Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

20 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство "Управління механізації будівництва №23" (надалі по тексту - ПАТ "УМБ №23") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень. Позивач просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Полтавської ОДПІ №0000272201 від 25.01.2014 року, яким йому збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 28 333 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 14 166,50 грн.; податкове повідомлення - рішення №0000282201 від 25.01.2014 року, яким донараховано податок на додану вартість в сумі 26 985 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 13 492,50 грн. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилався на необґрунтованість та протиправність висновків акту перевірки №2/22/04715606 року від 08.01.2014 року щодо порушення ним ст.ст.138,185,188,198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 26 985 грн. та занижено податок на прибуток в сумі 28 333 грн. Наголошував на тому, що оскаржувані рішення відповідачем винесені безпідставно та протиправно, суперечать чинному законодавству та підлягають скасуванню. Таку позицію обґрунтовував тим, що ПАТ «УМБ №23» для перевірки податковому органу було надано всі первинні документи бухгалтерського обліку щодо підтвердження господарських операцій з ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» у спірному періоді. Як позивач, так і його контрагент, у період, що охоплювався перевіркою, були зареєстрованими суб'єктами господарювання, платниками ПДВ, перебуваючи на відповідному обліку в органах державної податкової служби. Висновки перевіряючих про нікчемність правочинів, безтоварний характер операцій обґрунтовані лише припущеннями та спростовуються наданими документами. З боку позивача виконані всі вимоги бухгалтерського та податкового законодавства, суму податкового кредиту та валових витрат сформовано за рахунок операцій, які мають реальний характер, отриманий товар був використаний у господарській діяльності позивача. Позивач зазначав про індивідуальний характер юридичної відповідальності, а тому останній не може нести відповідальність за можливі порушення норм податкового законодавства його контрагентами. Відтак, оскільки в діях ПАТ «УМБ №23» відсутні порушення податкового законодавства, оскаржувані рішення відповідача є необґрунтованими, протиправними та підлягають скасуванню. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, у ході розгляду справи надав додаткові пояснення по суті оподаткованих операцій. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на законність, обґрунтованість та правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Стверджувала про те, що первинні бухгалтерські документи щодо здійснення господарських операцій, за рахунок яких сформовано спірний податковий кредит та валові витрати, оформлені не належним чином. Зокрема, у договорі постачання нафтопродуктів №5 від 12.06.2012 року та відповідних податкових накладних не співпадає адреса Покупця та інформація про директора підприємства, що, як на думку податкового органу, свідчить про нікчемність оподаткованих правочинів. Позивачем для перевірки не було надано відповідачу копії паспортів якості заводу виробника на поставлену продукцію, що відповідно до умов вищевказаного договору є обов'язковими первинними документами при здійсненні фінансово - господарської діяльності. Не було надано для перевірки також копій журналу довіреностей для ідентифікації особи, що отримала товар за відповідними видатковими накладними та товарно- транспортними накладними, не надано договору про надання послуг з перевезення вантажу, хоча в товарно - транспортних накладних зазначено підприємство перевізника ТОВ «Сінтайл». Вказане, як на думку відповідача, свідчить про нереальність оподаткованих господарських операцій. Укладені за участі ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» правочини не спрямовані на настання реальних правових наслідків. Податковий кредит та валові витрати, сформовані позивачем за рахунок господарських операцій з ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД», є недійсними, оскільки такі операції полягали лише у їх документальному оформленні. Відтак, як на думку відповідача, встановлені у ході перевірки факти підтверджують правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, які не підлягають скасуванню. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що ПАТ «УМБ №23» зареєстроване як юридична особа 28.06.1996 року Полтавською районною державною адміністрацією у встановленому законом порядку, перебуває на обліку у Полтавській ОДПІ з 29.06.1996 та є платником податку на додану вартість. Згідно реєстраційних документів, видами діяльності позивача за КВЕД -2010 є: 42.11 Будівництво доріг і автострад 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 49.41 Вантажний автомобільний транспорт Полтавською МДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «УМБ №23» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» за серпень 2012 року. Правомірність підстав та процедури проведення перевірки позивачем не оспорювалися. За результатами даної перевірки відповідачем складений акт перевірки №2/22/04715606 року від 08.01.2014 року (надалі - Акт перевірки), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем ст.ст.138,185, 188, 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 26 985 грн. за серпень 2012 року та занижено податок на прибуток в сумі 28 333 грн. за ІІІ квартал 2012 року. ( а.с.8-20 ) У зв'язку зі встановленням в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, Полтавською ОДПІ 25.01.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення №0000272201, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 28 333 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 14 166,50 грн.; податкове повідомлення - рішення №0000282201 від 25.01.2014 року, яким донараховано податок на додану вартість в сумі 26 985 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 13 492,50 грн. (а.с.21-22 ) Зазначені податкові повідомлення - рішення не оскаржувались позивачем в адміністративному порядку. Не погоджуючись із вказаними рішеннями Полтавської ОДПІ , позивач звернувся до суду із позовом про визнання їх протиправними та скасування. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням та перевіряючи їх на предмет відповідності вищезазначеним критеріям, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та протиправність, виходячи з наступного. Приймаючи оскаржувані рішення, відповідач посилався як на правову підставу їх винесення встановлені ним у Акті перевірки порушення позивачем ст.ст.138,185,188,198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 26 985 грн. та занижено податок на прибуток в сумі 28 333 грн. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Згідно п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Підпунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. У відповідності до пункту 198.2 статті 198 вказаного Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. При цьому, згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Таким чином, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності. Зважаючи на вищевказані норми Податкового кодексу України, посилаючись на те, що ПАТ «УМБ №23» фактично не здійснювало придбання товару (бітуму шляхового ) у ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» , оскільки, на думку контролюючого органу, такі операції не підтверджені належно оформленими доказами, відповідач стверджує про заниження позивачем податку на прибуток в сумі 28 333 грн. та податку на додану вартість в сумі 26 985 грн. Суд знаходить вказані висновки податкового органу необґрунтованими та помилковими, не погоджується із наявністю в діях платника порушень норм податкового законодавства, з огляду на наступне. У ході розгляду справи судом встановлено факт господарських взаємовідносин між позивачем (Покупець) та ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» (Постачальник) щодо купівлі ПАТ «УМБ №23» товару (бітуму шляхового БНД 60/90) на підставі договорів постачання нафтопродуктів №5 від 16.05.2012 року, №5 від 12.06.2013 року. За умовами вказаних договорів, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю товар, визначений у цих договорах, який не обтяжений та щодо якого відсутні претензії третіх осіб, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та сплатити його вартість. (а.с.23-24, 33-34 ). Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На підтвердження дійсності укладення та реального виконання вказаних угод представником позивача надано суду податкові накладні, платіжні доручення, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, журнал реєстрації довіреностей за серпень 2012 року, копії паспортів на бітум шляховий БНД 60/90. ( а.с.35-48 ) Як вбачається з матеріалів справи, куплений позивачем у ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» бітум шляховий БНД 60/90 був використаний у власній господарській діяльності для виготовлення асфальту з метою надання послуг по поточному ремонту доріг на підставі відповідних договорів. Зокрема, вбачається виконання позивачем будівельних робіт по ремонту вулиць в м. Охтирка, поточний ремонт доріг в м. Богодухів та на території Тахтаулівської сільської ради Полтавського району. На підтвердження вказаного суду надано акти приймання виконаних робіт за формою КБ -2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, акти списання сировини - бітуму шляхового БНД 60/90. (а.с.49-119 ) Під час дослідження зазначених документів судом не встановлено жодних порушень щодо їх оформлення, крім того належне оформлення податкових накладних не заперечувалось і самим податковим органом. Відтак, в силу приписів норм Податкового кодексу України, наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів надає позивачу право на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді та підтверджує правомірність сформованих витрат. Суд критично оцінює посилання податкового органу про відсутність копій паспортів якості заводу виробника на поставлену продукцію, що, як на думку податкового органу, ставить під сумнів реальність придбання позивачем бітуму, оскільки позивачем було надано суду такі паспорти якості. Суд не бере до уваги посилання Полтавської ОДПІ на відсутність договору про надання послуг з перевезення вантажу, у той час коли в товарно - транспортних накладних зазначено перевізником ТОВ "Сінтайл". Вказане не може бути беззаперечним доказом того, що така поставка взагалі не відбувалась, оскільки з наявних у матеріалах справи товарно - транспортних накладних можливо встановити, який товар перевозився, коли , куди і ким. Не може суд вважати доказами нереальності оподаткованих операцій твердження податкового органу про те, що відповідною перевіркою ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» не підтверджено реальність господарських операцій по ланцюгу постачання з ТОВ "Адіантум". Немає доведеного зв'язку, що саме цей бітум ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» по ланцюгу постання отримало від ТОВ "Адіантум". Суд зазначає про індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податку. ПАТ «УМБ №23» не може нести відповідальність за можливе порушення податкового та валютного законодавства його контрагентом. Висновки податкового органу щодо сумнівності його контрагента ніяким чином не можуть стосуватись позивача та впливати на його податкові зобов'язання. Витягом з ЄДР позивачем було спростовано посилання податкового органу про неналежне оформлення первинних документів щодо оподаткованих господарських операцій в частині зазначення директора ТОВ «Укрдорсервіс - Центр ЛТД» та адреси підприємства. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що на запит Полтавської ОДПІ було помилково надано копію не того договору, що стосується спірних оподаткованих операцій. Суд, таким чином, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знаходить у діях платника податків (позивача) порушень тих норм закону, на які посилається відповідач, і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача протирічать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач виконав усі передбачені законом умови набуття права на податковий кредит та має його документальне підтвердження, сформував суми валових витрат на реально придбаний товар, який був використаний у власній господарській діяльності. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган. В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові. Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted