Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зобов"язання вчинити дії посилаючись на те, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 березня 2013 року визнано за [PERSON], [INFO], жителькою [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] право на земельну частку (пай) в розмірі середнього розміру частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Леськівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Рішення вступило в законну силу 02 квітня 2013 року. Позивачка зверталась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на виконання вказаного рішення суду. Листом від 08.10.2013 року клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Згідно ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. З ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», встановлено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі ( на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Статтею 5 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що сільські, селищні. міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, шо посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Згідно ст. 6 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів накази. У зв'язку з викладеним вважає, що відповідач в установленому порядку не розглянув заяву позивача, чим порушив її права. Просить зобов'язати Монастирищенську районну державну адміністрацію розглянути її заяву, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі середнього розміру частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Леськівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, та прийняти відповідне розпорядження згідно ст. ст. 3, 5 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». В судовому засіданні позивач [PERSON], позов підтримала. Просить його задоволити. Представник позивача [PERSON] ( діє на підставі довіреності № 11 від 27.01.2014 року) позов підтримав повністю, просить його задоволити. В судовому засіданні представник відповідача Монастирищенської районної державної адміністрації Поліщук Ольга Володимирівна ( діє на підставі довіреності № 56/01-01-33 від 18.02.2014 року) вважає, що вони є неналежним відповідачем у справі, оскільки з 2012 року вони не є розпорядниками земель, які знаходяться за межами населених пунктів. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Леськівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Гаврилюк Анатолій Іванович ( посвідчення № 16 від 01.06.1998 року) вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу Держземагенства у Монастирищенському районі Черкаської області Гнатюк Ірина Леонідівна (діє на підставі довіреності № 2 від 24.02.2014 року) вважає, що позов підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення та виходить з наступного. Судом встановлено, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 березня 2013 року визнано за [PERSON], [INFO], жителькою [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] право на земельну частку (пай) в розмірі середнього розміру частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Леськівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Рішення вступило в законну силу 02 квітня 2013 року ( а.с. 6-12). Згідно листа Монастирищенської районної державної адміністрації від 08.10.2013 року в задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відмовлено та рекомендовано звернутись до суду, з огляду на те, що земель, що належали колективним сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, в адмінмежах Леськівської сільської ради вільних немає, так як усі вони в свій час розпайовані ( а.с. 13). Відповідно до частин 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статі 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, міської ради чи районної державної адміністрації. Згідно частини 2 цієї статті особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Частина 1 статті 5 вказаного Закону передбачає, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), а згідно частини 2 вказаної статті сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Разом з тим, з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245-VI, яким внесені зміни, зокрема, до статті 122 Земельного кодексу України, та встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, з 01 січня 2013 року повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або у користування, в тому числі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), наділені центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Отже, на момент прийняття Монастирищенським районним судом Черкаської області рішення від 07 березня 2013 року по справі № 2-567/12 повноваженням щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були наділені центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Ухвалою суду від 27.02.2014 року у заміні неналежного відповідача Монастирищенської районної державної адміністрації на належного - Головне управління Держземагенства у Черкаській області, відмовлено, в силу положень ч. 1 ст. 52 КАС України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, відсутність у відповідача повноважень на виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), неможливість його заміни належним відповідачем, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного ст. ст. 118, 122 Земельного Кродексу України, Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", та

Результат розгляду: denied