Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області №0000961700/27/17-00 та №0000951700/28/17-00 від 15.08.2014 року, що прийняті за наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, оформленим актом від 05.08.2013 року № 21/17-00/[NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами планової виїзної документальної перевірки позивача по дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, оскільки під час перевірки були надані всі документи у відповідності до вимог законодавства, оформлені належним чином, а операція, по якій сформовані податкові зобов'язання з податку на додану вартість, пов'язані з власною господарською діяльністю позивача. Крім того, вважає, що акти перевірок контрагентів не містять відповідної доказової бази. Відповідно, ФОП [PERSON] жодним чином не порушував норм податкового законодавства, в зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення прийнято неправомірно та підлягають скасуванню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що інших документів, ніж ті, що долучені до матеріалів справи, суду на підтвердження своїх вимог представити не може в зв'язку з їх відсутністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав, викладених в поданих суду письмових запереченнях (а.с.180-185). Додатково пояснила, що Буська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області при перевірці діяла в межах норм ПК України. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець [PERSON] - зареєстрований 30.05.2001 року Буською районною державною адміністрацією Львівської області як суб'єкт господарювання, ідентифікаційний номер [NUMBER], місце реєстрації в податкових органах: [ADDRESS]. ФОП [PERSON] є платником ПДВ. Основним видом діяльності [PERSON] є виробництво інших виробів з деревини. Судом встановлено, що посадовими особами Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено акт від 05.08.2013 року №21/17-00/[NUMBER] (далі - акт перевірки) (а.с.4-21), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем, а саме: - ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ст..228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійсненим [PERSON] при придбанні та продажу товарів (послуг). Товар (послуги) по вказаних правочинах не був переданий в порушення ст.662,655 та 656 ЦК України. Перевіркою встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод з метою настання реальних наслідків. В зв'язку з тим, що угоди поставки є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону, такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В даному випадку відсутні як база, так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість та податком на доходи; - п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження чистого оподаткованого доходу на суму 772250,00 грн. В результаті чого ненараховано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 року - 129 622,13 грн. - п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту за 2012 рік у розмірі 69 166,67 грн. У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладені в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення в терміни визначені п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI до органу ДПС. Заперечень на акт до податкового органу направлено позивачем не було. На підставі акта перевірки від 05.08.2013 року податковий орган 15 серпня 2013 року прийняв податкові повідомлення - рішення №0000961700/27/17-00 та №0000951700/28/17-00 про збільшення суми грошового зобов'язання. Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду. У відповідності до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. Крім того, судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції. Судам потрібно враховувати, що умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Сафір Маркет» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №30501 від 03.05.2012р.(І том а.с.80). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №30501 від 03.05.2012 року(І том а.с.80); видаткову накладну №403 від 04.07.2012 року (І том а.с.81);податкову накладну №403(І том а.с.82). Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту наданого договору, а також наданих представником позивача первинних бухгалтерських документів неможливо встановити, про які істотні умови купівлі-продажу сторони дійшли згоди. Так, до матеріалів справи не долучено обов'язкових рахунків-фактур, в яких би обумовлювались вартість, якість, кількість та асортимент товарів, що належало поставити. Не вказано виду товару, вартості та строків його поставки, не зазначено, яким чином відбувалось формування ціни на товари, тощо. Суду не представлено сертифікатів якості та гігієнічних висновків або інших документів, що додаються при поставці товару для підтвердження його якісних показників. Таким чином, неможливо встановити, про поставку яких саме ТМЦ домовились сторони, за якою ціною, в які терміни тощо. Пунктом 2.3. вказаного договору визначено, що передача товару покупцю засвідчується підписами відповідальних осіб у товаросупровідних документах, дата оформлення яких вважається датою передачі товару покупцю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Товаро-транспортні накладні на перевезення позивачу не надавалися і він визнав, що таких документів у нього немає. Пунктом 1.3 договору зазначено, що загальна сума угоди складається з суми накладних та рахунків-фактур на кожну партію товару. Натомість, як вже зазначалось вище, жодних рахунків-фактур позивачем представлено не було. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] включив до складу валових витрат за липень 2012 року, сплачений в складі вартості отриманих від ТзОВ «Сафір Маркет» товарів, відповідно до виписаної податкової накладної №403 від 04.07.2012 року (на суму 41 666,66 грн., в тому числі ПДВ - 8 333,33 грн.). Водночас, матеріалами справи не підтверджено факту оплати поставленої букової дошки. Таким чином суд зазначає, що якість та обсяг оформлених на поставку ТМЦ документів ставить під сумнів реальність господарської операції з ТзОВ «Сафір Маркет». Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Голден Елітсервіс» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №230401 від 23.04.2012р.(І том а.с.83). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №230401 від 23.04.2012 року(І том а.с.83); видаткові накладні №2504 від 25.04.2012 року (І том а.с.84), №801 від 08.05.2012 року(І том а.с.86); податкові накладні №2504 від 25.04.2012 року(І том а.с.85) та №801 від 08.05.2012 року(І том а.с.87). Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту наданого договору, а також наданих представником позивача первинних бухгалтерських документів неможливо встановити, про які істотні умови купівлі-продажу сторони дійшли згоди. Так, до матеріалів справи не долучено обов'язкових рахунків-фактур, в яких би обумовлювались вартість, якість, кількість та асортимент товарів, що належало поставити. Не вказано виду товару, вартості та строків його поставки, не зазначено, яким чином відбувалось формування ціни на товари, тощо. Суду не представлено згаданих в договорі рахунків-фактур на вказані операції, не надано сертифікатів якості та гігієнічних висновків або інших документів, що додаються при поставці товару для підтвердження його якісних показників. Таким чином, неможливо встановити, про поставку яких саме ТМЦ домовились сторони, за якою ціною, в які терміни тощо. Пунктом 2.3. вказаного договору визначено, що передача товару покупцю засвідчується підписами відповідальних осіб у товаросупровідних документах, дата оформлення яких вважається датою передачі товару покупцю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Пунктом 1.3 договору зазначено, що загальна сума угоди складається з суми накладних та рахунків-фактур на кожну партію товару. Натомість, як вже зазначалось вище, жодних рахунків-фактур позивачем представлено не було. Судом встановлено, ПП «Голден Елітсервіс» за квітень та травень 2012 року обсяг поставки (без ПДВ) становить 55 000,00 грн., сума ПДВ 9 166,67 грн., та 46 000,00 грн., сума ПДВ 7 666,67 грн., що підтверджено банківськими виписками про рух коштів по поточному рахунку ФОП [PERSON], безготівкованими коштами перераховано пл..№60 від 25.04.2012 року 55 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 9 166,67 грн., пл..№71 від 08.05.2012 року 46 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 7 666,67 грн. В той час ПП «Голден Елітсервіс» по обліку не відображає вчинення будь-яких господарських операцій. Як вбачається з матеріалів справи, господарські операції СПД ФО [PERSON] не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складстких приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, В зв'язку з цим СПД ФО [PERSON] фактично неможливо було здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. Судом не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ПП «Голден Елітсервіс» до СПД ФО [PERSON], актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. Згідно пояснень позивача, між ПП «Айс-Берг ТМ» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки. Суд зазначає, що позивач не надав суду договір поставки №9101 від 10.09.2012 року, пояснивши, що на підтвердження своїх вимог представити такий не може у зв'язку з його відсутністю, відтак судом встановлено порушення вимог ст.. 44 ПК України. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: видаткові накладні №100 від 12.09.2012 року (І том а.с.88) та №101 від 17.09.2012 року(І том а.с.90); податкові накладні №1201 від 12.09.2012 року(І том а.с.89) та №1701 від 17.09.2012 року(І том а.с.91). Судом встановлено, ПП «Айс-Берг ТМ» за вересень 2012 року обсяг поставки (без ПДВ) становить 66 666,67 грн., сума ПДВ 13 333,33 грн. в той час ПП «Айс-Берг ТМ» по обліку не відображає вчинення будь-яких господарських операцій. Вищевказані суми включено до складу валових витрат за квітень та травень 2012 року. Позивачем не доведено факт реального виконання умов договору, що надало б йому право на формування податкового кредиту. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту. Враховуючи юридичну дефектність первинних документів, відомості у яких не підтверджені іншими доказами (документи формально оформлені без фактичного надання послуг), суд вважає, що позивач не набув права на формування на їх підставі даних податкового обліку. Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Валдівуд» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №091012 від 09.10.2012р.(І том а.с.92). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №091012 від 09.10.2012р.(І том а.с.92); рахунок-фактура №0910-1 від 09.10.2012 року(І том а.с.93) та №1110-01 від 11.10.2012 року(І том а.с.96); видаткові накладні №10 від 09.10.2012 року (І том а.с.94) та №12 від 11.10.2012 року(І том а.с.97); податкові накладні №10 від 09.10.2012 року(І том а.с.95) та №12 від 11.10.2012 року(І том а.с.98). В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Судом встановлено, ПП ТзОВ «Валдівуд» за жовтень 2012 року обсяг поставки (без ПДВ) становить 75 000,00 грн., сума ПДВ 15 000,00 грн., що підтверджено банківськими виписками про рух коштів по поточному рахунку ФОП [PERSON] Безготівковими коштами перераховано: пл.№160 від 09.10.2012 року 59 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 9 833,33 грн., пл.№160 від 11.10.2012 року 18 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 000,00 грн. В той час ТзОВ «Валдівуд» по обліку не відображає вчинення будь-яких господарських операцій з ФОП [PERSON] що підтверджено відсутність записів в АРМ «Сиситема автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагента на рівні ДПА України». Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Західбудстиль» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №200101 від 20.01.2012р.(І том а.с.99). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №200101 від 20.01.2012р.(І том а.с.99); видаткові накладні №030208 від 03.02.2012 року (І том а.с.100), №070207 від 07.02.2012 року(І том а.с.102), №140204 від 14.02.2012 року(І том а.с.104), №170204 від 17.02.2012 року(І том а.с.106), №210201 від 21.02.2012 року(І том а.с.108), №020301 від 02.03.2012 року(І том а.с.110) та №010301 від 01.03.2012 року(І том а.с.112); податкові накладні №30208 від 03.02.2012 року(І том а.с.101), №70207 від 07.02.2012 року(І том а.с.103), №140204 від 14.02.2012 року(І том а.с.105), №170204 від 17.02.2012 року(І том а.с.107), №210201 від 21.02.2012 року(І том а.с.109), №20301 від 02.03.2012 року(І том а.с.111) та №10301 від 01.03.2012 року(І том а.с.113). Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту наданого договору, а також наданих представником позивача первинних бухгалтерських документів неможливо встановити, про які істотні умови купівлі-продажу сторони дійшли згоди. Так, до матеріалів справи не долучено обов'язкових рахунків-фактур, в яких би обумовлювались вартість, якість, кількість та асортимент товарів, що належало поставити. Не вказано виду товару, вартості та строків його поставки, не зазначено, яким чином відбувалось формування ціни на товари, тощо. Суду не представлено згаданих в договорі рахунків-фактур на вказані операції, не надано сертифікатів якості та гігієнічних висновків або інших документів, що додаються при поставці товару для підтвердження його якісних показників. Таким чином, неможливо встановити, про поставку яких саме ТМЦ домовились сторони, за якою ціною, в які терміни тощо. Пунктом 2.4 вказаного договору визначено, що передача товару покупцю засвідчується підписами відповідальних осіб у товаросупровідних документах, дата оформлення яких вважається датою передачі товару покупцю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Пунктом 1.3 договору зазначено, що загальна сума угоди складається з суми накладних та рахунків-фактур на кожну партію товару. Натомість, як вже зазначалось вище, жодних рахунків-фактур позивачем представлено не було. Судом встановлено, ПП «Західбудстиль» за січень, лютий та березень 2012 року обсяг поставки (без ПДВ) становить становить 171 250,00 грн., сума ПДВ 34 250,00 грн., що підтверджено банківськими виписками про рух коштів по поточному рахунку ФОП [PERSON] безготівковими коштами перераховано пл.№17 від 25.01.2012р. 25 164,0 грн. в т.ч. ПДВ 4833,33грн., пл.№19 від 03.02.2012р. 28 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 666,67 грн. пл.№20 від 07.02.2012р. 17 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 916,67 грн., пл.№29 від 14.02.2012р. 16 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 666,67 грн., пл.№30 від 17.02.2012р. 27 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 500,00 грн., пл.№32 від 21.02.2012р. 15 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 500,00 грн., , пл.№35 від 02.03.2012р. 73 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 12 166,67 грн. В той час ПП «Західбудстиль» по обліку не відображає вчинення будь-яких господарських операцій. Враховуючи матеріали справи, аналізуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що подані позивачем первинні бухгалтерські документ не можуть доводити реальність господарських операцій між ФОП [PERSON] та ПП «Західбудстиль». Позивачем не надано суду документальних підтверджень, які б спростовували порушення, про які зазначено в акті перевірки. Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Домінанта-Еко» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №090301 від 09.03.2012р.(І том а.с.114). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №090301 від 09.03.2012 року(І том а.с.114); видаткові накладні №4 від 13.03.2012 року (І том а.с.115), №19 від 15.03.2012 року(І том а.с.117), №27 від 21.03.2012 року(І том а.с.119), №39 від 30.03.2012 року(І том а.с.121), №3 від 06.04.2012 року(І том а.с.123) та №5 від 11.04.2012 року(І том а.с.125); податкові накладні №4 від 13.03.2012 року(І том а.с.116), №19 від 15.03.2012 року(І том а.с.118), №27 від 21.03.2012 року(І том а.с.120), №39 від 30.03.2012 року(І том а.с.122), №3 від 06.04.2012 року(І том а.с.124) та №5 від 11.04.2012 року(І том а.с.126). Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту наданого договору, а також наданих представником позивача первинних бухгалтерських документів неможливо встановити, про які істотні умови купівлі-продажу сторони дійшли згоди. Так, до матеріалів справи не долучено обов'язкових рахунків-фактур, в яких би обумовлювались вартість, якість, кількість та асортимент товарів, що належало поставити. Не вказано виду товару, вартості та строків його поставки, не зазначено, яким чином відбувалось формування ціни на товари, тощо. Суду не представлено згаданих в договорі рахунків-фактур на вказані операції, не надано сертифікатів якості та гігієнічних висновків або інших документів, що додаються при поставці товару для підтвердження його якісних показників. Таким чином, неможливо встановити, про поставку яких саме ТМЦ домовились сторони, за якою ціною, в які терміни тощо. Пунктом 2.3. вказаного договору визначено, що передача товару покупцю засвідчується підписами відповідальних осіб у товаросупровідних документах, дата оформлення яких вважається датою передачі товару покупцю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Пунктом 1.3 договору зазначено, що загальна сума угоди складається з суми накладних та рахунків-фактур на кожну партію товару. Натомість, як вже зазначалось вище, жодних рахунків-фактур позивачем представлено не було. Судом встановлено, ПП «Домінанта - Еко» за березень та квітень 2012 року обсяг поставки(без ПДВ) становить 142 500,00 грн., сума ПДВ 28 500,00 грн., що підтверджено банківськими виписками про рух коштів по поточному рахунку ФОП [PERSON] безготівковими коштами перераховано пл.№43 від 13.03.2012року 23 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 833, 34грн., пл.№44 від 15.03.2012року 23 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 833,34 грн., пл.№47 від 07.02.2012року 25 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 166,67 грн., пл.№56 від 30.03.2012року 15 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2500,00 грн.,пл.№57 від 06.04.2012 року 55 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 9 166,67 грн., пл.№58 від 11.04.2012 року 30 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн. В той час ПП "Домінанта - Еко " по обліку не відображає вчинення будь-яких господарських операцій. Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Будколо» (продавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) укладено договір поставки №0801 від 14.08.2012 року(І том а.с.127). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар в кількості та асортименті, за цінами та на суму, що наведені в накладних, та які є невід'ємною частиною даного договору. Документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даною угодою, є рахунок-фактура та накладна постачальника. Поставка товару здійснюється силами та за кошти покупця. У вартість товару входить поставка на склад покупця. На підтвердження позовних вимог позивач надав первинні документи, а саме: договір поставки №0801 від 14.08.2012 року(І том а.с.128); видаткові накладні №2105 від 21.08.2012 року (І том а.с.128) та №2901 від 29.08.2012 року(І том а.с.130); податкові накладні №2105 від 21.08.2012 року(І том а.с.129) та №2901 від 29.08.2012 року(І том а.с.131). Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту наданого договору, а також наданих представником позивача первинних бухгалтерських документів неможливо встановити, про які істотні умови купівлі-продажу сторони дійшли згоди. Так, до матеріалів справи не долучено обов'язкових рахунків-фактур, в яких би обумовлювались вартість, якість, кількість та асортимент товарів, що належало поставити. Не вказано виду товару, вартості та строків його поставки, не зазначено, яким чином відбувалось формування ціни на товари, тощо. Суду не представлено згаданих в договорі рахунків-фактур на вказані операції, не надано сертифікатів якості та гігієнічних висновків або інших документів, що додаються при поставці товару для підтвердження його якісних показників. Таким чином, неможливо встановити, про поставку яких саме ТМЦ домовились сторони, за якою ціною, в які терміни тощо. Пунктом 2.4. вказаного договору визначено, що передача товару покупцю засвідчується підписами відповідальних осіб у товаросупровідних документах, дата оформлення яких вважається датою передачі товару покупцю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності чи у позивача, чи у його контрагента транспортних засобів, також не представлено доказів оформлення співпраці із водієм автомобіля, яким здійснювалася доставка ТМЦ, факт оплати його послуг, придатності автомобіля для перевезення саме таких об'єму та виду ТМЦ. Пунктом 1.3 договору зазначено, що загальна сума угоди складається з суми накладних та рахунків-фактур на кожну партію товару. Натомість, як вже зазначалось вище, жодних рахунків-фактур позивачем представлено не було. