Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - позивач) звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 6700 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно даних особових рахунків ФОП [PERSON] обліковується податковий борг по платежу: адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 6700 грн., який виник починаючи з 13.01.2014 р. за рахунок несплати податкових зобов'язань, нарахованих згідно рішення про застосування фінансових санкцій від 09.12.2013 р. № 0002722205 та акту фактичної перевірки від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER]. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 26.02.2014 р., ФОП [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що не здійснює господарську діяльність у закусочній, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що нежитлове приміщення за даною адресою продав ще у 2009 році. На підтвердження цих доводів надав договір купівлі-продажу від 08.07.2009 р. № 3875. У судові засідання, призначені на 12.03.2014 р., 17.07.2014 р. відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що посадовими особами ГУ Міндоходів у Херсонській області 25.10.2013 р. проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, у закусочній, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За результатами перевірки складено акт від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER], у висновках якого вказано на те, що встановлено порушення ст.ст.15, 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Постанови КМУ "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва" від 30.10.2008 р. № 957. Зокрема, під час перевірки встановлено здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії (вартість партії товару - 75 грн.) та реалізацію алкогольних напоїв за цінами, нижчими від мінімальних роздрібних цін. На підставі акту перевірки позивачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 09.12.2013 р. № 0002722205, відповідно до якого до ФОП [PERSON] застосовано фінансові санкції на загальну суму 6700 грн., з яких за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії - 1700 грн., за реалізацію алкогольних напоїв за цінами, нижчими від мінімальних роздрібних цін, - 5000 грн. Звертаючись з вказаним адміністративним позовом ДПІ у м.Херсоні вказує на узгодженість застосованих до ФОП [PERSON] фінансових санкцій, у зв'язку з чим вони, на думку позивача, з 13.01.20214 р. набули статусу податкового боргу. Однак суд не погоджується з таким твердженням позивача виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи фінансові санкції до ФОП [PERSON] застосовані позивачем за порушення ст.ст.15, 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Постанови КМУ "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва" від 30.10.2008 р. № 957 на підставі ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". При цьому рішення прийнято за формою, визначеною Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Положеннями пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до п.113.1 ст.113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Згідно з п.57.2 ст.57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у Кодексі, а якщо такі строки не визначено, то протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. Грошове зобов'язання платника податків відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. З викладеного слідує, що фінансові (штрафні) санкції набувають статусу податкового боргу тільки у разі проходження процедури їх узгодження. Така процедура включає в себе наступні етапи: винесення рішення про застосування фінансових санкцій, направлення його платнику податків з повідомленням про вручення, не сплата платником податків суми фінансових санкцій після закінчення 30-денного строку з моменту отримання рішення. І лише тоді, коли платником податків не виконуються умови, визначені п.57.2 ст.57 ПК України, нараховані грошові зобов'язання після закінчення 30-денного терміну набувають статусу податкового боргу. ДПІ у м.Херсоні не надано до суду доказів направлення ФОП [PERSON] рішення про застосування фінансових санкцій від 09.12.2013 р. № 0002722205 у сумі 6700 грн. з повідомленням про вручення. При цьому суд акцентує увагу на тому, що направлення рішення про застосування фінансових санкцій повинно підтверджуватися повідомленням про вручення, а не квитанцією, оскільки саме такий спосіб доведення рішення контролюючого органу до платника податків передбачено п.58.3 ст.58 ПК України та п.3 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну від 28.11.2012 р. № 1236. Окрім цього, у самому рішенні про застосування фінансових санкцій від 09.12.2013 р. № 0002722205, яке долучено позивачем до позовної заяви, відсутні відомості про його направлення відповідачу, оскільки відповідні графи ("Рішення про застосування фінансових санкцій надіслане поштою з повідомленням про вручення суб"єкту підприємницької діяльності", "Рішення про застосування фінансових санкцій мною одержане") не містять цих даних. Оскільки ДПІ у м.Херсоні не надано доказів узгодженості фінансових санкцій, застосованих до ФОП [PERSON] на підставі рішення від 09.12.2013 р. № 0002722205, то вони не набули статусу податкового боргу, а тому відсутні підстави для звернення позивача з позовом щодо стягнення податкового боргу з ФОП [PERSON] у сумі 6700 грн. Окремо суд зазначає про наступне. Положеннями ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Приймаючи рішення про застосування фінансових санкцій від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER] до ФОП [PERSON] у розмірі 6700 грн., ДПІ у м.Херсоні в якості підстави його прийняття зазначає акт фактичної перевірки від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER]. На думку позивача, саме цим актом підтверджується здійснення ФОП [PERSON] господарської діяльності у закусочній, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні, що відбулося 26.02.2014 р., ФОП [PERSON] заперечував здійснення будь-якої діяльності у закусочній за вищевказаною адресою, вказавши на те, що ще у 2009 році продав її [PERSON] Ухвалою суду від 26.02.2014 р. позивача було зобов'язано надати до суду документи на підтвердження факту здійснення відповідачем господарської діяльності у закусочній за адресою: [ADDRESS]. На виконання ухвали суду ДПІ у м.Херсоні знову ж таки надала акт фактичної перевірки від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER]. Між тим даний акт жодним чином не підтверджує здійснення ФОП [PERSON] господарської діяльності у вищезазначеній закусочній, так як не містить інформації, на підставі якої суд міг би встановити, що саме відповідачем у закусочній за адресою: [ADDRESS] здійснено реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії та за цінами, нижчими від мінімальних роздрібних цін. Зокрема, в акті перевірки (п.п.1-9) вказано на відсутність журналу реєстрації перевірок, свідоцтва про державну реєстрацію, супровідних документів на товар, що реалізуються, книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), реєстратора розрахункових операцій, книги обліку розрахункових операцій, розрахункових книжок, розрахункових квитанцій. У п.10 акту зазначено, що при перевірці не використано жодного документу, у зв'язку з чим не зрозуміло, яким чином посадовими особами ГУ Міндоходів у Херсонській області та ДПІ у м.Херсоні встановлено, що порушення, які зафіксовані в акті фактичної перевірки, допущені ФОП [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради 27.12.1994 р. за № 4549 та перебуває на обліку у ДПІ у м.Херсоні. Згідно витягу з ЄДРПОУ серії АГ № 419101 видами діяльності ФОП [PERSON] є роздрібна торгівля на ринках (52.62.2). Відповідачем надано договір купівлі-продажу від 08.07.2009 р. № 3875, зареєстрований на товарній біржі "Смарагд-Південь", згідно якого [PERSON] продав [PERSON] павільйон некапітального типу, встановлений за адресою: [ADDRESS]. Тобто, відомості щодо належності закусочної, яка розташована за адресою: [ADDRESS], які зазначені у вступній частині акту фактичної перевірки від 25.10.2013 р. № 16/21/[NUMBER], ФОП [PERSON] не відповідають дійсності. Про недостовірність цих відомостей також свідчить і витяг з облікових даних ФОП [PERSON], наданий представником позивача, згідно якого у розділі "Відомості про об'єкти оподаткування платника податків" зазначено, що об'єкт оподаткування - закусочна за адресою: [ADDRESS], знятий з обліку 19.08.2009 р. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] у закусочній за адресою: [ADDRESS].

Результат розгляду: denied