Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 350168 від 18.12.2013 року скасувати. У судовому засіданні позивач позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Відповідач, інспектор взводу ДПС ДАІ при Кіровоградському МВ УМВС України в Кіровоградській області Олійник Павло Володимирович в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Надав до суду письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 350168 від 18.12.2013 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень. Як вбачається із постанови, позивач 13.12.2013 року о 20 год. 50 хв., керуючи автомобілем ЗАЗ 11030, номерний знак [NUMBER], в м. Кіровограді по вул. Волкова біля школи № 19, здійснив обгін автомобіля ВАЗ 2215 державний номер [NUMBER] перед нерегульованим пішохідним переходом менше, ніж за п'ятдесят метрів, чим порушив п.14.6 ПДР України. Вказана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 420211 від 13.12.2013 року. В протоколі в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності позивач вказав, що вину визнає. Статтею 122 ч. 2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем в судове засідання надано письмові заперечення, письмові пояснення водія автомобіля ВАЗ 2215, копію протоколу серії АА2 № 420211 від 13.12.2013 року та копію постанови серії ПС1 № 350168 від 18.12.2013 року, з огляду яких вбачається, що дійсно обставини зазначені в оскаржуваній постанові щодо порушення п. 14.6 ПДР України мали місце. А саме, в постанові позивач визнав свою вину, а в письмових поясненнях водій автомобіля ВАЗ 2215, якого обігнав позивач, підтвердив факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Доводи позивача наведені в позові на його обґрунтування не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Щодо посилань позивача на перебільшену суворість застосованого до нього інспектором покарання вказував на можливість обмежитись попередженням в даній ситуації. То, відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, Судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм. Оскільки наведений у ст. 34 КпАП перелік обставин, які пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не є вичерпним, суддя при накладенні адміністративного стягнення може визнати пом'якшуючими й інші обставини, не передбачені цією статтею. Перелік обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення (ст. 35 КпАП), навпаки, є вичерпним, тому суддя не вправі посилатись у постанові як на обтяжуючі і враховувати при накладенні стягнення обставини, не передбачені законом. Відповідач, визначаючи розмір адміністративного стягнення відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП, застосував до позивача мінімальний розмір штрафу передбачений даною нормою. За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідачем представлено достатньо доказів, які вказують на наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП та вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied