Рішення адміністративного суду від 2014-03-08 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина Республіки Туніс - [PERSON], [INFO] за межі території України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого 6 березня 2014 року був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» на відстані 800 метрів до лінії українсько-польського кордону, напрямок 643 прикордонного знаку на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області. 7 березня 2014 року Жовківським районним судом Львівської області громадянина Республіки Туніс - [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Просить врахувати, що підставою для видворення відповідача є ще й те, що у останнього відсутня можливість самостійного повернення на Батьківщину, а саме коштів для легального повернення на територію Республіки Туніс; відсутність документів на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відсутність на території України родинних зв'язків. В судовому засіданні представник позивача Думич О.М., який діяв на підставі доручення від 10 січня 2014 року позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Львівського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача до Республіки Туніс, однак таке останнім не може бути виконане, оскільки в нього відсутні документи та кошти. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відносно задоволення позову не заперечив і пояснив, що в нього відсутні документи та кошти на повернення на Батьківщину. Вказав, що статусу біженця в Україні не просив. Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Постановою Жовкіського районного суду Львівської області від 7 березня 2014 року, встановлено, що відповідач 6 березня 2014 року о 12 годині 30 хвилин вчинив незаконну спробу перетину державного кордону України, а саме був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» на напрямку 643 прикордонного знаку на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області на відстані 800 метрів до лінії державного кордону та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Представлені позивачем документи та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів. Встановлені судом обставини, а саме відсутність у громадянина Республіки Туніс - [PERSON] близьких родичів на території України, власного житла, постійних доходів на території України для належного проживання, спроба незаконного перетину ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст.ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного та

Результат розгляду: granted