Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

23 грудня 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов [PERSON] до Біловодського районного суду Луганської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, в якому позивач, з урахуванням наданої позовної заяви від 03 січня 2014 року (арк. справи 33-36), просить: - визнати бездіяльність Біловодського районного суду Луганської області стосовно відмови в видачі наказу про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів неправомірними; - визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області в частині відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів неправомірними; - зобов'язати Біловодський районний суд Луганської області видати відповідний наказ про виплату грошової допомоги; - зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів в розмірі, визначеному Законом України «Про державну службу», або стягнути з Біловодського районного суду Луганської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області не виплачену грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів в розмірі, встановленому вищевказаним законом. В обґрунтування позову [PERSON], [INFO], ветеран праці (страховий стаж 36 років 08 місяців 26 днів), зазначила, що вона відповідно до запису в трудовій книжці працювала на посаді секретаря Біловодського районного суду. 07 жовтня 2013 року наказом голови Біловодського районного суду за № 14 [PERSON] звільнено з займаної посади за станом здоров'я, відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» на підставі довідки Біловодської районної ЛКК від 06 вересня 2013 року № 1324. 08 жовтня 2013 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» та Закону України «Про державну службу», що підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області від 18 жовтня 2013 року № 411/02.1-31. Частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів. З питання виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, позивач звернувся 18 жовтня 2013 року з заявою до голови Біловодського районного суду, на що листом від 08 листопада 2013 року № 725 у виплаті грошової допомоги було відмовлено з підстав того, що звільнення за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України не передбачає нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних окладів згідно статті 37 Закону України «Про державну службу». З посиланням на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та рішення Конституційного Суду України від 26 листопада 2013 року у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» (справа № 1-14/2013, № 11-рп/2013) позивач вважає, що відповідачі своєю бездіяльністю та наступними своїми діями, відмовляючи в нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» порушують право на отримання грошової допомоги в законодавчо встановленому порядку. Позивач за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби набув права на достроковий вихід на пенсію відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні», реалізував це право, припинивши трудові відносини, тому вважає, що Біловодський районний суд Луганської області зобов'язаний був видати наказ про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області зобов'язане було нарахувати та виплатити цю грошову допомогу у відповідності до вимог частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу». Жодним нормативно-правовим актом дія вказаної статі та її частини на час виходу позивача на пенсію не зупинялась, а тому відсутність достатньої суми державних коштів у відповідачів на виплату грошової допомоги не є підставою для відмови в її призначені за наказом голови Біловодського районного суду Луганської області та виплати її державним органом в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області. Виплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, на думку позивача, пов'язана насамперед з виходом державного службовця на пенсію, а не з підставами припинення трудового договору, а є засобом використання соціальної гарантії, наданої державою, як достроковий вихід на пенсію за станом здоров'я, зокрема, права на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію, що прямо встановлено статтею 37 Закону України «Про державну службу». На підставі викладеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви від 10 січня 2014 року (арк. справи 58). У судове засідання позивач не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, заявою від 20 січня 2014 року просить розглядати справу без його участі (арк. справи 62, 63, 70). Представник Біловодського районного суду Луганської області у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (арк. справи 61, 65). Заявою від 20 січня 2014 року № 48 Біловодський районний суд Луганської області просить розглянути справу без участі його представника та зазначив, що позовні вимоги визнає на підставі рішення Конституційного суду України від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013, заперечень не має (арк. справи 72). Представник Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (арк. справи 60, 64). Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області адміністративний позов не визнало, про що надало заперечення від 23 січня 2014 року № 134, в яких просить у задоволенні позовних вимог до ІІ відповідача відмовити, справу розглянути за відсутності їх представника (арк. справи 66-68). В запереченнях ІІ відповідач зазначив, що управління діє на підставі Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом Державної судового адміністрації України від 05 квітня 2011 року № 82 та статті 148 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів». Згідно із вимогами пункту 4 статті 149 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Згідно наказу від 07 жовтня 2013 року № 14 заступника керівника апарату Біловодського районного суду Луганської області Дуплієнко Л.І. «Про звільнення секретаря суду [PERSON]» Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Луганській області проведено повний розрахунок з позивачем: виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 05 травня по 07 жовтня 2013 року, тривалістю 12,75 календарних дня, за додаткову відпустку за 2013 рік тривалістю 15 календарних днів та виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку на підставі статті 44 Кодексу законів про працю України. Відповідно до статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно пункту 2 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Територіальні управління є територіальними органами Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується. З огляду на викладене, Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області діяло в межах своїх повноважень та діючого законодавства України і не порушувало прав позивачки. На думку ІІ відповідача позивач не сформулював та не навів доводи порушення Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Луганській області її прав та діючих на момент звільнення її з Біловодського районного суду Луганської області законів України. В той же час Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області діяло в рамках покладених на нього повноважень, та у рамках діючого законодавства України. На підставі вищезазначеного Територіальне управління державної судової адміністрації в Луганській області просить