Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

16 вересня 2013 відповідачем, на підставі акта перевірки від 09.09.2013, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.09.2013 та припису від 09.09.2013, прийнято оскаржувану постанову №403/13, якою до позивача за порушення абз.3 п.6 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» застосовано штраф в сумі 51615грн. Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах. Так, під час проведення перевірки встановлено, що на вулиці Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва на території автостоянки розміщена двоповерхова будівля, яка експлуатується Обслуговуючим кооперативом автостоянки «Дружба» (об'єкт ІІ категорії складності) без прийняття його в експлуатацію, чим порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тобто, правова позиція відповідача зводиться до того, що позивач є суб'єктом відповідальності за використання/експлуатацію будівлі, яка не введена в експлуатацію. Окружний адміністративний суд м. Києва критично ставиться до таких тверджень відповідача, враховуючи наступне. Відповідно до абз.3 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: - експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації, а саме: об'єктів II категорії складності - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» чітко визначено, що замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Таким чином, визначальною обставиною притягнення позивача до відповідальності за диспозицією абз.3 п.6 ч.2 ст.2 є його приналежність до замовника або підрядника будівництва. Втім, під час перевірки суб'єктом владних повноважень не виявлено, а судом під час розгляду справи не встановлено наявності доказів, які підтверджують те, що позивач є замовником та/або підрядником будівництва двоповерхової будівлі ІІ категорії складності за адресою м. Київ, вул. Стальського, 29. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури. Таким чином, суб'єктами містобудування є замовники будівництва, а також юридичні особи та фізичні особи - підприємці, які виконують будівельні роботи. Аналогічна позиція викладена в Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 22.20.2013 №40-11-5461. Втім, вказаних норм законодавства відповідачем під час проведення перевірки та винесенні спірної постанови про накладення штрафу до уваги не прийнято, внаслідок чого помилково зроблено висновок про приналежність позивача, в даному випадку, до суб'єктів містобудівної діяльності. Суд також не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу використання/експлуатації позивачем двоповерхової будівлі за адресою вул. Стальського, 29 у м. Києва, надані відповідачем під час розгляду справи фотоматеріали, згідно яких адміністрація ОКА «Дружба» запрошує учасників Кооперативу на 2 поверх (не зазначено якої саме будівлі та за якою адресою) для заміни перепусток, адже дані документи не відповідають поняттю доказів в розумінні ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України. Більш того, під час розгляду справи представником відповідача не надано жодного доказу приналежності даного приміщення на праві власності/користування саме позивачу, не встановлено ким та протягом якого періоду двоповерхова будівля була побудована, з урахуванням чого обставини, викладені в акті перевірки спростовуються фактичними обставинами справи, внаслідок чого спірна постанова про накладення штрафу №403/13 від 16.09.2013 є протиправною та підлягає скасуванню. Однак, суд не знаходить підтвердження належними доказами протиправності дій відповідача при проведенні перевірки, за наслідками якої складено акт від 09.09.2013, з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбаченим законом, зокрема, відповідно до вимог ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю від 23.05.2011 №553. За наслідками перевірки складено Акт, на підставі якого винесено оскаржувану постанову №403/13 від 16.09.2013. Крім того, позивач не вказує в позові, які саме дії відповідача, на його думку, є протиправними. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню частково. Згідно ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial