Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що з 1999 року працював в органах прокуратури. Наказом прокурора Сумської області від 27 серпня 2012 року його було звільнено. В цей же день прибув до відділу роботи з кадрами та отримав копію наказу про звільнення. У видачі трудової книжки було відмовлено. В подальшому неодноразово звертався до відповідача з вимогою видати трудову книжку, але не отримав її. В зв'язку з тим, що відповідачем протягом тривалого часу не видано трудову книжку, що суттєво порушує права позивача, просить зобов'язати прокуратуру Сумської області видати належно оформлену трудову книжку. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав із зазначених підстав, пояснив, що відповідачем не було видано йому трудову книжку, хоча в день звільнення він був на роботі. Вимагалось здати посвідчення, але така вимога є незаконною, оскільки здавання посвідчення ніяким чином не пов'язане з видачею трудової книжки. Твердження відповідача про ненадання ним дозволу на пересилання трудової книжки є безпідставними, оскільки пересилання допускається лише у випадку, коли в день звільнення працівник не був присутнім на роботі. Відповідач не бажає видати йому належним чим оформлену трудову книжку, чим грубо порушує вимоги закону. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що для зобов'язання відповідача видавати трудову книжку в судовому порядку підстав немає. В день звільнення позивач сам відмовився її отримувати, про що складено відповідний акт. Після цього відповідачем на адресу позивача направлено три листи з пропозицією отримати трудову книжку, або надати згоду на її пересилання поштою, у відповідності до вимог Інструкції з ведення трудових книжок. Перший лист позивачем отримано, але відповідь не надана. Два інших листи позивачем не отримані. Про іншу адресу перебування позивача відповідачу не було відомо. Після звернення до суду з позовом, позивач знову звертався до прокуратури з письмовими вимогами про повернення трудової книжки. На усі його звернення були надані відповіді про те, що трудова може бути отримана ним у відділі роботи з кадрами прокуратури Сумської області в робочій час. До прокуратури позивач не з'явися та дозволу на пересилання трудової книжки поштою не надав. Вимога позивача про зміну дати звільнення є безпідставною, оскільки такий запис робиться у випадку невидачі трудової книжки з вини роботодавця. Позивач же сам не бажав отримати трудову книжку і вина прокуратури Сумської області відсутня. Просить в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи та розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що наказом прокурора Сумської області № 1125 к від 27 серпня 2012 року [PERSON] звільнено з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району (а.с. 10-11). В цей же день йому вручено копію наказу. Від отримання трудової книжки [PERSON] відмовився, про що складено акт (а.с. 15). 27.08.2012 року відповідачем направлено позивачу повідомлення № 11-541 вих. 12 з пропозицією отримати трудову книжку у відділі роботи з кадрами прокуратури Сумської області, або надати згоду на пересилання її поштою (а.с. 16-17). Це повідомлення отримано позивачем 03.09.2012 року (а.с. 26). 28 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою про видачу трудової книжки, яка отримана відповідачем 31.08.2012 року (а.с. 18). 04 вересня 2012 року за № 11-558 вих. 12 відповідач знову повідомив позивачу про можливість отримання ним трудової книжки у відділі роботи з кадрами прокуратури Сумської області. 03 вересня 2012 року [PERSON] знову письмово звернувся до відповідача з вимогою видати трудову книжку. Це повідомлення отримано відповідачем 06 вересня 2012 року (а.с. 23). 07 вересня 2012 року прокуратурою Сумської області за № 11-567 вих.12 знову повідомлено про можливість отримання трудової книжки у відділі роботи з кадрами, або ж про можливість пересилання її поштою за умови надання ним згоди (а.с. 25). Листи від 04 вересня 2012 року за № 11-558 вих. 12 та від 07 вересня 2012 року № 11-567 вих.12 направлені прокуратурою Сумської області на єдину відому адресу позивача, яку він сам зазначав в своїх зверненнях: [ADDRESS]. Ці листи відповідачем отримані не були та повернуті до прокуратури Сумської області за закінченням терміну зберігання (а.с. 22, 27). Як повідомлено представником відповідача, відомостей про інше місце перебування позивача відповідач не мав. Таке твердження позивачем не спростоване ніякими доказами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що перебуває з позивачем у дружніх стосунках. [PERSON] повідомляв, що після звільнення з роботи йому тривалий час не видають трудову книжку. Бачив, що позивач писав листи на адресу Генерального прокурора України, але зі змістом листів не знайомий. Також не знає чи отримував позивач відповіді. Наприкінці серпня 2012 року підвозив на автомобілі [PERSON] до будівлі прокуратури Сумської області. Чекав на вулиці. Позивач вийшов в поганому настрої та повідомив, що йому не видають трудову книжку. В грудні 2013 року після судового засідання разом з [PERSON] їхав з [PERSON] в автомобілі. Позивач розмовляв по телефону з жінкою увімкнувши телефон на гучний зв'язок. Повідомив, що розмовляв з працівником відділу кадрів прокуратури і що йому знову відмовили у видачі трудової книжки. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що перебуває з [PERSON] у дружніх стосунках. Знає від нього, що йому після звільнення не видають трудову книжку. В грудні 2013 року після судового засідання їхала в автомобілі з [PERSON] та [PERSON] Позивач розмовляв по телефону, увімкнувши гучний зв'язок, з жінкою. Повідомив, що це працівник відділу кадрів, яка знову відмовилася видавати трудову книжку. До таких свідчень суд відноситься критично, приймаючи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] не були очевидцями подій, про які їм відомо лише зі слів самого позивача. Свідки обізнані про написання [PERSON] листів до прокуратури, що не заперечується і відповідачем, але їм не відомо чи отримувались позивачем відповіді та якого змісту. Як було встановлено судом, наприкінці серпня 2012 року [PERSON] перебував в приміщенні прокуратури Сумської області, коли відмовився від отримання трудової книжки. В подальшому до прокуратури не з'являвся, надсилаючи письмові заяви. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що обіймає посаду начальника відділу по роботі з кадрами прокуратури Сумської області. 27 серпня 2012 року [PERSON] було вручено наказ про його звільнення. Від отримання трудової книжки в присутності заступника прокурора області [PERSON] відмовився, про що було складено акт. В цей же день на адресу позивача направлено лист, в якому пропонувалось отримати трудову книжку, або надати дозвіл на її пересилання поштою. Цей лист отриманий позивачем, але відповідь ним не надано. До прокуратури позивач не з'явися, а направив дві заяви з вимогою видати трудову книжку. На заяви було надано відповіді, в яких знову повідомлено про можливість отримання трудової книжки особисто у відділі, або ж пересилання, за його згодою, на домашню адресу. Ці два листи позивачем не отримані та повернуті до прокуратури за закінченням терміну зберігання. Відповідачу була відома лише одна адреса позивача, за яку листи і надсилались. Про інше місце перебування [PERSON] не повідомляв. Такі пояснення свідка не суперечать іншим, дослідженим в судовому засіданні, доказам. Не довіряти цим свідченням у суду підстав немає. Крім того, 02.12.2013 року в судовому засіданні судом оголошено перерву в зв'язку з повідомленням представника відповідача про можливість для [PERSON] отримати трудову книжку, надано час для добровільного вирішення спору. До прокуратури Сумської області позивач не з'явися, повідомивши суду про неможливість отримання трудової книжки з тих же причин, що і раніше (а.с. 35). В судових засіданнях 24.12.2013 року та 13.01.2014 року представником відповідача заявлялись клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для видачі позивачу трудової книжки в приміщенні суду. Позивач від отримання трудової книжки відмовився, мотивуючи відмову тим, що відповідачем не внесено запис про зміну дати звільнення у відповідності до вимог п. п. 4.1, 4.2 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 (Інструкція), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Як було встановлено судом, позивач працював в прокуратурі Сумського району. Відділ же по роботі з кадрами знаходиться в прокуратурі Сумської області, що розташована в іншій будівлі. Перебуваючи у прокуратурі Сумської області в день звільнення позивач від отримання трудової книжки відмовився та залишив приміщення прокуратури Сумської області. За таких обставин, суд вважає, що направлення відповідачем на адресу позивача повідомлення про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на її пересилання поштою не є порушенням вимог п. 4.2 Інструкції. Також судом встановлено, що середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця позивачу не виплачувався. Відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ст. 105 ч. 4 п. 2 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. Відповідно до ст. 162 ч. 2 п. 2 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Аналізуючи наведені норми в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підставою для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії є встановлення судом факту протиправної, всупереч вимогам нормативного акту, що зобов'язує вчинити певні дії, бездіяльності, а також факту порушення такою бездіяльністю прав, свобод та інтересів особи. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що відповідачем вживались заходи для вручення позивачу трудової книжки, і протиправної бездіяльності не допущено. Позивач же, зловживаючи своїми правами, уникав вручення йому трудової книжки. За таких обставин, суд вважає, що порушення прав позивача, як об'єкт захисту в адміністративному судочинстві, відсутнє, а тому відсутні підстави для спонукання у судовому порядку прокуратури Сумської області до вчинення дій на користь позивача.

Результат розгляду: denied