Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

10 жовтня 2013 року головою Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження №856-р «Про затвердження акту визначення збитків власників землі та землекористувачів пов'язаних з вилученням та передачею в оренду земельної ділянки» про передачу в оренду [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 29,16 га терміном на 10 років (а.с.32). 07.12.2012 року між Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (Орендодавець) та позивачем (Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець передає орендарю в строкове платне володіння і користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 15,2411 га, а орендар зобов'язується прийняти таку земельну ділянку, використовувати її відповідно до цільового призначення, а також сплачувати орендну плату. Строк дії договору становить 10 років (а.с.9-11). Державна реєстрація права оренди земельної ділянки здійснюється державним реєстратором прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-ІV (далі за текстом - Закон). Згідно з п.1, 6 ст.19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено за вичерпним переліком підстав, за хоча б однієї з яких державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. У відповідності до ч.3 ст.4? Закону державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, які сформовані із земель державної чи комунальної власності, здійснюється після затвердження в порядку, встановленому Земельним кодексом України, документації із землеустрою, за якою здійснено таке формування, одночасно із державною реєстрацією похідного речового права на такі земельні ділянки (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут), крім випадків, коли рішенням відповідного органу про затвердження документації із землеустрою передбачено здійснення державної реєстрації переходу права власності на земельні ділянки. Суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України районна державна адміністрація з 01.01.2013 року не мала повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або у користування. Натомість вона в межах чинного на той час законодавства таке право реалізувала 10 жовтня 2012 року при прийнятті розпорядження про передачу землі в користування та 07.12.2012 року при укладенні договору оренди на підставі нього. Натомість при поданні на реєстрацію договору оренди відбувається не розпорядження земельною ділянкою орендодавцем, а реєстрація права за фактом такого розпорядження, яке вже відбулося раніше, у встановленому у даній ситуації порядку, а тому зміна органу, який на момент звернення позивача до реєстратора, має право розпоряджатися земельною ділянкою не свідчить про неможливість реєстрації вищевказаного договору оренди. Згідно з абз.1, 7 ч.1 ст.16 Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. У разі здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, похідних від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки, відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов'язаний одночасно подати до органу державної реєстрації прав чи державному кадастровому реєстратору відповідну заяву про державну реєстрацію права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку. Ухвалою про відкриття провадження у справі судом витребовувалась копія матеріалів реєстраційної справи, натомість вимоги ухвали відповідачами не виконано, а тому суд розглядав справу за наявними у ній матеріалами (а.с.1). Судом встановлено, що до Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області позивачем подано договір оренди від 07.12.2012 року, витяг з ДЗК від 17.09.2013 року, паспорт та інд. номер (а.с.6). Рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у користування для сільськогосподарських потреб, на яке є посилання в договорі оренди від 07.12.2012 року, а саме - розпорядження голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження №856-р від 10.10.2013 року, даний перелік не містить (а.с.6). Згідно ст.22 Закону, у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Судом встановлено, що розгляд заяви позивача з цих підстав не зупинявся, письмове повідомлення про надання розпорядження державним реєстратором позивачу не направлялося, а тому суд вважає, що реєстратор прийняв рішення про відмову в реєстрації права користування передчасно, без урахування всіх обставин, що свідчить про його протиправність, а тому позовні вимога про визнання протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №6659022 від 10 жовтня 2013 року, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області підлягає задоволенню. Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати право оренди земельної ділянки, то компетенція щодо прийняття такого рішення належить саме державному реєстратору в процедурі розгляду усіх наданих документів та заяви про таку реєстрацію та не може бути підмінена судом, а тому такі позовні вимоги [PERSON] є безпідставними.

Результат розгляду: partial