Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи І-А категорії, як таких, що порушують вимоги Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та просить зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації усунути порушення і провести перерахунок згідно ст. 48 Закону України №796-ІІ від 28 лютого 1991 року щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік; зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити згідно ст. 48 Закону України №796-ІІ від 28 лютого 1991 року щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2013 рік. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І-а категорії в розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», інвалідом ІІ групи, і має право на пільги, передбачені цим Законом. Разом з тим, розмір призначеної позивачу, як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС І-ої категорії, щорічної допомоги на оздоровлення не відповідає чинному законодавству України, чим порушує права позивача, які гарантовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Конституцією України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2014 року вирішено питання про розгляд справи в скороченому провадженні. Суд, вивчивши позовну заяву, письмові заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що, адміністративний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має статус особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії, інвалід ІІ групи, що підтверджується копіями посвідчень, наявних в матеріалах справи та не заперечується відповідачами. [PERSON] перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення, як особа, віднесена до категорії 1, що підтверджується копією посвідчення, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Судом також встановлено, що позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням проведення перерахунку та виплати йому недоотриманих коштів щорічної грошової допомоги на оздоровлення, розмір якої передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06 червня 1996 року). У відповідь на заяву позивач отримав лист Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 24.01.2014 року, в якому відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку та виплаті щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідно до розміру встановленого ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 06 червня 1996 року). Суд вважає такі дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації неправомірними з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини. У справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суд вважає необхідним зазначити, що посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 1-28/2008 № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», яким зокрема внесено зміни до ст.ст. 48, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо щорічної допомоги на оздоровлення та щомісячної додаткової пенсії . Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, що набрав чинності 01.01.2008 року, текст абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 р. Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії. Згідно Типового положення про Управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ від 30.10.2007 року №790, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації є структурним підрозділом Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, основним завданням якого є забезпечення у межах своїх повноважень додержання законодавства про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, згідно з п. 4.1. Положення про центр здійснює виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат за розпорядженнями та списками, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, також, жодним нормативно-правовим актом Центру не надано повноважень встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення. Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є належними відповідачами в даній справі. Суд не приймає доводи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, що відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення нараховувався та виплачувався відповідно до Постанов КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи порядок виплат, може допустити звуження змісту та обсягу прав Позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити порядок виплат, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення. Таким чином, доводи відповідачів про нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення виключно на нормах, які встановлені Постановами Кабінету Міністрів України, не можуть прийматись судом як доказ правомірності їх діянь, оскільки вказані правовідносини регулюються Законами і саме Законом чітко вказаний розмір такої допомоги. Оскільки відповідачами не надано суду жодного доказу того, що їх посадовими особами вживалися будь-які дії, в тому числі щодо направлення запитів на роз'яснення постанов КМУ, які суперечили нормам Закону, щодо збільшення сум призначених виплат, щодо правильності проведення нарахування сум щорічної допомоги на оздоровлення, направлених на виконання положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд вважає доведеним факт протиправного діяння (бездіяльності) відповідача Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови позивачу в здійсненні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, з урахуванням нарахованих та виплачених позивачеві грошових сум, а також неправомірної бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати належних сум позивачеві. При розгляді даної справи, встановлюючи час, з якого потрібно зробити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, суд враховує положення частини 4 статті 99 КАС України - якщо Законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Як убачається з листа Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації направленого позивачу, розпорядженням відповідач призначив [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення у 2013 році у розмірі 120,00 грн. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо здійснення йому перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги за 2013 рік підлягають до задоволення. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted