Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

Коростенський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення тридцятої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 28.01.2014 року №1351 "Про відкрите звернення депутатів Коростенської міської ради VI скликання". Позовні вимоги обгрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням Коростенської міської ради Житомирської області ухвалено текст звернення депутатів до Президента України, Верховної Ради України, політичних партій та громадських організацій. Прокурор вважає, що приймаючи оскаржуване рішення міська рада вийшла за межі повноважень, наданих органам місцевого самоврядування, а тому вказане рішення є незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, порушує конституційні засади місцевого самоврядування, через що підлягає скасуванню. В судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Коростенської міської ради Житомирської області проти задоволення позовних вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні. Коростенський міський голова в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Заслухавши пояснення прокурора та представника Коростенської міської ради Житомирської області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на пленарному засіданні тридцятої сесії VI скликання Коростенської міської ради прийнято рішення від 28.01.2014 року №1351 "Про відкрите звернення депутатів Коростенської міської ради VI скликання". Встановлено, що Коростенським міжрайоним прокурором під час здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів Коростенською міською радою Житомирської області виявлено незаконність прийняття оскаржуваного рішення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами вимогам Конституції України та чинним законам. Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення суд керується критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти. Згідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України. В силу ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Розділом ІІ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена організаційна-правова основа місцевого самоврядування та загальна і виключна компетенція сільських, селищних, міських рад. Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачена загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, а саме: сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено питання, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях. Районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами. Отже, компетенція місцевих рад є правовою формою виразу їх функцій, вона водночас служить і правовим засобом їх реалізації. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» розрізняє загальну і виключну компетенцію місцевих рад. Здійснюючи загальну компетенцію, місцеві ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією та законами України до їх відання. До виключної компетенції належать питання, які перебувають у віданні рад і підлягають розгляду тільки на їх пленарних засіданнях. Це, як правило, найважливіші питання місцевого значення, розгляд і вирішення яких не може бути делеговано іншим органам. Пунктом 9 ст.43 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районних рад проводиться розгляд запитів депутатів та прийняття рішень по них . Слід зазначити, що у переліку питань виключної компетенції, які вирішуються на пленарних засіданнях районної ради, в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» відсутнє таке питання, як вирішення та прийняття рішення по «зверненню депутатів». Натомість визначення та порядок розгляду депутатських звернень, запитів депутата в органах місцевого самоврядування регламентовано Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 року №93-YІ. Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк. (частина друга статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"). У разі невдоволення результатами розгляду свого звернення або ухилення посадовими особами від вирішення порушеного питання, депутат місцевої ради має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" (частина п'ята статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"). Депутатський запит - це підтримана радою вимога депутата місцевої ради до посадових осіб ради і її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, які розташовані або зареєстровані на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації, його заступників, керівників відділів і управлінь з питань, які віднесені до відання ради (частина перша статті 21 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"). Статтею 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" встановлено, що строк надання відповіді на запит депутата місцевої ради визначається місцевою радою. Офіційна відповідь надається у письмовій формі відповідній раді та депутату місцевої ради. Якщо запит з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений радою строк, то орган або посадова особа зобов'язані письмово повідомити раді та депутатові місцевої ради, який вніс запит, і запропонувати інший строк, який не повинен перевищувати один місяць з дня одержання запиту. Відповідь на запит у разі необхідності розглядається на пленарному засіданні ради (частина четверта статті 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад") . Депутат місцевої ради має право надати оцінку відповіді на свій запит. За результатами відповіді на депутатський запит може бути проведено обговорення, якщо на цьому наполягає не менше 1/4 присутніх на засіданні депутатів місцевої ради. Посадових осіб, до яких звернуто запит, своєчасно інформують про дату та час обговорення відповіді на запит радою. Вони або уповноважені ними особи мають право бути присутні на цьому засіданні ради (частина п'ята статті 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад") . Депутатське запитання - це засіб одержання депутатом місцевої ради інформації або роз'яснення з тієї чи іншої проблеми. Відповідь на запитання може бути оголошено на сесії ради або дано депутату місцевої ради в індивідуальному порядку. Запитання не включається до порядку денного сесії, не обговорюється і рішення по ньому не приймається (частина друга статті 21 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"). Виходячи з наведеного, законодавець розмежовує поняття "депутатське звернення", "депутатський запит", "депутатське запитання", вони не є тотожними за своєю правовою природою та юридичними наслідками їх реалізації. Отже, за наслідками надходження звернення депутатів міської ради, відповідна рада зобов"язана розглянути порушене у такому зверненні питання та надати відповідь відповідним депутатам. При цьому, жодним із чинних законодавчих актів не надано повноважень міській раді стосовно винесення розгляду депутатського звернення на сесію ради та винесення рішення про підтримку такого звернення. Як встановлено в судовому засіданні, орган місцевого самоврядування - Коростенська міська рада Житомирської області, на тридцятій сесії VI скликання ухвалила текст звернення до Президента України, Верховної Ради України, політичних партій та громадських організацій. Частиною 2 статті 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 34, 40 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Проте, чинне законодавство не передбачає прийняття таких звернень у формі рішень відповідних місцевих рад та не вимагає здійснення додаткових процедур щодо цих звернень: прийняття, затвердження, схвалення радою, тощо. У випадку реалізації депутатських повноважень шляхом направлення депутатського звернення, таке звернення надсилається безпосередньо адресатам, а не виноситься на голосування. Ухвалення, затвердження звернення депутатів не належить до компетенції місцевої ради. Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу, самостійно на сесії ради вирішують лише питання місцевого значення, які віднесені законом до їх компетенції. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що чинне законодавство не вимагає здійснення додаткових процедур для направлення депутатського звернення (схвалення тощо). У випадку реалізації депутатських повноважень шляхом направлення депутатського звернення, таке звернення надсилається безпосередньо адресатам, а не виноситься на голосування. Схвалення звернення депутатів не належить до компетенції місцевої ради. Такі висновки суду кореспондуються з приписами статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад". Недотримання зазначених вимог може призвести до порушення прав депутатів, гарантованих Законом України "Про статус депутатів місцевих рад". Крім цього, Конституційний Суд України рішенням від 26 березня 2002 року за №6-рп/2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України. Такої ж правової позиції дотримувався Конституційний Суд України і при прийнятті рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009. З врахуванням вищенаведених доводів, суд приходить до переконання, що Коростенська міська рада Житомирської області, при прийнятті рішення від 28.01.2014 р. №1351, яким ухвалила звернення депататів до Президента України, Верховної Ради України, політичних партій та громадських організацій, вийшла за межі повноважень, наданих Законом. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

Результат розгляду: granted