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] включив до складу податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість ПДВ, сплачений в складі вартості отриманих від ТзОВ "Будколо" товарів, відповідно до виписаних податкових накладних № 2105 від 21.08.2012 року (на суму 59000,00 грн., в тому числі 9833,33 грн. ПДВ), № 2901 від 29.08.2012 року (на суму 56000,00 грн., в тому числі 9333,33 грн. ПДВ). Водночас, матеріалами справи не підтверджено факту оплати поставленої дубової дошки. Таким чином суд зазначає, що якість та обсяг оформлених на поставку ТМЦ документів ставить під сумнів реальність господарської операції з ТзОВ «Будколо». Оцінюючи докази, судом враховано, що платник податків повинен мати намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок визначення податкового кредиту. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету. Встановлена перевіркою та судом відсутність реально вчиненої господарської операції вказує на юридичну дефектність відповідних первинних документів, з огляду на що, такі документи за змістом пункту 44.1 ПК України не можуть бути законною підставою для формування податкового обліку платника податку. Отже, факт виконання позивачем вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України недоведений позивачем належними доказами, та спростований відповідачем. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704. Відповідно до п.п. 1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення). Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Так, виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Стаття 2 вказаного Закону зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2ст.9 цього Закону). Частиною 5 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів. Разом з тим, у листі Державної податкової адміністрації України від 08.04.2008 року №3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою та третьою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Податковий кредит, у відповідності до п.14.1.181 ст.14 ПК України, визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до п.180.1 ст. 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: - особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; - особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено. Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної. Відповідно п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.201.6 Податкового кодексу України). Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України). Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару. Виходячи із приписів вищевказаної імперативної норми закону, лише відсутність податкової накладної позбавляє права на включення до складу податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат. Водночас, наявність податкової накладної без фактичного здійснення господарської операції (оприбуткування товару, його оплата, використання у господарській діяльності тощо) не може бути підставою для включення визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідного місяця. Суд не бере до уваги доводів позивача у зв'язку з наступним. За умовами ділового звичаю при виборі контрагента суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація контрагента, його платоспроможність, а також ризик невиконання зобов'язання та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду. Таким чином суд зазначає, що якість та обсяг оформлених на поставку ТМЦ документів ставить під сумнів реальність господарської операції з контрагентами. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що у подані ФОП [PERSON] первинні бухгалтерські документи не достатньо відображають реальність господарських операцій з контрагентами. Тому, з урахуванням положень Податкового кодексу України у позивача виключається можливість формування податкового кредиту та валових витрат із вищевказаних операцій. Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність окремих первинних бухгалтерських документів без фактичного здійснення господарської операції (оплата та оприбуткування товару, використання у господарській діяльності тощо) не може бути підставою для включення визначених у таких документах сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідного місяця. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтю 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За наслідком розгляду справи суд погоджується з висновками податкового органу та прийнятими Буською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області податковими повідомленнями-рішеннями від №0000961700/27/17-00 та №0000951700/28/17-00 від 15.08.2014 року. Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати позивачу в даній справі не відшкодовуються.

Результат розгляду: denied