Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. В позовній заяві позивач просить суд визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві №93626552207, №93726552207, №93526552207 від 26.11.2013року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства. Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ДПІ Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.202р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якого складено акт від 01.11.2013року №600/26-55-22-07. В ході проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна»: п.7підрозділу ХХ, п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток в 2-4 кварталах 3 349 272грн. в сумі, та в 2012р. на суму 74 763грн.; п.198., п.198.2 п.198.3 ст.198, ст.189 Податкового кодексу, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 63 124грн; п.164.2.2, п.164.2 ст.164, п. 164.2.16 п.164.2 ст.164, е) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, «а» п.171.2 ст.171 Податкового кодексу, в результаті чого допущено порушення податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13 675,00грн. На підставі акту перевірки від 01.11.2013року №600/26-55-22-07 податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення №93526552207 від 26.11.2013року, відповідно до якого зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 63124,00грн.; податкове повідомлення рішення №93726552207від 26.11.2013року, відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 441 659,00грн. та податкове повідомлення рішення №93626552207 від 26.11.2013року, за платежем податок на прибуток, на загальну суму 3 442 726,00грн. Не погоджуючись з висновками акту перевірки позивач оскаржив їх в адміністративному порядку. Листом від 22.11.13р. відповідач повідомив про залишення без змін висновків акту перевірки від 01.11.2013року №600/26-55-22-07. Як свідчать матеріали справи, товариством до складу витрат операційної діяльності в частині собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) , врахованих по р. 05.1 СВ декларації про прибуток підприємства за 01.07.2011-31.12.2012 року в загальній сумі 252 180 480 грн. Судом встановлено, що ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» враховано до собівартості придбаних та реалізованих товарів вхідний ПДВ з вартості реалізованих зернових. Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р. в сумі 252 180 480грн на підставі наступних документів: регістри синтетичного обліку - оборотно-сальдові відомості по рахункам 311, 312, 377, 631, 6852 тощо; регістри аналітичного обліку - контракти, договори про фінансово-господарську діяльність, банківські виписки, накладні, акти виконаних робіт та інші, Відповідно до пункту 15 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-VI тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів звільняються від оподаткування податком на додану вартість . При цьому ПДВ, сплачений у складі витрат на придбання зернових, включається до витрат згідно з п.п.139.1.6 та розділом V Кодексу. Тобто, платник податку при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток включає податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів, робіт, послуг, до складу витрат. Відповідно пп. 11.2.1 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати у загальному випадку також відображалися за правилом першої події. Причому в покупця вартість придбаних товарів враховувалась при веденні податкового обліку приросту (убутку) запасів за п. 5.9 ст. 5 цього Закону. Проте норми ПКУ не передбачають ведення податкового обліку приросту (убутку) запасів. Крім того, відповідно до його норм, витрати мають визнаватися у такому порядку: а)витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконання робіт, надання послуг; б)інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, з огляду на такі умови: Відповідно до п. 7 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу у разі якщо вартість товарів, робіт, послуг оплачено у вигляді авансів (передоплати) до 01.04.2011 p., а такі товари, роботи, послуги отримано після цієї дати, то сума коштів, сплачена в частині вартості таких товарів (результатів робіт, послуг) не включається до складу витрат після цієї дати. Для платників податку на прибуток, що перейшли зі спрощеної системи оподаткування на загальну, одночасно з визнанням доходів від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), реалізованих у період перебування на загальній системі оподаткування, до складу витрат включається собівартість таких товарів, робіт, послуг, що склалася в період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, пропорційно сумі визнаних доходів. Перевіркою встановлено, що дебіторська заборгованість Товариства по 631 рахунку станом на 01.07.2011 року становить 18 566 951,16 грн., згідно додатку № 7 до акту попередньої планової перевірки від 01.11.2011 року №1429/23-2-32708773, дебіторська заборгованість станом на 30.06.2011 року становить 34 235 954,64 грн. за період з 01.01.11-30.06.11. Виходячи з викладеного, податковим органом встановлено розбіжність 15 669 003,48грн. дебіторської заборгованості на початок періоду з дебіторською заборгованістю на кінець перевіряємого періоду, яка наведена в акті перевірки, що свідчить про завищення валових витрат за 2011 рік у розмірі 15 669 003,48грн. Окрім того, податковим органом встановлено, що в 2012 року Товариство включало до складу адміністративних витрат витрати на інформаційно-консультаційні послуги з питань управління та організація оформлення сертифікації та огляду вантажу, які надавались наступними суб'єктами господарювання: ТОВ "Пост-Медіа ТіВі", згідно договорів на виконання послуг з ТОВ „ФА Інтертрейдинг Україна". Крім того, згідно ІС "Податковий блок" стан підприємства -14 (визнано банкрутом), від 15.07.2013 (номер рішення про припинення 908/2283/13), остання податкова звітність подана за січень 2013 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 17.05.2012 року; ТОВ "Тонделгруп" згідно договорів на виконання послуг з ТОВ „ФА Інтертрейдинг Україна". Крім того, згідно ІС "Податковий блок" стан підприємства -12 (припинено, але не знято з обліку), 18.12.2012 року визнано банкрутом (номер рішення про припинення 11031170007032919), остання податкова звітність подана за травень 2012 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 12.12.2012 року; ТОВ «Мерфіс» згідно договору на організацію оформлення сертифікації та огляду вантажу з ТОВ „ФА Інтертрейдинг Україна". Крім того, згідно ІС "Податковий блок" стан підприємства -14 (банкрут), остання податкова звітність подана за квітень 2013 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 24.04.2013 року. З акту перевірки вбачається, що послуги підтверджувались тільки актами приймання виконаних робіт. У вищевказаних актах відсутня інформація, які конкретно види послуг фактично надані, у представлених документах містяться лише посилання на перелік послуг без посилання на документи, що не доводить фактичне виконання щодо таких послуг, не надано звіти про виконані роботи, по яким критеріям здійснювалось оцінка кошторису наданих послуг. Документи щодо результатів досліджень з детальним та повним описом усіх питань відповідно до узгоджених напрямів відсутні. Так, в ході перевірки встановлено завищення задекларованих Товариством показників у рядку 10.1 Декларацій „Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна" неправомірно сформувало податковий кредит з ПДВ по контрагенту ТОВ "Мелагрейн" за березень 2012 року, з яким не мало взаємовідносин за даний період. Товариством не надано до перевірки жодного документу, який підтверджував взаємовідносини з даним контрагентом за березень 2012 року. Згідно ІС "Податковий блок" виникла розбіжність між ТОВ "ФА Інтертрейдінг Україна" та ТОВ "Мелагрейн" за березень 2012 року на суму ПДВ 33150 грн. Крім того, в ході перевірки встановлено завищення задекларованих Товариством показників у рядку 10.1 Декларацій „Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг), а саме: ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна" неправомірно сформувало податковий кредит з ПДВ та віднесло сум до валових витрат за договором про надання консультаційних послуг по контрагенту ТОВ «Топделгруп». Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу. Згідно п. 139.1.9, п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями). Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2. ст.138 Податкового кодексу). Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України). Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем віднесено до валових витрат послуги не пов'язані з господарською діяльністю, що свідчить про відсутність права в позивача на податковий кредит, відповідно до вимог п. 198.3. ПК України. Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору. Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні". В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства, суд вважає правомірними висновки відповідача, викладені в Акті перевірки. Допустимих доказів, які б спростовували викладенні в Акті перевірки висновки контролюючого (податкового) органу -позивачем до суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Державна податкова інспекція при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог позивача та відсутності підстав для їх задоволення

Результат розгляду: denied