Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п. 5 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. 27.04.05р. Державним навчально-дослідним господарством «Коммунар» видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого зазначене житло належить на праві приватної власності [PERSON] і членам її родини в цілому (а.с. 8). Зазначене свідоцтво зареєстровано в Сімферопольському районному БТІ 17.05.05р. (а.с. 9). З 06.07.04р. [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Сімферопольського районного суду АР Крим від 15.11.04р. по справі №2-4272/04 визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS],які були прописані в цій квартирі, але не проживали з 1989 року (а.с. 16). У зв'язку із чим, зазначені особи були зняті з реєстрації за зазначеною адресою. В подальшому зазначена квартира була приватизована позивачем, а 16.03.05р. нею був отриманий технічний паспорт і домова книга (а.с. 10-14). З моменту народження сина - [PERSON], [INFO], він також, разом із позивачем зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 13). 24.05.05р. Сімферопольським районним відділом Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в АРК була здійснена реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відповідна відмітка у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 17). Наказом МВС України від 17.07.12р. №626 вирішено передати територіальним підрозділам ДМС матеріали з питань, зокрема, з видачі паспортів громадян України та реєстрації місця проживання фізичних осіб, а отже правонаступником відповідача в даному випадку є Сімферопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим. Не погодившись із зазначеними діями, позивач звернулась до суду. 25.10.13р. з акту обстеження житлово-побитових умов Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району АР Крим, позивач дізналась, що в квартирі, яка належить їй на праві одноособової власності, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] (а.с. 15). Законом, яким відповідно до Конституції України регулюються відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначаються порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлюються випадки їх обмеження є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.03р. №1382-ІV. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до статті 3 Закону реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Обов'язок зареєструватись за місцем проживання в органах реєстрації покладений статтею 6 Закону на громадянина України, а також іноземця чи особу без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах. Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі статтею 6 Закону (в редакції від 11.12.03р.) для реєстрації особа подає: письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Надання відомостей про місце проживання особи та її персональні дані здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, або за згодою самої особи. Відповідно до ст. 7 Закону (в редакції від 03.02.14р.) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Статтею 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку. Згідно наданими Сімферопольським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим поясненнями, [PERSON], разом із неповнолітніми дітьми, [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з моменту народження (а.с. 73-74), що також підтверджується карткою прописки форми №16 (а.с. 82). Також судом встановлено, що Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 28.10.13р. по справі №12220821/13-ц, [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно своїх неповнолітніх дітей, за ними закріплена житлова площа за адресою: [ADDRESS] і накладено арешт на відчуження зазначеної квартири (а.с. 75-77). Рішенням Виконавчого комітету Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району АР Крим від 30.12.13р. №210 забезпечена схоронність житла за малолітніми дітьми [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]) за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 29 Цивільного Кодексу України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце поживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 Сімейного кодексу України визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вказане рішення було прийнято відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України, згідно ст. 14 якого судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 28.10.13р. по справі №12220821/13-ц набрало законної сили та було обов'язковим для виконання. Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, правомірність визначення місця реєстрації дітей - [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]) за адресою: [ADDRESS], є обставиною яка встановлена судовим рішенням у цивільній справі. З наведеного вище вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з моменту народження. Відмітка про реєстрацію 24.05.05р. за вказаною адресою була зроблена при документуванні її паспортом громадянина України. Рішення Сімферопольського районного суду АР Крим від 15.11.04р. по справі №2-4272/04, яким визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS],які були прописані в цій квартирі, але не проживали з 1989 року, було винесено до отримання нею паспорту громадянина України, у зв'язку із чим, [PERSON] не було зазначено у вказаному рішенні суду. Враховуючи викладене, суд робить висновок, що на обставини реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не впливала відсутність згоди власника цієї квартири, та визнання її матір, такою, що втратила право користування зазначеним житлом, оскільки вона була зареєстрована за цією адресою з моменту народження, як зазначалось вище. Отже, в діях Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району АР Крим та Сімферопольського районного відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в АРК щодо реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, відсутні ознаки протиправності. Стосовно позовних вимог про зобов'язання зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Відповідно до матеріалів справи, підтверджених, зокрема, Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 28.10.13р. по справі №12220821/13-ц, яким [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно своїх неповнолітніх дітей, за ними закріплена житлова площа за адресою: [ADDRESS] і накладено арешт на відчуження зазначеної квартири, яке набрало законної сили, Рішенням Виконавчого комітету Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району АР Крим від 30.12.13р. №210, яким забезпечена схоронність житла за малолітніми дітьми [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]) за адресою: [ADDRESS], не встановлено позбавлення [PERSON] права на проживання за адресою: [ADDRESS] Таким чином, відсутні підстави для зняття [PERSON] з реєстрації, передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У зв'язку із чим суд відмовляє і в цій частині позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні 20.02.2014р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ст. 160 КАС України повний текст постанови виготовлено 25.02.2014р. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied