Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

17 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що постановою інспектора ДПС взводу ДПС з ОСП № 2 в Чернігівській області старшого прапорщика міліції Мохір В.Д. від 13 січня 2014 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 300 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Він вважає зазначену постанову незаконною, оскільки при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак проступку, у зв'язку з чим просить скасувати постанову інспектора ДПС взводу ДПС з ОСП № 2 в Чернігівській області від 13 січня 2014 року серії АБ2 №012606 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Сторони в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав заяву, в якій позов підтримав, справу просив розглядати у його відсутність. Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в якому просить справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2014 року о 10 год. 29 хв. [PERSON] на 56 км автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ керуючи своїм автомобілем «Volkswagen Caravelle», д.н.з. [NUMBER] рухався зі швидкістю 117 км/год. Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В п.8.1 Правил дорожнього руху зазначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п. 12.6 Правил дорожнього руху України, поза населеними пунктами на всіх дорогах та дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з прицепом та мотоциклам - не більше 80 км/год; б) транспортним засобам, якими керують водії зі стажем до 2 років,- не більше 70 км/год; в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам - не більше 60 км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Згідно з п. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає при перевищенні водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує вказані документи та матеріали. Відповідно до ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. Швидкість транспортного засобу позивача вимірювалась приладом «ВИЗИР № 0812584». Даний вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписуючий «ВИЗИР» пройшов перевірку та отримав свідоцтво про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки № 22-2/1221738 від 25 березня 2014 року, виданого Всеукраїнським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів (а.с.20). Відповідно до технічних характеристик, вказаних у керівництві з експлуатації БКЮФ2.788.100РЕ, вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписуючий «ВИЗИР» дозволяє вимірювання швидкості як у стаціонарному, так і в патрульному режимі, та забезпечує вимірювання швидкості транспортного засобу при одночасному вимірюванні швидкості патрульного автомобіля. Крім того, «ВИЗИР» зберігає свої властивості при використанні при температурі навколишнього повітря від 0 °С до плюс 60 °С, в термочохлі - від мінус 30 °С до плюс 10 °С (а.с.20-21). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні постанови дотримано вимоги ст.ст. 245, 276, 280 КУпАП, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Результат розгляду: denied