Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю фірма „Фіаніт - А" (далі за текстом - ТОВ „Фіаніт - А"), в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації ним права власності від 25.02.2013 року на нежитлове приміщення [ADDRESS], площею 125.2 кв.м., на Товариство з обмеженою відповідальністю фірму „Фіаніт-А"; зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати реєстрацію як незаконну та зареєструвати вказане приміщення на ім'я [PERSON]. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ТОВ фірма „Фіаніт - А", посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. В обґрунтування заперечень вказує на те, що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2013 року нежитлове приміщення [ADDRESS] - за ТОВ фірмою „Фіаніт-А" проведено на законних підставах, оскільки станом на 24.01.2012 року дію договору дарування приміщення між [PERSON] та [PERSON] від 21.08.2000 року, а також дію його дублікату припинено на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.08.2011 року, яке на момент здійснення правочину набрало законної сили. При цьому, також посилається на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2013 року, яким договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.07.2000 року, укладений між [PERSON] та ТОВ фірма „Фіаніт-А" визнано недійсним, яке набрало законної сили 19.11.2013 року. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків. Відповідно до вимог пункту 1 статті 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції чинній на момент здійснення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно з пунктом 1 статті 8 зазначеного Закону орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Статтею 15 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до якої, зокрема, встановлено обов'язок державного реєстратора щодо прийняття і перевірки документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається частиною 1 статті 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Статтею 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено вичерпний перелік підстав, з яких може бути відмовлено у державній реєстрації. Відповідно до статті 19 вказаного Закону підставами для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, правовстановлюючими документами, зокрема, є рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Враховуючи наведені норми законодавства рішення суду, яке набрало законної сили, є документом, що посвідчує право власності на об'єкти нерухомості і є підставою для здійснення державної реєстрації в органах БТІ. Відповідно до матеріалів справи, 17.01.2013 року до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ТОВ фірми „Фіаніт-А" подано заяву про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Як підставу для проведення державної реєстрації, заявником до заяви, зокрема, подано копію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі № 2-8099/2011 від 09.08.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року, та набрало законної сили 22.12.2011 року, а також копію витягу з Державного реєстру правочинів, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого, станом на 24.01.2012 року, дію недійсних правочинів було припинено відповідно до вказаних рішень судів. 25.02.2013 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №561352, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] за ТОВ фірмою „Фіаніт-А". Проте, відповідно до матеріалів справи рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі № 2-8099/2011 від 09.08.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року, на підставі яких 25.02.2013 року здійснено державну реєстрацію зазначеного нерухомого майна за ТОВ фірмою „Фіаніт-А", скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року, тобто державну реєстрацію здійснено на підставі рішення суду, яке було скасовано за вісім місяців до проведення державної реєстрації. Вказані обставини не були перевірені державним реєстратором, як того вимагають норми статті 15 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зважаючи на те, що державну реєстрацію було здійснено на підставі рішення суду, яке було скасовано на час здійснення державної реєстрації, рішення державного реєстратора від 25.02.2013 року №561352, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] за ТОВ фірмою „Фіаніт-А", не можна вважати законним та відповідно вказане рішення підлягає скасуванню. Скасуванням державної реєстрації права власності в частині, що не відповідає законодавству, фактично відновлюється попередня реєстрація. З огляду на викладене позовні вимоги в частині зобов'язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати вказане приміщення на ім'я [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки до проведення державної реєстрації на підставі рішення від 25.02.2013 року №561352 за ТОВ фірмою „Фіаніт-А" вказане приміщення було зареєстровано за [PERSON], таким чином відсутнє порушення права позивача. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи є підставою, для скасування оскаржуваної постанови суду з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог з наведених підстав.

Результат розгляду: partial