Рішення адміністративного суду від 2014-01-02 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області, в якому ставить питання про визнання незаконною та скасування вимоги УПФУ в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області № Ф-09 від 09.08.2013р. про сплату [PERSON] недоїмки по єдиному внеску в сумі 5673,49грн. Ухвалою суду від 24.12.2013р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Корсунь-Шевченківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Черкаській області. Обгрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що вона є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, крім того, вона є пенсіонером за віком, отримує відповідну пенсію, а тому, у відповідності до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не потребує соціального страхування і може брати участь у страхуванні лише в добровільному порядку. Позивач в судове засідання не прибула, у клопотанні від 26.12.2013р. просила розглядати справу за її відсутності, на підставі наявних в справі матеріалів. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, на адресу суду направив заперечення проти адміністративного позову, згідно якого просить замінити неналежного відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області на належного Канівське відділення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області, посилаючись на віднесення відповідно до п.191.1.2 статті 191 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України в зв'язку з проведенням адміністративної реформи» функцій з контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів до компетенції контролюючих органів (органів доходів і зборів). Розгляд справи представник відповідача просив провести без його участі за наявними у справі матеріалами. Розглянувши зазначене клопотання суд встановив, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України в зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013р. №404-VII діє в редакції від 11.08.2013р., в той час як вимога № Ф-09 про сплату [PERSON] недоїмки по єдиному внеску в сумі 5673,49грн. була винесена УПФУ в м. Каневі 09.08.2013р., тобто до вступу в силу відповідних змін до податкового кодексу. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин УПФУ в м. Каневі було тим органом, який був уповноважений відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, в зв'язку з чим, заявлене УПФУ в Каневі клопотання залишилось без задоволення. Натомість, оскільки на даний час функції щодо контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів дійсно віднесено до компетенції органів доходів і зборів України, а також беручи до уваги, що прийняття рішення по даній справі може в подальшому вплинути на реалізацію податковим органом своїх повноважень, які передані останньому від Пенсійних фондів України, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Корсунь-Шевченківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Черкаській області. Представник Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] згідно копії витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 197041 зареєстрована суб'єктом господарювання 05.03.2012р., як суб'єкт підприємницької діяльності, ідентифікаційний номер - [NUMBER] (а.с15-17). З 02.04.2012р. позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], [PERSON] є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), а.с.10. Окрім цього, позивачем до суду надано копію пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 22.09.2009р., за яким [PERSON], 25.08.1959р.н., перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як пенсіонер за віком. Термін дії зазначеного посвідчення - довічно (а.с.12). 09.08.2013р. УПФУ в м. Каневі та Канівському районі прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-09, в якій від позивача вимагається сплатити суму недоїмки по єдиному внеску на загальну суму 5673,49грн.грн. (а.с.6). Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернулася до суду. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. (надалі - Закон №2464). Відповідно до ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 є, зокрема: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. З огляду на викладені вище норми Закону №2464, ФОП [PERSON] є страхувальником, в розумінні цього Закону, та зареєстрована як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до УПФУ в м. Каневі та Канівському районі. Згідно з ч.7 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI від 07.07.2011р. (далі по тексту - Закон № 3609-VI) статтю 4 Закону №2464 доповнено частиною 4, згідно якої особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Враховуючи, що дані зміни відповідно до ч.1 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011р., тому нарахування сум єдиного внеску особам, визначеним в ч.4 ст.4 Закону №2464 після серпня 2011 року - є неправомірним, в зв'язку з чим, дії позивача по прийняттю вимоги № Ф-09 від 09.08.2013р. є протиправними, а сама вимога такою, що має бути скасована, з огляду на наступне. Стаття 1 Закону України від 09.07.2003р. №1058-VI «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058) передбачає чітке визначення поняття «пенсіонер» - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 1 ст.26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Нормативним актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII (надалі - Закон №796). Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» залежно від категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. Відповідно до п.4 ч.1 ст.14 Закону №796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4. Таким чином, спеціальним законом встановлені умови надання пенсій за віком (із зниженням пенсійного віку) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Аналіз норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок, що «пенсіонер за віком» - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший ніж визначений частиною першої ст.26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності певних, визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Судом встановлено, що позивачці призначена пенсія за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 із застосуванням ст.55 Закону №796. На думку суду, ця обставина підтверджує той факт, що позивач вийшла на пенсію саме за віком, хоч і на пільгових умовах, що і зазначається в її пенсійному посвідченні. Суд зазначає, що положення ст.55 Закону №796 слід трактувати в контексті з положенням ст.26 Закону №1058, оскільки пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення. Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.06.2013р. у справі №К/800/19819/13 (2а-2570/3820/2012), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.05.2013р. у справі №К/9991/63268/12 (2а/1770/2178/12), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013р. у справі №К/9991/72976/12 (2а/2370/1727/12) та ін. З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ч.4 ст.4 Закону №2464, суд дійшов висновку, що ФОП [PERSON], як особа, якій призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, як пенсіонер та фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, оскільки, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку не впливає на статус позивача, як пенсіонера за віком. Більш того, з серпня 2011р. такі пенсіонери за віком можуть бути платниками єдиного соціального внеску лише виключно на добровільних засадах. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов щодо визнання незаконною та скасування вимоги УПФУ в м. Каневі та Канівському районі № Ф-09 від 09.08.2013р. про сплату ФОП [PERSON] недоїмки по єдиному внеску в розмірі 5673,49грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted