови та наявність підстав для її скасування. Відповідно до частини першої та третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем надано оригінал платіжних доручень про сплату судового збору у сумі 73,08 грн. З огляду на викладене,

Результат розгляду: partial