Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Посадової особи Територіального Північно-Східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України - старший інспектор відділу фінансового аудиту Територіального Північно-Східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України Близнюка Романа Олександровича, Територіального Північно-Східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії посадової особи відповідача, Територіального Північно-Східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України - старшого інспектора відділу фінансового аудиту Територіального Північно-Східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України підполковника Близнюка Романа Олександровича. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. В судове засідання з'явився представник позивача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Представник відповідача до суду з'явився, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державне підприємство «Готель «Козацький», згідно зі Статутом, засноване на державній власності й підпорядковане Міністерству оборони України, згідно п.п. 2.1 п. 2 Статуту, вказане підприємство створене з метою надання за плату готельних і побутових послуг тимчасово розміщеним: військовослужбовцям, членам їх сімей, працівникам Збройних Сил України; військовим делегаціям інших країн; громадянам України й іноземним громадянам за наявності вільних місць. Так, Територіальним Північно-Східним управлінням внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України було проведено аудит ДП «Готель «Козацький» МО України за період з 01.07.2011 року по 12.03.2013 року, за наслідками якого складено Аудиторський звіт №234/1/31/51 від 29.04.2013 року про результати аудиту відповідності окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, згідно висновків якого відповідачем встановлено порушення директором Готелю та посадовими особами вимог чинного законодавства, а також недоліки у фінансово-господарській діяльності Готелю, що призвели до збитків. Крім того, зі змісту Аудиторського звіту, позивачу надано рекомендації щодо усунення пору встановлених порушень. Позивач, не погоджуючись з діями відповідачів щодо проведення аудиту, звернувся з позовом до суду про визнання їх протиправними. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що під час проведення аудиту відповідачі діяли на підставі, у спосіб та в межах визначених законом повноважень, відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність протиправності дій відповідачів. Позивач з вказаним висновком суду першої інстанції не погодився, мотивуючи апеляційну скаргу зокрема тим, що судом, під час ухвалення оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема апелянт вказує не те, що рішення про проведення планового та позапланового внутрішнього аудиту має бути оформлене окремим розпорядчим актом, в даному випадку, Міністра оборони України, разом з тим ні телеграма 234/629 від 07.03.2013 року, Доповідна записка [PERSON], на якій міститься резолюція Міністра оборони України від 27.02.2013 року № 2788/з, не відповідає вимогам, що ставляться до розпорядчих актів, відтак, на думку апелянта, у відповідача були відсутні законні підстави для проведення аудиту. Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів зазначає наступне. Наказом Міністра оборони України від 14.11.2012 року №753 «Про організацію діяльності з внутрішнього аудиту та затвердження Порядку проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України» затверджено Порядок проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України. Відповідно до п. 1 Наказу Службу внутрішнього аудиту Збройних Сил України становлять Департамент внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, територіальне управління внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України, територіальне Північно-Східне управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, територіальне Південне управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, територіальне Центральне управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України та територіальне Кримське управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України. Пунктом 1.2 Порядку визначено, що внутрішній аудит - діяльність Служби, спрямована на удосконалення системи управління фінансовими та матеріальними ресурсами, запобігання фактам незаконного, неефективного та не результативного використання підконтрольними суб'єктами бюджетних коштів та державного (військового) майна, виникненню помилок чи інших недоліків у їх діяльності, поліпшення внутрішнього контролю. Відповідно до п. 1.4 Порядку планові та позапланові аудиторські завдання виконуються відповідно до Постанови, Стандартів, цього Порядку та Кодексу етики. Також п. 1.5, 1.6 Порядку передбачено, що не визначені цим Порядком інші аспекти діяльності Служби з внутрішнього аудиту визначаються внутрішніми документами з аудиту, які затверджуються директором Департаменту відповідно до законодавства. Аудитори виконують службові доручення й безпосередньо підпорядковуються керівництву відповідного підрозділу Служби. Неправомірне втручання правоохоронних органів, органів військового чи господарського управління, засобів масової інформації, об'єднань громадян, інших юридичних або фізичних осіб у їх діяльність не допускається. Пунктом 4.13 Порядку встановлено, що позапланові аудити проводяться за окремим рішенням Міністра оборони України з метою своєчасного реагування на проблеми, що виникають під час виконання покладених на Міноборони, Генеральний штаб та підконтрольні суб'єкти завдань, та в інших визначених законодавством випадках. Аудит за дорученням вищих органів державної влади, рішенням Міністра оборони України може бути проведений в будь-який час незалежно від кількості і тематики попередніх аудитів, інших контрольних заходів на підконтрольному суб'єкті. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для проведення позапланової перевірки слугувала телеграма ТВО директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України №234/629 від 07.03.2013 року, адресована начальнику Територіального Північно-Східного УВА та К з проханням на підставі доручення Міністра оборони України від 27.02.2013 №2788/з (фактично - Доповідна записка [PERSON], на якій міститься резолюція Міністра оборони України від 27.02.2013 року № 2788/з) провести аудит відповідності окремих питань діяльності державного підприємства Міністерства оборони «Готель «Козацький» (м. Київ). Так, суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що нормативними актами з приводу проведення внутрішнього аудиту у сфері Міністерства оборони України не затверджена у встановленому порядку форма рішення Міністра оборони України щодо питань проведення позапланового аудиту, дійшов висновку, що доручення Міністра оборони України, про яке зазначено в телеграмі №234/629 від 07.03.2013 року, є тим окремим рішенням, в розумінні п. 4.13 Порядку, яке надає право контролюючому органу здійснювати позапланову перевірку. Колегія суддів з даним висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Як було зазначено вище, Державне підприємство «Готель «Козацький» засноване на державній власності й підпорядковане Міністерству оборони України. Відповідно до абз.3 п. 6 Постанови Кабінету міністрів України № 1001 від 28.09.2011 року «Про Деякі питання утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», керівник центрального органу виконавчої влади, його територіального органу та бюджетної установи приймає рішення про проведення планового та позапланового внутрішнього аудиту, що оформляється розпорядчим актом. Розпорядчими актами є накази, розпорядження, постанови, рішення (розпорядчі документи), тобто акти організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видаються суб'єктом нормотворення процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийняті (видані) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямовані на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання. Відповідно до Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1242, визначено, що накази (розпорядження) оформляються на бланку наказу (розпорядження), а також встановлено обов'язкові реквізити та форму викладення тексту наказу (розпорядження), при цьому аналогічні положення містяться в Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 777 від 21.11.2012 року. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції що доручення Міністра оборони України, про яке зазначено в телеграмі №234/629 від 07.03.2013 року, є тим окремим рішенням, в розумінні п. 4.13 Порядку, яке надає право контролюючому органу здійснювати позапланову перевірку, так як телеграма ТВО директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України №234/629 від 07.03.2013 року, з проханням провести аудит відповідності окремих питань діяльності державного підприємства Міністерства оборони «Готель «Козацький», на підставі доручення Міністра оборони України від 27.02.2013 №2788/з, яке фактично являє собою Доповідну записку [PERSON] з резолюцією Міністра оборони України від 27.02.2013 року № 2788/з, не відповідають вимогам, що ставляться до розпорядчих актів, а відтак не можуть вважатися підставою для проведення позапланового аудиту. Відтак, на підставі викладеного, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідачів під час проведення аудиту з огляду на відсутність законних підстав його проведення. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Результат розгляду: granted