Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати сум державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16 червня 2013 року по 16 грудня 2013 року у розмірі меншому ніж передбачено ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" - не правомірними; зобов'язати відповідача нарахувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16 червня 2013 року та до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та забезпечити виплату цих коштів з урахуванням отриманих сум. Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 р. позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови [PERSON] перерахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16.06.2013 року по 26.12.2013 року. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області здійснити [PERSON] перерахування та нарахування державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16.06.2013 року по 26.12.2013 року, відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, та забезпечити виплату цих коштів з урахуванням проведених виплат. Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративних вимог. Сторони в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось. Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим знаходиться на обліку в управління соціального захисту населення Тернівської міської ради Дніпропетровської області та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як особа, що не застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, у розмірі 130 грн. на місяць, що підтверджується копією довідки відповідача від 18.11.2013 року № 1490, яка міститься в матеріалах справи (а.с.11). Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову з наступних підстав. Як слідує із правових норм, що регулюють спірні правовідносини, до 1 січня 2008 року, тобто, до набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися як Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада 1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, до яких відноситься позивач, (стаття 13) так і Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами (статтями 15 та 43 відповідно). Зокрема, статтею 15 Закону № 2811-XII було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ, а саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року поширено і на застрахованих осіб, а ст. 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Проте, пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з 01.01.2009 року, діють положення ст.13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", якою передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною та положення ст.15 цього Закону, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Закон України « Про Державний бюджет України на 2013 рік» № 5515 від 06.12.2012 не містить будь-яких положень щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ або делегування повноважень по визначенню такого розміру Кабінету Міністрів України. За таких обставин допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має надаватися у розмірі, визначеному статтею 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада 1992, а саме - у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» № 5515 від 06.12.2012 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня - 972 гривні, з 01 грудня - 1032 гривні . За таких обставин, у 2013 році, виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам не застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування повинні здійснюватися у розмірі визначеному статтею 15 Закону № 2811-ХІІ, а саме - у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Таким чином, враховуючи наведене, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому, ніж визначено статтею ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" діяв неправомірно. Проте, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не вірно застосував норму процесуального права та зазначив, що позивач має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого законом, проте статтею 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити відповідні періодичні платежі, суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, крім випадків, передбачених законом. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення.

Результат розгляду: partial