Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

Представництво «Кенон СІІ ГмбХ» звернулось до суду з позовом до УПФУ в Печерському районі міста Києва про визнання протиправними та скасування рішень від 22 жовтня 2013 року за №1097 про застосування фінансових санкцій в розмірі 370 019,04 грн. за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески та за №1098 про застосування фінансових санкцій у розмірі 305 996,32 грн. за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Представництво не мало умислу на приховування сум заробітної плати та не приховувало їх, оскільки усі суми нарахованої заробітної плати за вересень-грудень 2010 року платником було відображено у податковому розрахунку, поданому до органів державної податкової служби, отже, фактично мало місце лише неподання звітності / подання невірно сформованої звітності до УПФУ у Печерському районі міста Києва. Позивач також наголошує на тому, що при нарахуванні штрафних санкцій відповідач керувався положеннями п.3 і п.4 ч.9 ст.106 Закону України «Про «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які на момент винесення рішень втратили чинність, а підстав для застосування до спірних правовідносин Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону немає. У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з огляду на безпідставність заявлених вимог. В своїх письмових запереченнях відповідач зазначає про правомірність оскаржуваних рішень з огляду на встановлений працівниками УПФУ у Печерському районі міста Києва факт порушення платником внесків вимог законодавства, чинного на момент спірних правовідносин. На вимогу суду представником відповідача надано для приєднання до матеріалів справи копії документів на підставі яких були винесені оскаржувані рішення. Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне. На момент виникнення спірних правовідносин, вони були врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), в преамбулі якого було вказано, що цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України від 26.06.1997 року №400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №400/97-ВР) та розробленою відповідно до Закону №1058-IV Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року (далі по тексту - Інструкція № 21-1). Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Позивач у справі - Представництво «Кенон СІІ ГмбХ» (код за ЄДРПОУ 26610523) в силу положень п.1 ст.1 та ст.14 Закону України №400/97-ВР є платником зазначеного збору, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва та відповідно до ст.ст.17, 19 Закону №1058-IV несе обов'язки з нарахування, обчислення і сплати страхових внесків в установлені строки в повному обсязі. Частина 2 статті 20 Закону №400/97-ВР передбачає, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у п.п.1, 2, 5-7, 9, 10, 12 та 15 статті 11 цього Закону здійснюються страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Відповідно до п.11.11 Інструкції №21-1 платники страхових внесків щомісяця складають у двох примірниках розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків за формою згідно з додатком 23 цієї інструкції. Як вбачається з матеріалів справи, Представництвом «Кенон СІІ ГмбХ» було подано до управління Пенсійного фонду України розрахунки сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за спірний період року, в яких товариством самостійно визначено суми страхових внесків, що підлягають сплаті. 18 жовтня 2013 року працівником УПФУ в Печерському районі м. Києва згідно письмової заяви страхувальника на підставі відповідного направлення було проведено позапланову перевірку Представництва «Кенон СІІ ГмбХ» щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахування яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 21.08.2010р. до 18.10.2013р., результати якої були закріплені в Акті від 18.10.2013 року за №661. В Акті перевірки закріплено висновок перевіряючи про порушення Представництвом «Кенон СІІ ГмбХ» пункту 2 статті 20 Закону №1058-IV, в результаті чого донараховано страхових внесків за вересень і листопад 2010 року на суму 162 745,58 грн. у зв'язку з встановленням під час перевірки факту неподання до Пенсійного фонду додаток 4 (табл.1, табл.6, на 18 застрахованих осіб) за вересень 2010 року. Встановлені під час перевірки позивачем з посиланням на належні і допустимі докази не спростовано. Навпаки, в позовній заяві факт неподання звітності / подання невірно сформованої звітності до УПФУ у Печерському районі міста Києва визнається позивачем, що підтвердив і представник в судовому засіданні під час розгляду справи. Відповідно до п.9.1 Інструкції №21-1 (чинній на день прийняття відповідачем оскаржуваних рішень), до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 1 січня 2011 року. Згідно п.9.3 Інструкції №21-1 фінансові санкції за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування накладаються на страхувальника відповідно до частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року, зокрема, у таких розмірах: - за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу). При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 15 цієї Інструкції. Підставою для прийняття такого рішення є акт документальної перевірки або акт звірки з органами податкової служби (п.п.9.3.3 п.9.3 Інструкції 21-1); - за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Для розрахунку зазначеного штрафу кількість місяців розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми внесків, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким страхувальником акта перевірки від органу Пенсійного фонду або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми. Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованих (своєчасно не обчислених) та не сплачених страхових внесків, то за кожне таке донарахування накладається штраф у порядку та в розмірах, визначених цим пунктом. При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 16 цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки або акт звірки, розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України (п.п.9.3.4 п.9.3 Інструкції №21-1). Відповідальність страхувальників станом на час вчинення Представництвом «Кенон СІІ ГмбХ» порушення, зафіксованого в Акті перевірки визначалась статтею 106 Закону №1058-IV. Так, згідно пункту 3 частини 9 статті 106 Закону №1058-IV, за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, виконавчими органами Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу). Пунктом 4 частини 9 статті 106 Закону №1058-IV у відповідній редакції встановлювалось, що за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі матеріалів перевірки, якою виявлено порушення Представництвом «Кенон СІІ ГмбХ» вимог пункту 2 статті 20 Закону №1058-IV відповідачем 22.10.2013 року прийнято рішення №1097, яким на підставі п.3 ч.9 ст.106 вказаного Закону до позивача застосовано фінансову санкцію у розмірі 470 019,04 грн., а також рішення №1098 про нарахування за порушення платником внесків п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Управлінням ПФУ в Печерському районі м. Києва застосовано до позивача фінансові санкції у розмірі 305 996,32 грн. Не погоджуючись з вказаними рішеннями Представництво «Кенон СІІ ГмбХ» оскаржило їх в адміністративному порядку до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, яке своїм рішенням від 10.11.2013 року за №28406/08 залишило скаргу без задоволення, а рішення УПФУ в Печерському районі м. Києва №1097 і №1098 від 22.10.2013 року - без змін. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача суд виходить з наступного. Відсутність в діях платника страхових внесків - Представництва «Кенон СІІ ГмбХ» порушень вимог пункту 2 статті 20 Закону №1058-IV і п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачем ні під час проведення відповідачем перевірки, ні під час розгляду судом справи не доведено. Щодо дії положень статті 106 Закону №1058-IV, суд вважає за доцільне зазначити наступне. 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність частини 1-9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При прийнятті в лютому 2013 року оскаржуваного рішення про застосування до платника внесків штрафних санкцій на підставі п.п.3, 4 ч.9 ст.106 Закону №1058-IV відповідач також виходив з положень абзацу 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так, згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованість із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Системно-логічний аналіз змісту пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI, підтверджує правомірність застосування відповідачем наведеної норми, оскільки вона передбачає вчинення органами Пенсійного фонду дій, спрямованих на стягнення заборгованості із сплати страхових внесків із застосуванням штрафних санкцій і нарахуванням пені за несвоєчасну сплату страхових внесків та/або за неповне і несвоєчасне перерахування сум страхових внесків, в тому числі, за наявності фактів приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2012р. у справі №К/9991/12620/12 та від 08 серпня 2013 р. у справі №К/800/10784/13, а також у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2013 року у справі за позовом комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4» до управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про скасування рішення і від 3 грудня 2013 року у справі за позовом комунального підприємства «Міські дороги» до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій. Згідно частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Оцінивши встановлені у справі обставини з врахуванням норм законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про правомірність застосування відповідачем у рішенні №1097 фінансових санкцій у 470 019,04 грн., а також рішенням №1098 у розмірі 305 996,32 грн. за період з вересень, листопад 2010 року. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом під час розгляду справи не встановлено фактів порушення Відповідачем зазначених критеріїв, а тому суд вважає, що Відповідач при винесені спірних рішень №1097 та №1098 від 22.10.2013 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог. Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані сторонами докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності рішень УПФУ в Печерському районі м. Києва від 22 жовтня 2013 року за №1097 і №1098, відповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied