Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Рахівської районної державної адміністрації, третя особа - Управління Держкомзему у Рахівському районі і просила: розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 17 березня 2010 року за №250 «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 09 березня 2010 року №208» визнати незаконним та скасувати. Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації від 17 березня 2010 року за № 250 скасовано розпорядження в.о. голови Рахівської районної державної адміністрації №208 від 09 березня 2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано позивачу у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,9849 гектара для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ясінянської селищної ради, за межами населеного пункту, в урочищі «Урда», на підставі якого йому 15 березня 2010 року було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 213595. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено. Розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 17 березня 2010 року за №250 «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 09 березня 2010 року №208» визнано незаконним та скасовано. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, прокурор Рахівського району в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації подав на вказану постанову до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на ті обставини, що згідно інформації Управління Держкомзему у Рахівському районі від 17 березня 2010 року за №2248 встановлено, що земельна ділянка, видана [PERSON] у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Урда» на території Ясінянської селищної ради, згідно картографічних матеріалів, знаходиться у складі полонини «Драгобрат», а не в урочищі «Урда», як це зазначено в розпорядженні в.о. голови Рахівської районної державної адміністрації від 09 березня 2010 року за №208. Крім того, у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, на території Ясінянської селищної ради, урочище «Урда», відсутній висновок природоохоронних органів, чим порушено вимоги ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. Також рішенням 14 сесії V скликання Рахівської районної ради від 22 квітня 2008 року №227 було накладено мораторій на виділення земельних ділянок на високогірних пасовищах (полонинах) Рахівського району. Позивач та прокурор в судове засідання не прибули, а також не направили представників в судове засідання відповідач та третя особа, хоча особи, які беруть участь у справі були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від сторін та інших осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі та участі їх представників. У зв'язку з цим та у відповідності до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження №250 видано в той час, коли [PERSON] вже було видано на руки належним чином завірений Державний акт про право власності на земельну ділянку, тобто на момент видачі оскаржуваного розпорядження, позивач вже набула права власності на земельну ділянку, захист якого гарантовано Конституцією України, Земельним та Цивільним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, не довела суду правомірності рішення відповідача, тобто не виконала покладений на неї ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок, а лише ствердила, що основною та єдиною підставою для видачі оскаржуваного розпорядження став протест прокурора, підставність вимог якого не перевірялася. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить із наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09 березня 2010 року розпорядженням в.о. голови Рахівської районної державної адміністрації за № 208 було затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність позивача [PERSON], загальною площею 1, 9849 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ясінянської селищної ради, за межами населеного пункту, урочище «Урда». На підставі вищенаведеного рішення [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 213595 від 15 березня 2010 року. Згідно інформації управління Держкомзему у Рахівському районі від 17.03.2010 року за № 2248 встановлено, що земельна ділянка, надана [PERSON] у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Урда» на території Ясінянської селищної ради, згідно картографічних матеріалів, знаходиться у складі полонини «Драгобрат», а не в урочищі «Урда», як це зазначено в розпорядженні в.о. голови Рахівської РДА від 09 березня 2010 року за № 208. За таких обставин, 17 березня 2010 року прокурором Рахівського району на вищезазначене розпорядження було винесено протест № 416/10. Розпорядженням голови Рахівської РДА від 17 березня 2010 року за № 250 скасовано розпорядження в.о. голови Рахівської районної державної адміністрації №208 від 09 березня 2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано позивачеві у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,9849 гектара, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ясінянської селищної ради, за межами населеного пункту, в урочищі «Урда», на підставі якого йому 15 березня 2010 року, було виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №213595. З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке. Оскаржуване розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 17 березня 2010 року №250 видано в той час, коли [PERSON] вже отримала належним чином завірений Державний акт про право власності на земельну ділянку, а тому набула право власності на земельну ділянку, захист якого гарантовано Конституцією України, Земельним та Цивільним Кодексами України, іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації у межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Згідно ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи державної влади та місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи державної влади та місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення ненормативного характеру, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами державної влади та місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1 - зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Таким чином, ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. За таких обставин колегія суддів вважає, що голова Рахівської районної державної адміністрації, видаючи розпорядження №250 від 17 березня 2010 року «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 09 березня 2010 року №210» вийшов за межі наданих йому повноважень. Посилання прокурора на те, що земельна ділянка надана у власність із розбіжністю місця її фактичного знаходження є таким, що не узгоджується з матеріалами справи, оскільки згідно листа Управління Держкомзему у Рахівському районі від 17 березня 2010 року за №2248 встановлено, що урочище «Урда» на території Ясінянської селищної ради відповідно до картографічних матеріалів знаходиться у складі полонини «Драгобрат». Як вбачається із заперечення Управління Держземагентства у Рахівському районі Закарпатської області на апеляційну скаргу прокурора, рішенням Рахівської районної ради від 22 квітня 2008 року №227 передбачено, що мораторій на виділення земельних ділянок на високогірних пасовищах (полонинах) накладено на полонини, розташовані на території Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, і таке не має відношення до даних правовідносин. Тобто, доводи апеляційної скарги спростовуються висновки суду першої інстанції щодо суті позовних вимог. В силу пункту 1 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Частиною 2 статті 18 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції) визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. У даному випадку позов пред'явлено до Рахівської районної державної адміністрації, тобто до органу державної влади. Тому, даний спір предметно не підсудний Рахівському районному суду Закарпатської області. Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом. За наведених обставин колегія судів апеляційного суду приходить до висновку, що Рахівський районний суд Закарпатської області, як місцевий адміністративний суд, розглянув адміністративну справу, яка йому предметно не підсудна. Тому, оскаржувану постанову слід скасувати і постановити нове рішення по суті пред'явлених позовних вимог. З урахуванням вищевикладених висновків щодо підставності та обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Результат розгляду: partial