Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

[PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 96). 13.05.2013р. Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим був складений акт № 1018, згідно якого встановлено, що страхувальник [PERSON], реєстраційний номер 151117042, ІНН [NUMBER] не подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску за 2012 рік (а.с. 95). На підставі наведеного акту 13.05.2013р. Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим прийняло рішення № 3039 про застосування штрафних санкцій за неподання звітності за 2012 рік, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 170,00 грн. (а.с. 94). 05.06.2013р. № 1/506-13 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим з скаргою про скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим № 3039 від 13.05.2013р. (а.с. 118-119). 20.06.2013р. за № 5380/06-29 Головне управління Пенсійного фонду України в АР Крим прийняло рішення про результати розгляду скарги, яким скаргу фізичної особи підприємця [PERSON] на рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013р.№ 3039 залишено без задоволення; рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013р.№ 3039 про застосування до [PERSON] штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. за неподання обов'язкової звітності залишено без змін (а.с. 17-19). Пенсійний фонд України рішенням про результати розгляду скарни (№ 20983/09-10 від 09.08.2013р.) рішення Управління фонду України у Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013р. № 3039 про застосування штрафних санкцій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим від 20.06.2013р. № 5380/06-59 залишив без змін, скаргу [PERSON] - без задоволення (а.с. 5). Не погодившись з рішенням органів Пенсійного фонду України, позивач просить суд скасувати рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013 р. № 3039 та рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в АР Крим від 20.06.2013р. № 5380/06-59. Оцінюючи правомірність рішень відповідачів, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, "на підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами. "У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень. Суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Законом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010, № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464, в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до абз. 3,4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у частині першій статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи) - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Взяття на облік осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється Пенсійним фондом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Пунктом 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 передбачено обов'язок платника єдиного внеску подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Відповідно до статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" розроблено Порядок взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою Пенсійного фонду України від 27.09.201р. № 21-6 (далі Порядок № 21-6), який визначає механізм взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У п. 2.2 Порядку № 21-6 зазначено, що взяття на облік фізичних осіб - підприємців як платників єдиного внеску здійснюється органами Пенсійного фонду за місцем проживання особи на підставі відомостей з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей органами Пенсійного фонду. Порядок подачі звітності встановлений Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2 ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 22-2). У відповідності до п. 3.2 Порядку № 22-2 ФО-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, самі за себе і за членів сім'ї, які беруть участь у провадженні підприємницької діяльності; особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 1 квітня року, наступного за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для них є календарний рік. Згідно постанови Пенсійного фонду України від 10.12.201р. № 24-1 "Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року N 22-2", поміж іншого пункт 2.14 Порядку № 22-2 був викладений у наступній редакції «ФО - підприємці зобов'язані подавати звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім фізичних осіб - підприємців, зазначених в пункті 3.3 розділу III цього Порядку». Відповідно до п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З матеріалів справи вбачається, що позивач був взятий на облік в органі Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим 02.07.2012р. за реєстраційним номером 151117040, про що свідчить дублікат повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску (а.с. 46). Таким чином, позивач як фізична особа-підприємець є платником єдиного внеску та як платник єдиного внеску знаходиться на обліку в органі Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим з 02.07.2012р., в зв'язку з чим, зобов'язаний відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, а в даному випадку відповідно до п. 3.2 Порядку № 22-2. Неподання позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску за 2012 рік підтверджується складеним Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим актом № 1018 від 13.05.2013р. (а.с. 95). Неподання звіту також не заперечувалось позивачем під час розгляду справи. Твердження позивача про незаконність оскаржуваного рішення № 3039 від 13.05.2013р. з підстав неотримання повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску, суд не приймає до уваги, оскільки підстави виникнення обов'язку подання звітності, передбаченої Порядком № 22-2, не пов'язані з підставами виникнення обставин отримання повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність прийняття Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим на підставі п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 рішення № 3039 від 13.05.2013р. про застосування штрафних санкцій за неподання звітності за 2012 рік, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 170,00 грн. В зв'язку з чим, позовні вимоги про скасування рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013 р. № 3039 задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим від 20.06.2013р. № 5380/06-59, суд вважає необхідним назначити наступне. Процедура подання та розгляду органами Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд) заяв платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) при узгодженні ними вимог про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску (далі - вимога), оскарженні рішень про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою статті 25 Закону визначає Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою Пенсійного фонду України від 08.10.2010р. № 22-7 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 22-7). Відповідно до п. 5.1 розділу V. Розгляд скарг (заяв) Порядку № 22-7 орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, наступних за днем отримання скарги, або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду, на адресу скаржника поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку, про що робиться відмітка в журналі реєстрації скарг. Орган Пенсійного фонду при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: - залишає рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу без задоволення; - скасовує в певній частині рішення, що оскаржується, і не задовольняє скаргу в певній частині; - скасовує рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; - скасовує рішення, що оскаржується, і направляє скаргу на новий розгляд до територіального (регіонального) органу Пенсійного фонду; - залишає скаргу без розгляду (п. 5.4 розділу V. Розгляд скарг (заяв) Порядку № 22-7). Згідно п. 6.1, п. 6.2 розділу VI. Рішення за розглядом скарги (заяви) Порядку № 22-7 рішення за розглядом скарги (заяви) приймає керівник органу Пенсійного фонду або його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень. Рішення про результати розгляду скарги (заяви) (додаток 6) оформляється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Суд зазначає, що згідно ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Як вже зазначалось Головне управління Пенсійного фонду України в АР Крим 20.06.2013р. за № 5380/06-29 прийняло рішення про результати розгляду скарги, яким скаргу фізичної особи підприємця [PERSON] на рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013р.№ 3039 залишено без задоволення; рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 13.05.2013р.№ 3039 про застосування до [PERSON] штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. за неподання обов'язкової звітності залишено без змін (а.с. 17-19). В обґрунтування позовним вимог щодо оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим від 20.06.2013р. № 5380/06-59 позивач посилається на неотримання зазначеного рішення, та стверджує, що на повідомленні про вручення поштового відправлення про отримання наведеного рішення 22.06.2013р. стоїть підпис, який не належить позивачу. Разом з цим, в позові не зазначено в обґрунтування позовним вимог стосовно оскаржуваного рішення зауважень щодо невмотивованості рішення від 20.06.2013р. № 5380/06-59 або його невідповідності вимогам Порядку № 22-7, та під час розгляду справи не наведено. В матеріалах справи є повідомлення про вручення поштового відправлення з зазначенням відправника - Головне управління Пенсійного фонду України в АР Крим (5380/06-59), датою відправлення 20.06.2013р. та адресатом - ф/о-підприємець [PERSON] (а.с. 44-45). Наведене свідчить, про дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в АР Крим вимог п. 5.1 розділу V. Розгляд скарг (заяв) Порядку № 22-7 щодо надіслання рішення. Щодо тверджень позивача, що на повідомленні про вручення поштового відправлення про отримання оскаржуваного рішення 22.06.2013р. стоїть підпис, який не належить позивачу, суд зазначає таке. Згідно з п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. Відповідно до п. 129 наведених вище Правил надання послуг поштового зв'язку оператор поштового зв'язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв'язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв'язку згідно із законом. Працівники поштового зв'язку, які допустили порушення зазначених вимог, несуть відповідальність згідно із законом. З наведеного вище впливає, що оператор поштового зв'язку зобов'язаний вручити рекомендоване поштове відправлення адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. А за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв'язку передбачається відповідальність згідно із законом. Відповідно до ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Суду не надано доказів притягнення працівників поштового зв'язку до відповідальності згідно з законом, стосовно вручення рекомендованого поштового відправлення не адресату, а саме не позивачу. Крім того, позивачем підтверджується факт отримання оскаржуваного рішення у липні 2013р., що також відображено у позові. Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на сукупності підстав, в той час як вимога про скасування рішення владного суб'єкта з підстав невручення його позивачу, носить формальний характер, в той час як суд перевіряє обґрунтованість та правомірність спірного рішення відповідача як по суті так і за формою. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в АР Крим рішення про результати розгляду скарги за № 5380/06-29 20.06.2013р., в зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. У судовому засіданні, яке відбулось 28.01.2014 року, було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України постанову складено у повному обсязі 03.02.2014 року.

Результат розгляду: denied