Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

На адресу Ворошиловського районного суду м. Донецька надійшла позовна заява [PERSON] до інспектора роти ДПС ВДАІ Донецького МУ ВДАІ України [PERSON] УДАІ ГУМВС України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій позивач посилається на наступні обставини. 22 листопада 2013 року позивач, керуючи а/м «Daewoo Lanos» д/з [NUMBER] , що належить його синові - [PERSON], приблизно о 08 год. 45 хв., перебував у центрі м. Донецька за власними справами. Заправивши автомобіль пальним на автозаправці в районі Центрального Універмагу, що в Ворошиловському районі м. Донецька, збираючись додому, на узбіччі дороги він побачив жінку похилого віку, яка махала рукою, намагаючись зупинити попутний авто. [PERSON] зупинився, жінка дуже просила підвезти її до лікарні ім. Калініна, позивач не зміг відмовити, зважаючи на її прохання і тому, що його маршрут по особистих справах повністю збігався. На перехресті вул. Артема та пр. Гурова, приблизно о 09 год. 00 хв., позивач був зупинений співробітником ДАІ, який представився ІДПС роти ДПС Донецького МУ ДАІ сержантом міліції [PERSON] Вимогу позивача, щодо пред'явлення свого службового посвідчення інспектор проігнорував. Причину зупинки інспектор мотивував начебто не пристебнутим паском безпеки, але будь-яких доказів з цього приводу - не надав. Після цього додав, що нібито наразі в Донецьку проводиться спецоперація «Таксі» і авто, яким керує позивач, дуже схоже на таксі, але на підставі яких саме ознак, не пояснив, документальних підтверджень проведення вказаної спецоперації також не надав. На підставі своїх суб'єктивних міркувань інспектор звинуватив позивача в приналежності до автоперевізників (таксі) та пред'явив вимоги щодо пред'явлення ліцензійної картки на перевезення пасажирів. Вибачившись перед жінкою, яку [PERSON] обіцяв підвести, він вимушений був запропонувати їй достатися до лікарні іншим транспортом. Пояснивши інспектору те, що позивач та його пасажир, під час руху, були пристебнуті пасками безпеки, але після зупинки позивач свій відстебнув з метою достати з нагрудної кишені документи, та окрім цього, абсолютно безкоштовно підвозив попутно пасажира, вважає, що таким чином ним не порушено жодної вимоги законодавства, зокрема ПДР України, а вимоги з боку інспектора щодо позивача не мають законних підстав. Ігноруючи заперечення [PERSON], вважаючи, що доказів достатньо, інспектор зробив висновок про те, що позивач підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за порушення, на думку інспектора, вимог п.2.3.«в» ПДР України та ст.16 ЗУ «Про дорожній рух» , за що на думку відповідача, відповідальність передбачена ч.5 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, в результаті чого ним було складено протокол про адміністративне правопорушення АВ2 №226129 . Відразу після цього, відповідач викликав за допомогою свого мобільного телефону евакуатор та заявив позивачу, що затримує автомобіль, яким керував [PERSON], на штраф майданчик. Це, незважаючи на заперечення позивача, та той факт, що даний автомобіль не створював перешкод дорожньому руху, міг рухатись своїм ходом, а позивач мав повне право користуватися ним, як своїм майном. Ігноруючи протести та доводи позивача, відповідач, погрожуючи [PERSON] у разі незгоди, затриманням до райвідділу міліції, де, з його слів, «із ним швиденько розберуться за допомогою гумової палиці», дав команду відправити даний автомобіль евакуатором на штраф майданчик. На спробу позивача захистити автомобіль від протиправних посягань з боку відповідача, останній, застосовуючи фізичну силу, намагався скрутити позивачу руку, потім грубо відштовхував позивача та знов повторював погрози на його адресу. Сперечатися з цього приводу з відповідачем надалі позивач не став, оскільки його моральний тиск та погрози сприйняв з усією серйозністю. Зазначеного у протоколі дня та часу, 25.11.2013 pоку, о 12 год. 30 хв. [PERSON] прибув до ВДАІ за вказаною у протоколі адресою : м. Донецьк , пр. П. Комунарів ,75 для особистої участі у процедурі розгляду адміністративної справи, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач, мав наміри ознайомитися з матеріалами справи, надати свої заперечення з цього приводу, заявити клопотання щодо забезпечення юридичним захистом, фіксувати процедуру розгляду справи за допомогою технічних засобів ,тощо. Але, процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], як така, була взагалі відсутня. Точніше, відповідач одноособово «здійснив розгляд справи » без його присутності, надавши позивачу в холі ВДАІ вже повністю заповнений бланк оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПСІ № 201867 від 25.11.2013 р., в позивачу було запропоновано тільки розписатися за її отримання. Цю, так би мовити «процедуру розгляду адміністративної справи» було зафільмовано цифровою відеокамерою, відповідний відеофайл «12380005.AVI» надається суду у якості додатку на DVD-диску. Такі дії відповідача позбавили позивача можливості забезпечення юридичного захисту та доступу до неупередженого та справедливого процесу розгляду адміністративної справи відносно [PERSON] Згідно із цією постановою, відповідач застосував до адміністративне стягнення у вигляді штрафу п'ятсот гривень за правопорушення, яких він не вчиняв. Позивач зазначає, що його права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, незважаючи на його неодноразові вимоги, відповідач не роз'яснював позивачу, ані під час складання зазначеного протоколу, ані в процесі здійснення процедури розгляду адміністративної справи, що була відсутня взагалі, як вже зазначено вище. Вважає, що вказана постанова (серія ПСІ №201867) про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП не відповідає обставинам справи та вимогам закону. На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, серія ПС 1 №201867 від 25.11.2013 року за відсутністю складу правопорушення, а провадження в справі закрити; визнати протиправними дії посадової особи сержанта міліції, інспектора роти ДПС ВДАІ Донецького МУ ВДАІ України [PERSON] такі як: безпідставна зупинка, відмова у пред'явлені на вимогу позивача службового посвідчення, безпідставна перевірка його документів, психологічний тиск, погрози, застосування фізичної сили до позивача, складання протоколу про скоєння протоколу про скоєння адміністративного правопорушення з внесенням до нього суперечливих, завідомо неправдивих відомостей, обмеження права позивача на свободу та вільний вибір способу пересування, безпідставні звинувачення відносно позивача, порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 500 грн. та сам факт винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення серія ПС 1 №201867 від 25є.11.2013 року в перевищенні своїх посадо втих повноважень; стягнути з державного бюджету, на користь позивача, усі документально підтверджені судові витрати, пов'язані із судовим процесом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.32), позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. При цьому зазначили, що відповідач інспектор [PERSON] вже неодноразово порушує діючи норми законів України, що підтверджується постановами інших судів, в яких відповідачем виступає саме інспектор [PERSON] Крім того, прокуратурою Донецької області, за клопотанням позивача [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно інспектора [PERSON], за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 366 КК України. Представники відповідачів Управління ДАІ ГУМВС України в Донецькій області та інспектор роти ДПС ВДАІ Донецького МУ ВДАІ України [PERSON], в судове засідання не з'явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.39) . Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду, без поважних причин, справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серія АВ 2 №226129, складеного 22 листопада 2013 року, ІДПС роти ДПС Донецького МУ ВДАІ старшим лейтенантом міліції [PERSON], 22.11.2013 року о 09:25 год. в м. Донецьку на перехресті вул. Артема -пр. Гурова, водій [PERSON] керував транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], не був пристебнутим паском безпеки, та не мав при собі ліцензійної картки на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.3. (в) ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с.8). Постановою, серія ПС 1 №201867, від 25 листопада 2013 року, позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП. за те що він 22.11.2013 року о 09:25 год. в м. Донецьку на перехресті вул. Артема - пр. Гурова, не був пристебнутий пасом безпеки та не мав при собі ліцензійної карти на транспортний засіб, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 500,00 грн. (а.с.9). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Частина 5 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки. У відповідності до п.2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред'явила для перевірки, у тому числі, у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб. Згідно п.25 ч.3 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає від господарської діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу річковим, морським, автомобільним, залізничним транспортом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, - ліцензійну карту на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів. В статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що послуга з перевезення пасажирів чи вантажів-це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. Як вбачається із копії протоколу про адміністративне правопорушення, свідки вчинення позивачем [PERSON] адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП відсутні, будь-які інші докази порушення позивачем правил користування ременями безпеки та надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, до протоколу не додані. Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те особами. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто, за одне правопорушення інспектор ДПС повинен був скласти один протокол про адміністративне правопорушення. Однак, всупереч вказаним вимогам закону, інспектор роти ДПС ВДАІ Донецького МУ ВДАІ України [PERSON] склав один протокол про адміністративне правопорушення за два правопорушення, які передбачені ч.5 ст.121 і ч.1 ст. 126 КУпАП. Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Однак матеріали справи не містять доказів про розгляд справи про адміністративне правопорушення за участю позивача та вручення позивачу копії постанови про адміністративне правопорушення. Крім того, не були враховані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: її право на юридичну допомогу, збір та надання доказів. В даному випадку позивач був позбавлений вказаних засобі захисту, наданих йому законодавством при винесенні оскаржуваної постанови. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Але належних доказів, щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, відповідачами не надано. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що протокол та постанова у справі про адміністративне правопорушення, не підтверджує вчинення позивачем [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП. Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача. Постанова в справі про адміністративне правопорушення, серія ПС 1 « 201867 від 25.11.2013 року, винесена з низкою порушень з боку інспектора ДПС, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправними дій відповідача в частині винесення постанови про адміністративне правопорушення, та визнання противоправною і скасування даної постанови, підлягають задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення. Згідно ч.1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач [PERSON] поніс будь-які судові витрати пов'язані із судовим процесом. У зв'язку з чим, вимоги позивача в частині стягнення з державного бюджету на його користь судових витрат, задоволенню не підлягають. На підставі ст. 19 Конституції України, ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126, ст.ст. 247, 251, 254, 268, п.3 ч.1 ст.293 КУпАП, п.2.3 «в» Правил Дорожнього руху України, ст.. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 16 Закону України «Про державний рух», ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», та

Результат розгляду: partial