Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

У жовтні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області, в якому просив визнати відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, за період часу з 01 жовтня 2008 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи. Відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29 листопада 2011 року позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача з відмови у проведенні позивачу раніше призначеної пенсії; зобов'язано здійснити перерахунок [PERSON] державної та додаткової пенсії як інваліду 2 групи з 01 жовтня 2008 року відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру державної пенсії в вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та забезпечити відповідні виплати з врахуванням виплачених сум. Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до посвідчення серії [NUMBER], учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до вкладки [NUMBER] та інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18ОД № 052497. 21 вересня 2011 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак листом від 05 жовтня 2011 року відповідач відмовив в проведенні перерахунку пенсії позивачу ( а.с.23-24). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату основної пенсії як інваліду першої групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Апеляційний суд не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон). Відповідно до ст.49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно ч.1 ст.50 Закону, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Частиною 4 ст.54 Закону встановлено, що розмір пенсії для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Законом України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст.50 Закону викладено в новій редакції, відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 1 - інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом викладено в новій редакції і статтю 54 Закону, відповідно до якої у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням КСУ №10 рп/2008 від 22.05.2008р. положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність. Пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 39,50,51,52,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. З наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. З однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, - та, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік". На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами. Проте, як вбачається із матеріалів справи позивач перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області з 07 вересня 2011 року та отримує пенсію по інвалідності з 07 вересня 2011 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до 07 вересня 2011 року позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Законом передбачено право позивача отримувати лише один вид пенсії на вибір або за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», або Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] з 01 жовтня 2008 року до 07 вересня 2011 року є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. А з 22 липня 2011 року зазначені виплаті здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету". Разом з тим, що позивач звернувся до суду з проханням відновити пропущений строк звернення до суду тільки 19 жовтня 2011 року. Згідно ч.1 ст. 99 КАС України, - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а ч. 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Апеляційний суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, а зазначені ним причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, крім того судом першої інстанції не досліджено причини пропуску строку звернення до суду. Ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача за період з 01 жовтня 2008 року по 19 квітня 2011 року підлягають залишенню без розгляду, а в решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Отже, враховуючи, що суд першої інстанції вирішив справу з помилковим застосуванням норм процесуального права, судова колегія, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial