Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2013 до позивача - [PERSON] (громадянина Російської Федерації) застосовано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у Запорізькому СІЗО (а.с. 6). Постановою старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 03.12.2013 залучено адвоката [PERSON] як захисника підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні №22013080000000094 від 11.09.2013 (а.с. 10). На ім'я начальника Запорізького слідчого ізолятора №10 захисником підозрюваного подано клопотання від 19.12.2013 про допуск до нього приватного нотаріуса для посвідчення письмової заяви [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с. 13). За результатами розгляду даного клопотання начальником Запорізького СІЗО надано письмову відповідь від 25.12.2013 про неможливість задоволення такого клопотання через відсутність постанови слідчого відділу СБУ в Запорізькій області про можливість залучення нотаріуса у вирішенні даного питання (а.с. 11). Не погоджуючись з такими доводами, позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності начальника Запорізького СІЗО №10 Бунака Валерія Петровича та зобов'язання начальника Запорізького слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області Бунака Валерія Петровича допустити приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у Запорізький слідчий ізолятор для посвідчення заяви [PERSON] про відмову від спадщини. Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що в даному випадку відповідач - начальник Запорізького СІЗО №10 Бунак Валерій Петрович діяв саме як суб'єкт владних повноважень. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника про допущення до підозрюваного приватного нотаріуса для посвідчення заяви про відмову від спадщини, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 21 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 26 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. За приписами статті 6 Закону України «Про попереднє ув'язнення» від 30.06.1993 №3352-XII (далі іменується - Закон України №3352-XII), особи, які перебувають у місцях попереднього ув'язнення, мають обов'язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Правове становище іноземних громадян і осіб без громадянства, які перебувають у місцях попереднього ув'язнення, визначається законодавством України, що передбачає права і обов'язки цих осіб під час перебування їх на території України, з обмеженнями, які встановлені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не допускається надання будь-яких пільг чи переваг особам, які перебувають у місцях попереднього ув'язнення, залежно від їх расової, національної приналежності, ставлення до релігії, майнового стану, політичних поглядів та минулих заслуг. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України №3352-XII, побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув'язнення лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин. За приписами пункту 1.1 Розділу VII Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 18.03.2013 №460/5 (далі іменується - Наказ №460/5), відповідно до статті 12 Закону України «Про попереднє ув'язнення» ув'язненим надаються короткострокові побачення з родичами або іншими особами адміністрацією СІЗО лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин з урахуванням побажання ув'язненого, його поведінки та пропускної спроможності приміщень для надання побачень. Дозвіл слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, завірений гербовою печаткою, дійсний тільки на одне побачення. Відповідно до пункту 1.2 Розділу VII Наказу №460/5, на підставі письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, а також письмової заяви особи, яка прибула на побачення, начальник СІЗО або його заступник надає письмовий дозвіл і розпорядження черговому помічнику на його проведення. З наведених норм вбачається, що для надання начальником письмового дозволу на побачення з нотаріусом необхідна наявність письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до відповідача із клопотанням про надання побачення з нотаріусом, захисником не надано письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження. Крім того, відповідачем зроблено запит до Начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 06.02.2014 №2/6-938 про дання інформації про наявні звернення захисника до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області з приводу надання дозволу на побачення (а.с. 65). Листом від 07.02.2014 начальник слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області повідомив відповідача про те, що захисник [PERSON] не зверталася з проханням допустити у Запорізький слідчий ізолятор №10 приватного нотаріуса для посвідчення письмової заяви її підзахисного на відмову від спадщини (а.с. 66). Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо недопущення нотаріуса до позивача без письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності начальника Запорізького СІЗО №10 Бунака Валерія Петровича з приводу допуску нотаріуса для посвідчення заяви [PERSON], суд зазначає наступне. За приписами частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Суд зазначає, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Зважаючи на те, що відповідачем була надана письмова відповідь про неможливість допуску нотаріуса до [PERSON] без належного письмового дозволу слідчого, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, твердження про бездіяльність відповідача є необґрунтованими, адже останній вчинив всі належні дії для розгляду клопотання та надав відповідь. Крім того, відповідач, в силу норм чинного законодавства, не міг вчиняти будь-яких інших дій в конкретних умовах, адже для надання письмового дозволу на побачення з нотаріусом необхідний письмовий дозвіл слідчого, якого на той час не було. Суд не приймає до уваги письмові пояснення, надані позивачем до суду 24.03.2014, оскільки в них міститься обґрунтування обставин, які виникли після подання до суду адміністративного позову. Так, позивач зазначає, що постановою слідчого від 03.03.2014 в задоволенні клопотання захисника [PERSON] щодо отримання постанови слідчого про надання можливості залучення нотаріуса для посвідчення письмової заяви на відмову від спадщини - відмовлено (а.с. 105). Позивач зазначає, що постанова слідчого від 03.03.2014 є невмотивованою та такою, що порушує права та інтереси [PERSON] Суд зазначає, що дані обґрунтування не стосуються первинно заявлених позовних вимог, а фактично являються зміною предмету та підстав позову. Описані позивачем обставини виникли задовго після звернення до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльності начальника Запорізького СІЗО №10 щодо надання дозволу на побачення з нотаріусом для вчинення нотаріальних дій та зобов'язання вчинити дії щодо допуску до [PERSON] нотаріуса. Позивач, не погоджуючись з постановою слідчого та вважаючи її протиправною, має право оскаржити таку постанову в порядку, визначеному чинним законодавством України. Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, та відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Враховуючи наведене та

Результат розгляду: denied