Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

13 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області до Комунального підприємства «Водоканал» про стягнення суми податкового боргу в розмірі 751 409,27 грн. В обґрунтування позову зазначено, що Комунальне підприємство «Водоканал» зареєстровано виконавчим комітетом Краснодонської міської ради 21.06.2002, номер запису 1387 120 0000 000463. Підприємство перебуває на обліку як платник податків у Краснодонській ОДПІ. Внаслідок несплати сум узгоджених податкових зобов'язань на підприємстві утворилася податкова заборгованість перед бюджетом на загальну суму 751 409,27 грн., яка складається з: податку на додану вартість у розмірі 337 801,00 грн., збору за спеціальне використання води у розмірі 194 289,19 грн., надходження від скидів забруднюючих речовин в розмірі 8314,14 грн., плати за користування надрами в сумі 211 004,94 грн. З метою погашення податкового боргу податковою інспекцією було направлено відповідачу першу податкову вимогу №1/93 від 31.01.2006 та другу податкову вимогу №2/181 від 10.03.2006. У зв'язку із несплатою відповідачем у добровільному порядку податкового боргу позивач звернувся із позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення, виникла на підприємстві з 1-го по 4-й квартали 2013 року, але в якості доказів позивачем надані податкові вимоги, які містять відомості про наявність у відповідача податкового боргу станом на 10.03.3006. Тому, на думку відповідача, зазначені податкові вимоги були направлені відповідачу раніше, ніж виник податковий борг, що стягується у даній справі. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти адміністративного позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до наступного. Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач Комунальне підприємство «Водоканал» зареєстровано виконавчим комітетом Краснодонської міської ради 21.06.2002, номер запису 1387 120 0000 000463. Підприємство перебуває на обліку як платник податків у Краснодонській ОДПІ (а.с.5). КП «Водоканал» є платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво №16340664 від 02.08.2002 (а.с.9). Судом встановлено, що відповідачем були подані податкові декларації з податку на додану вартість №9082547335 від 20.12.2013 та №9088195355 від 20.01.2014, в яких ним самостійно визначено податок на додану вартість за листопад та грудень 2013 року (а.с.24-27). Податковий борг за спеціальне водокористування самостійно визначено підприємством у податкових деклараціях за 2-й квартал 2013 року №9046108891 від 23.07.2013 та за 3-й квартал 2013 року №9070809927 від 10.10.2013 (а.с.28-33). Податкова заборгованість з плати за користування надрами для видобування корисних копалин підтверджується податковими розрахунками №9023363926 від 12.04.2013, №9023363963 від 12.04.2013, № 9023363974 від 12.04.2013, №9023363934 від 12.04.2013, №9045137713 від 23.07.2013, №9045137699 від 23.07.2013, №9045137698 від 23.07.2013, №9045137788 від 23.07.2013, №9070809611 від 25.10.2013, №9070809615 від 25.10.2013, №9070809616 від 25.10.2013, в яких відповідачем нараховано податкове зобов'язання за 1-й, 2-й та 3-й квартали 2013 року на загальну суму 211 004,94 грн. (а.с.34-49). У податкових деклараціях з екологічного податку №9070945520 від 06.11.2013 та №9048809985 від 06.08.2013 відповідачем самостійно визначено податковий борг за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти за 2-й та 3-й квартали 2013 роки (а.с.50-53). Згідно розрахунку податкового боргу станом на 30.01.2014 загальна сума заборгованості підприємства складає 751 409,27 грн. (а.с.54). З метою погашення податкового боргу податковою інспекцією було направлено відповідачу першу податкову вимогу №1/93 від 31.01.2006 та другу податкову вимогу №2/181 від 10.03.2006, які були отримані посадовою особою підприємства 07.02.2006 та 13.03.2006 відповідно (а.с.14). Згідно п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право, серед інших, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог п.49.16 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплатити податкове зобов'язання, яке самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених Кодексом. Сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Податковим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання визнається сумою податкового боргу платника податків. Згідно із п.п.54.3.2 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Підпунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Згідно із ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. Відповідно до п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються. Згідно з п. 241.1 ст.241 Податкового кодексу України податок, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення у разі використання палива, утримується і сплачується до бюджету податковими агентами. Відповідно до ст.262 Податкового кодексу України плата за користування надрами - загальнодержавний платіж, який справляється у вигляді: плати за користування надрами для видобування корисних копалин; плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр (п.п.263.1.1 п. 263.1 ст.263 Податкового кодексу України). Вартість одиниці кожного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється як співвідношення суми доходу, отриманого платником від реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), визначеної відповідно до підпункту 263.6.2 пункту 263.6 цієї статті, та обсягу (кількості) відповідного виду реалізованої видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що визначається за даними бухгалтерського обліку запасів готової продукції платника (п.п.263.6.4 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України). Згідно п.п.263.11.1 п.263.11 ст.263 Податкового кодексу України платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, визначена відповідно до підпункту 263.1.4 пункту 263.1 статті 263 цього Кодексу, до закінчення граничного строку подання податкових розрахунків, визначеного розділом II цього Кодексу, та за формою, встановленою відповідно до статті 46 цього Кодексу, подають за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, а при видобуванні вуглеводневої сировини, що дорівнює календарному місяцю, податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до контролюючого органу. Платник несе відповідальність за правильність обчислення суми плати за користування надрами для видобування корисних копалин, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних розрахунків згідно з нормами цього Кодексу та інших законів України (п.п.263.13.1 п.263.13 ст.263 Податкового кодексу України). Відповідно до п.323.1 Податкового кодексу України платниками збору є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва. Водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання води та збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання, що передбачено п.326.1 ст.326 Податкового кодексу України. Базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному кварталу. Згідно з п.п. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Податковим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом. Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Відповідно п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Посилання відповідача на те, що сума боргу, пред'явлена до стягнення, не включена до податкових вимог за 2006 рік, суд оцінює критично, оскільки пунктом 60.1 ст.60 Податкового кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав, з яких податкові вимоги повинні відкликатись і виставлятись нові. Оскільки на момент подання даного позову заборгованість відповідачем сплачена не була, підстави для винесення нової податкової вимоги відсутні. Оскільки судом встановлено, що за відповідачем рахується узгоджена податкова заборгованість перед бюджетом на загальну суму 751 409,27 грн., який до теперішнього часу в добровільному порядку не сплачено, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні, тому адміністративний позов підлягає задоволенню. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: granted