Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду у порядку адміністративного судочинства на підставі довіреності від імені [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим (далі ГУ ПФУ в АРК), Управління Пенсійного фонду України в Євпаторії АР Крим (далі УПФУ у м. Євпаторії), у зміненій редакції якого просила визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду, визнати незаконним рішення УПФУ у м. Євпаторії про відмову позивачці у поновленні виплати та перерахунку пенсії за віком і підвищення до пенсії, як дитині війни з 07 жовтня 2009 року, зобов'язати УПФУ у м. Євпаторії прийняти рішення про поновлення позивачу виплати пенсії за віком та інших пенсійних надбавок, зобов'язати УПФУ у м. Євпаторії провести перерахунок та виплатити позивачці пенсію за віком та інші пенсійні надбавки як непрацюючому пенсіонеру, із застосуванням при розрахунку розміру пенсії середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2012 рік з 07 жовтня 2009 року, зобов'язати УПФУ у м. Євпаторії установити та виплачувати позивачці підвищення до пенсії у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни з 07 жовтня 2009 року, допустити негайне виконання постанови суду у повному обсязі позовних вимог шляхом одноразового стягнення суми боргу, починаючі з 07 жовтня 2009 року по день ухвалення судового рішення, обов'язок із забезпечення виконання судового рішення покласти на ГУ ПФУ в АРК, зобов'язати УПФУ у м. Євпаторії надати звіт про виконання судового рішення. Вимоги мотивовані тим, що позивачка є громадянкою України, перебувала на пенсійному обліку в УПФУ у м. Євпаторії, де отримувала пенсію за віком до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, тобто до 21.12.1998 року. Позивач звернулась до УПФУ у м. Євпаторії із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та отримала протокол УПФУ у м. Євпаторії №628 від 08.11.2013р., яким їй було відмовлено в поновленні виплати пенсій. Позивач вважає, вказане рішення відповідача незаконним, у зв'язку з чим, звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, згідно письмової заяви у тексті позову представник позивача просила про розгляд справи за їх відсутності. Представники відповідачів у судове засідання також не з'явилися, повідомлені належним чином, представник ГУ ПФУ в АРК у письмових запереченнях просив виключити ГУ ПФУ в АРК з числа відповідачів, представник УПФУ у м. Євпаторії просив відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі та відсутністю фінансування. Повідомленні представником УПФУ у м. Євпаторії причини неявки у судове засідання не можуть бути визнанні поважними, оскільки належним чином не підтверджені, у зв'язку з чим суд проводить розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.14). З довідки УПФУ у м. Євпаторії від 22.10.2013р. слідує, що позивачка перебувала на обліку в УПФУ у м. Євпаторії з 06.12.1991р. по 04.06.1999р., за цей час вона отримувала пенсію, з 05.06.1999р. [PERSON] знята з обліку у зв'язку з виїздом до Ізраїлю (а.с.19). 05 листопада 2013 року [PERSON] через свого представника звернулася до УПФУ у м. Євпаторії із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила перерахувати, поновити пенсію з 05.06.1999р. (а.с.20,30). Рішенням УПФУ у м. Євпаторії, оформленим протоколом №628 від 08.11.2013р., позивачці було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.2 п.3, п.16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 (далі - Порядок), зокрема з тих підстав, що громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон пенсії не призначаються, [PERSON] не має право на пенсійне забезпечення, оскільки постійно проживає в іншій державі, де знаходиться на консульському обліку, заяву від імені [PERSON] подано її представником, при подачі заяви не був наданий паспорт заявника (а.с.31). Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Отже «на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами. «У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень. Суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії. Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до п.1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. У п. 7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника. Згідно п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік. За приписами п.29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Позивач є громадянкою України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набула право на отримання пенсії за віком. У відповідності з ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як встановлено ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято. Підсумовуючи наведене суд вважає, що позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України. Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року відпала така умова припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном. У зв'язку з наведеним, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про незаконність рішення відповідача УПФУ у м. Євпаторії стосовно відмови позивачці у поновленні виплати пенсії, а також в частині того, що відповідач УПФУ у м. Євпаторії повинен поновити нарахування та виплату пенсій позивачці, яку вона отримувала до виїзду за кордон. При цьому, виплата пенсій позивачам підлягає поновленню з моменту звернення із заявою до відповідача, тобто з 05.11.2013 року, що відповідає положенням ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв'язку із чим, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання позивача щодо поновлення строку звернення до суду із наведеними вище позовними вимогами. Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Кабінетом Міністрів України 28 грудня 2011 року прийнято постанову № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», яка набула чинності з 01 січня 2012 року і є чинною по даний час. Відповідно до положень пункту 4 даної Постанови установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», проводиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність. Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік. Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов'язання УПФУ у м. Євпаторії встановити та виплачувати позивачці з 07.10.2009 року підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для дітей війни згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та Постанови КМУ від 28.12.2011 року №1381 в розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а також проведення перерахунку пенсії суд вважає передчасними, оскільки виходячи з вимог ст.6 КАС України, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Однак, з матеріалів справи не убачається та ані позивачем, ані її представником, не надано суду доказів звернення позивача до відповідача із заявою про встановлення статусу дитини війни та відповідно виплату підвищення до пенсії, відповідачем УПФУ у м. Євпаторії також не вирішувалося питання про перерахунок позивачці пенсії, оскільки їй було взагалі відмовлено у поновленні виплати пенсії. На підставі наведеного, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць. Суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць. Крім того, відповідно до приписів п.4 ст.163, ст.267 КАС України суд зобов'язує відповідача УПФУ у м. Євпаторії надати у визначений строк звіт про виконання судового рішення в частині зобов'язання виконати певні дії. Разом з тим, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивачів щодо покладення обов'язку по забезпеченню виконання судового рішення саме на ГУ ПФУ в АРК, оскільки за судовим рішенням обов'язки покладені на УПФУ у м. Євпаторії. На підставі наведеного, ст.ст.19,24,46 Конституції України, рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року,

Результат розгляду: partial