Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

19 грудня 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов'язати вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем отримані вимоги відповідача № Ф-252у від 07.06.2013 року, №Ф-252у від 05.08.2013 року про сплату боргу в сумі 653,04 грн. та 1 194,03 грн. відповідно. Із вказаними вимогами [PERSON] не погоджується та зазначає, що є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування, а з 10.12.2012 року є пенсіонером за віком, а тому звільнений від сплати єдиного внеску, відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Просив, визнати незаконними та скасувати вимоги Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області №Ф-252у від 07.06.213 року та №Ф-252у від 05.08.2013 року, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON] як особі, що перебуває на пенсії за віком та обрав спрощену систему оподаткування. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року позовні вимоги в частині в частині визнання незаконною та скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області №Ф-252у від 05.08.2013 року залишені без розгляду. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що [PERSON] призначена пенсія за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, він не належить до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного внеску. З урахуванням наведеного відповідач зазначив, що позивач, який обрав спрощену систему оподаткування, зобов'язаний сплачувати єдиний внесок в розмірі, не нижчому за мінімальний. Просили відмовити у задоволені позову в частині визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу №ф-252у від 07.05.2013 року на суму 653,04 грн. та зобов'язання припинити нарахування єдиного внеску позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) зареєстрований органом місцевого самоврядування як фізична особа - підприємець та є платником страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування, а з 01.01.2012 року є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом. Відповідач, Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011. Згідно п.п. 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та збору, ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. 7 червня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області, відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за наслідками несплати єдиного внеску, відповідачем винесено вимогу № Ф-252у, якою зобов'язано [PERSON] сплатити суму недоїмки в розмірі 1 194,03 грн. Вказана вимога надіслана на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням, але не отримана, про що свідчить довідка Укрпошти в якій зазначена причини повернення - «за закінченням терміну зберігання». Про вказану вимогу позивач дізнався з матеріалів виконавчого провадження 10 грудня 2013 року, про що свідчить надпис на заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.п. 2.1.3 п. 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Разом з тим, частиною 4 цієї статті встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Як вбачається з матеріалів справи позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З аналізу вищезазначених положень свідчить, що пенсія, яка призначена позивачу на пільгових умовах є різновидом пенсії за віком. Судом встановлено, що договір з Пенсійним фондом України про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивачем не укладався, докази, які б спростовували наведені обставини, суду не надані. Таким чином, чинним законодавством передбачено звільнення від сплати за себе єдиного внеску, а тому вимога Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області сформована 07.06.2013 року прийнята неправомірно та підлягає скасуванню. Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 16 жовтня 2012 року по справі № К/9991/45542/12, від 09 жовтня 2012 року по справі № К/9991/49213/12, від 14 лютого 2013 року № К/9991/78530/12, від 17 січня 2013 року по справі № К/9991/48623/12 тощо. Щодо вимоги позивача про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м.Дзержинську Донецької області припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON] як особі, що перебуває на пенсії та обрала спрощену систему оподаткування, суд зазначає наступне. Оскільки відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав тата інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до вимог статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому. Виходячи із змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства, судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Отже, зобов'язання, встановлені в резолютивній частині рішення суду, не можуть поширюватись на майбутнє. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому. Таким чином, з огляду на вище викладені обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial