Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді звернулося до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області по якому просили скасувати процесуальний документ - постанову про закінчення виконавчого провадження № 32474832 від 15.10.2013 року та постанови про відновлення виконавчого провадження № 32474832 від 15.10.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-2391/10 виданого 16.03.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда. На обґрунтування позову вказали, що в провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться виконавчий лист № 2а-2391/10 виданого 16.03.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда. Зазначають, що управлінням 17.05.2012 року до відділу було був направлений лист та наданні підтверджуючі документи про фактичне виконання судового рішення в межах повноважень управління. Однак управлінням вказане не було враховано, а також не враховано постанови суду від 11.03.2013 року, яким визнано чинною постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважають безпідставним і посилання державного виконавця як на підставу скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не вчинення державним виконавцем дій по невиконанню рішення суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Судом встановлено, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15.10.2013 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Проценко А.Л. винесено постанову про скасування процесуального документу якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2012 року що видала Красна А.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-2391/10 виданого 16.03.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про якому зобов'язано нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну державну соціальну допомогу як, «дитині війни» відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-ІV за період 01.01.2009 року по 22.01.2010 рік включно, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Старшим державним виконавцем Красною А.О. в цей же день винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та 16.10.2013 року надіслано на адресу позивача вимогу якою зобов'язано на протязі трьох днів з моменту отримання вимоги виконати вищезазначене рішення та надати підтверджуючі документи, або зазначити поважні причини що унеможливлюють його виконання. Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV /надалі - Закон № 606/. Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Частиною 1 ст. 6 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону № 606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, у процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом /п. 13 ч. 2 ст. 11 Закону № 606). Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № 32474832 у межах якого винесено оскаржувану постанову, спрямоване на зобов'язання позивача нарахувати та виплатити соціальну допомогу [PERSON] як дитині війни, тобто на вчинення певних дій. Так, ст. 75 Закону № 606 визначені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 75 Закону № 606). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону № 606, у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. Приписами ст. 89 Закону № 606 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що накладення на боржника штрафу, відповідно до положень ст. 89 Закону № 606, можливе лише у разі відсутності поважних причин для невиконання судового рішення. Відповідачем не було використано всіх засобів впливу на боржника, передбачених, Закону № 606 з метою виконання рішення суду. Відповідно до частини 1 ст. 83 ЦПК України контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Згідно частиною 2 ст. 83 Закону № 606 начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ /або їх частину/, винесенні у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Посилання представника позивача на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2013 року яким визнано чинною постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2012 року, яка, як зазначає представник позивача приймалась після постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2012 року, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачем вказано, що постанова прийнята по іншому виконавчому провадженню № 35390932 та з пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні, вбачається, що підстави за яких постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2012 року судом визнано чинною є іншими, а не по вчиненню дій державного виконавця по невиконанню рішення суду. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied