Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова звернулась в суд до [PERSON] з позовом про стягнення з нього податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 32 050 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] всупереч вимог Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, при першій реєстрації в Україні автомобілів марки: VOLKSWAGEN Т4, державний номерний знак [NUMBER] та NISSAN PRIMASTAR, державний номерний знак [NUMBER] не сплатив податок з власників транспортних засобів. Оскільки на рахунок місцевого бюджету Шевченківського району м. Львова кошти від сплати вказаного податку в розмірі 32 050 грн. не надійшли, він підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку процесуального правонаступництва ДПІ у Шевченківському районі м. Львова замінено на ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Львова). Представник позивача ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Іванейко Я.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно листа Львівського ВРЕР УДАІ МВС України у Львівській області № 9/2074 від 31.08.2010 року [PERSON] 17.12.2009 року здійснив першу реєстрацію в Україні автомобіля марки WOLKSWAGEN Т4, державний номерний знак [NUMBER], 1999 року випуску та 27.02.2010 року здійснив першу реєстрацію в Україні автомобіля марки NISSAN PRIMASTAR, державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску. Згідно Розрахунку суми податку з власників наземних транспортних засобів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні, сума податку становить 32 050 грн. Згідно довідок ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 12.11.2010 р. № 26942/19-020 та від 12.11.2010 року № 26930/19-020 до місцевого бюджету Шевченківського району м. Львова від [PERSON] не надходили кошти на загальну суму 32 050 грн як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на лист Західного головного регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 04.11.2010 року за № 5949 щодо не зарахування коштів по сплаті транспортного податку на рахунок місцевого бюджету. Однак, вказаний лист не містить жодних доказів щодо відношення даної інформації до [PERSON] Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII (далі - Закон № 1251-XII). Поняття податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та до державних цільових фондів дано у статті 2 цього Закону, під яким слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів згідно пункту 10 статті 14 Закону № 1251-XII належить до загальнодержавних податків. Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року №1963-XII (далі - Закон №1963-XII), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлювався податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах. Відповідно до статті 1 Закону №1963-XII платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування. Відповідно до статті 2 цього Закону об'єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові - код 8703; автомобілі вантажні - код 8704. Відповідно до статті 3 цього Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу. Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1963-XII вказаний вид податку сплачувався фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками встановленими цим Законом. Відповідно до частини четвертої цієї статті фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами. В той же час, згідно частини 6 статті 5 Закону №1963-XII і, у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться. Єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України, від 07.09.1998 р. № 1388 (далі - Порядок). Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю, в числі іншого, за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Згідно пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після. З матеріалів справи слідує, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 32 050 грн при реєстрації транспортних засобів на [PERSON] до бюджету не надійшов. В той же час, судом встановлено, що на час звернення податкового органу з даним позовом слідчим відділом прокуратури Львівської області була порушена кримінальна справа № 181-0290 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених частиною 3 статті 364, частиною 1 статті 365 Кримінального кодексу України. Кримінальна справа по обвинувачення [PERSON], який відповідно до наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області №72о/с від 12 лютого 2008 року працював на посаді начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, за статтями ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 365 КК України скерована до Шевченківського районного суду м. Львова. Як видно з вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. органами досудового слідства у вину [PERSON] ставилося проведення протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області реєстрації транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на наступних фізичних осіб. Серед переліку таких транспортних засобів є і транспортні засоби, зареєстровані на [PERSON], а саме VOLKSWAGEN Т4, державний номерний знак [NUMBER], за реєстрацію якого не сплачено податок в розмірі 18 960 грн, та NISSAN PRIMASTAR, державний номерний знак [NUMBER], за реєстрацію якого не сплачено податок в розмірі 13 090 (вирок, стор. 65, 69). Як зазначено у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р., з оглянутих у судовому засіданні реєстраційних справ стосовно вищевказаних засобів вбачається, що спеціалістами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, які здійснювали перевірку поданих документів, у всіх випадках перевірялась наявність квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів, про що зроблені відповідні відмітки на бланку заяви про реєстрацію транспортного засобу. Під час судового розгляду до матеріалів кримінальної справи було долучено копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесену 20 лютого 2012 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області.. Даною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно спеціалістів (фахівців) та паспортистів Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області за ознаками злочину, передбаченого ст.364 КК України за відсутністю в їх діях складу злочину. При цьому органами досудового слідства на підставі зібраних доказів було встановлено, що згадані особи здійснювали, згідно своїх службових обов'язків, перевірку сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів, про що ними ставились відповідні відмітки на заяві, відповідно до встановленого порядку, та в більшості випадків долучались до реєстраційних матеріалів оригінали або копії квитанцій про сплату даного податку. Виходячи із вимог законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин регулювало питання сплати податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (частини 6 статті 5 Закону №1963-XII та пунктів 3, 8 Порядку), та обставин, встановлених Шевченківським районним судом м. Львова при розгляді кримінальної справи, суд дійшов переконання, що реєстрація на ім'я [PERSON] транспортних засобів відбулася після перевірки посадовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів, після чого у встановленому порядку про це були зроблені відповідні відмітки на заяві. Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що першій реєстрації в Україні транспортних засобів на ім'я [PERSON] передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи податкового органу про відсутність сплати податку. Стосовно доводів позивача про те, що податок з власників транспортних засобів на загальну суму 32 050 грн не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд звертає увагу на те, що поняття «сплата податку» та «надходження коштів на рахунок» не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов'язком платника податку, а надходження коштів на рахунок є результатом діяльності установ, які в установленому законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів, відтак, відповідач не може нести обов'язку подвійної сплати вищевказаного податку, оскільки суми цього податку повинні бути стягнуті з осіб, які вчинили кримінально карні діяння. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied