Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

У вересні 2013 року Дочірнє підприємство "Хмельницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.11.2013 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.07.2013 року №0002121700, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом зроблено помилковий висновок про те, що відповідальність позивача повинна настати відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України. Представники позивача заперечували щодо задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції посадовими особами відповідача проведена планова виїзна перевірка філії "Ярмолинецький райавтодор" ДП "Хмельницький облавтодор" з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року. Перевіркою, результати якої оформлені актом від 19.04.2013 року №94/22/05395486, встановлено порушення позивачем строків сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків за формою №1-ДФ за 4 квартал 2012 року, з порушенням п.176.2 ст.176 ПК України. На підставі акту перевірки від 19.04.2013 року №94/22/05395486 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №0001221700 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за штрафними санкціями в загальному розмірі 201760,29 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку. За результатами розгляду первинної скарги позивача рішенням від 11.07.2013 року №1823/10/10-218 про результати розгляду первинної скарги Головне управління Міндоходів у Хмельницькій області частково скасувало податкове повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №0001221700 в сумі 1292,63 грн. штрафної санкції та збільшило в сумі 10401,67 грн. грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. На підставі вказаного рішення Головного управління Міністерства доходів і зборів у Хмельницькій області у відповідності до п. 3.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення від 16.07.2013 року №0002121700 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за штрафними санкціями в загальному розмірі 30869,33 грн. Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 14.05.2013 року №0001221700 і від 16.07.2013 року №0002121700, позивач оскаржив їх до суду. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2013 року №0002121700, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов обґрунтований та доведений, тому він підлягає задоволенню частково. Відмовляючи в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №0001221700 суд першої інстанції зазначив, що дане рішення про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб скасоване рішенням ГУ Міндоходів у Хмельницькій області від 11.07.2013 року №1823/10/10-218 в частині 1292,63 грн. штрафної санкції, відтак, з урахуванням приписів пп. 60.1.3 п.60.1 ст.60 ПК України вважається відкликаним. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Податковим органом, на підставі акта перевірки №94/22/05395486 від 09.04.2013 року, яким встановлено порушення п.п 3.1.3 п. 3.1 ст. 3, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5, п.п. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення №0002121700 від 16.07.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 30869, 33грн., з яких 0 грн. за основним платежем та 30869,33 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями Так, за період з серпня 2011 року по листопад 2012 року позивач нарахував податок на доходи фізичних осіб із заробітної плати в загальній сумі 198232,42 грн. У встановлений пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України місячний строк позивач перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 120440,78 грн. Решту суми нарахованого податку позивач перерахував з порушенням місячного строку сплати. Станом на 01.01.2013 року кількість днів прострочення сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб в розмірі 77790,64 грн., нарахованого за період з серпня 2011 року по листопад 2012 року, становить від 1 до 28 днів. Крім того, станом на 01.01.2013 року позивач не перерахував до бюджету нарахований податок з доходу фізичних осіб в сумі 10401,67 грн. з заробітної плати за листопад 2011 року. Відповідно до п.п.168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Згідно з п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. В силу п.п. "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Вказані норми Податкового кодексу України узгоджуються з нормами Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Отже, законодавство ставить до податкових агентів вимогу перераховувати податок на доходи фізичних осіб (у випадку нарахування, але не виплати доходу платнику податків) саме в межах місячного податкового періоду в якому нарахований такий дохід. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом. Згідно з положеннями підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Відтак, з урахуванням наведеного, податок, який підлягає утриманню з нарахованого, але не виплаченого (не наданого) доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки для місячного податкового періоду. Тобто 10 календарних днів для сплати податкового зобов'язання, починають розраховуватись після 20 числа (як граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання місячної податкової декларації), незалежно від того, чи передбачено подання самої декларації. Пунктом 127.1 статті 127 ПК України визначено, що не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. Проаналізувавши дані норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до даних правовідносин застосуванню підлягають саме положень ст. 127 ПК України. Дана норма встановлює відповідальність саме за порушення строків сплати податкового зобов'язання під час виплати доходу на користь іншого платника податків (податку з доходів фізичних осіб з працівників позивача), тобто є спеціальною нормою по відношенню до загальної норми ст.126 ПК України. Відтак, з огляду на те, що за період з серпя 2011 року по листопад 2012 року за ДП "Хмельницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" рахувалась кредиторська заборгованість по сплаті податку на доходи фізичних осіб, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність застосування штрафних санкцій в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Вказана правова позиція також висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.07.2013 року у справі №0670/6346/12 (№К/800/29136/13). Крім того, стосовно застосування до позивача 10401,67 грн. штрафних (фінансових) санкцій, у зв'язку з несплатою позивачем по податку з доходів фізичних осіб, суд апеляційної зазначає, що вказана сума податку податковим органом була повторно визначена підприємству, оскільки вона була самостійно задекларована позивачем та на дату проведення перевірки була сплачена відповідно до платіжних доручень № 0007 від 25.01.2013 р. та №0004 від 21.01.2013 року. Отже, з врахуванням встановлених обставин, та оскільки 10401,67 грн. є грошовим зобов'язанням, а не штрафною санкцією, тому податкове повідомлення рішення в частині застосування 10401,67 грн. фінансових санкцій підлягає скасуванню. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №0002121700 від 16.07.2013 року в частині застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 10401,67 грн. є протиправним, а тому підлягає скасуванню в цій частині, в іншій частині податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст. 94 КАС України, поверненню з Державного бюджету України підлягає 104 грн. сплаченого судового збору.

Результат розгляду: partial