змінити його правовий статус з відповідача на третю особу. Крім того, ІІ відповідач зауважив, що на адресу Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області офіційних звернень від [PERSON] не надходило. З огляду на викладене ІІ відповідач вважає, що позовні вимоги до Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області не ґрунтуються на законі, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 23 січня 2014 року провадження у справі № 812/10672/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до Біловодського районного суду Луганської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області закрито в частині позовних вимог про стягнення з Біловодського районного суду Луганської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області не виплаченої грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів на користь [PERSON] в розмірі, встановленому законом, на підставі заяви позивача про відмову від позову в цій частині позовних вимог, яка надійшла до відділу діловодства та обліку звернень громадян суду 10 січня 2014 року за вхідним реєстраційним номером 534 (арк. справи 58, 75-76). Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду, 07 жовтня 2013 року наказом Біловодського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2013 року № 14 секретаря суду [PERSON] згідно з пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено із займаної посади у зв'язку з достроковим виходом на пенсію з виявленої невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров'я (арк. справи 39-47). Згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області від 18 жовтня 2013 року № 411/02-01 [PERSON] з 08 жовтня 2013 року призначена пенсія відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» та статті 21 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII«Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» (арк. справи 49). Відповідно до трудової книжки, посвідчення управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області від 07 листопада 2013 року серія [NUMBER], на день звільнення з займаної посади [PERSON], [INFO], мала стаж державної служби понад 10 років (арк. справи 39-47, 55). 01 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до Біловодського районного суду Луганської області із заявою, в якій просила здійснити виплату у розмірі 10 посадових окладів у зв'язку із виходом на пенсію як державного службовця на підставі довідки управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області від 18 жовтня 2013 року № 411/02-01 про призначення пенсії у відповідності до вимог статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» та статті 21 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» з 08 жовтня 2013 року (арк. справи 49, 50). Листом від 08 листопада 2013 року № 725 Біловодський районний суд Луганської області відмовив [PERSON] у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», оскільки звільнення за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України не вважається виходом на пенсію в розумінні вимог статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», якою не встановлено право на отримання 10 місячних посадових окладів державним службовцям, трудові відносини з якими припинені відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України. Право на виплату 10 місячних посадових окладів виникає лише на підставі припинення службово-трудових відносин у зв'язку з виходом на пенсію. На підставі статті 44 Кодексу законів про працю України [PERSON] виплачена вихідна допомога у розмірі не меншому середньомісячного заробітку. На думку І відповідача, оскільки позивач на момент звільнення з займаної посади не досяг пенсійного віку, встановленого законодавцем - 57 років, то він не має права на отримання допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів (арк. справи 51). 11 грудня 2013 року [PERSON] вдруге звернулася до Біловодського районного суду Луганської області із заявою, в якій відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 просила у зв'язку із достроковим виходом на пенсію як державного службовця та наявності стажу державної служби не менше 10 років здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, яка не пов'язана з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу» (арк. справи 53). Листом від 19 грудня 2013 року за № 859 Біловодський районний суд Луганської області повідомив позивачу, що на момент звільнення 7 жовтня 2013 року підстав щодо виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» не було, оскільки зазначене у зверненні рішення Конституційного Суду України набрало законної сили 26 листопада 2013 року (арк. справи 54). При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з такого. Відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Таким чином, для отримання державним службовцем права на виплату йому грошової допомоги в розмірі 10 місячних окладів закон передбачає одночасне настання сукупності наступних юридичних фактів, а саме, - вихід на пенсію та наявність стажу державної служби не менше 10 років. В рішенні від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у справі № 1-14/201 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» Конституційний Суд України зазначив, що допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» не встановлено. Конституційний Суд України зазначив, що грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 2 частини першої статті 40 Кодексу (зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи), не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років. Отже, державний службовець у разі дострокового (не раніше ніж за півтора року до встановленого законодавством строку) виходу на пенсію державного службовця на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Кодексу у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я та неможливістю переведення, за його згодою, на іншу роботу відповідно до частини другої статті 40 Кодексу, за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, як і інші державні службовці, які виходять на пенсію з посад державних службовців після досягнення віку, зазначеного в частині першій статті 37 Закону № 3723, має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів. В рішенні від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у справі № 1-14/201 Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII з наступними змінами в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року № 3721-XII з наступними змінами необхідно розуміти так, що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу». Враховуючи, що позивач вийшов на пенсію як державний службовець у зв'язку з достроковим звільненням зі служби на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, має стаж державної служби понад 10 років, тобто фактично настали юридичні факти, необхідні для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», в розмірі 10 місячних посадових окладів. Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке. Заявлені [PERSON] позовні вимоги до Біловодського районного суду Луганської області про визнання бездіяльності стосовно відмови в видачі наказу про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів неправомірною та зобов'язання видати відповідний наказ про виплату грошової допомоги залишаються судом без задоволення, оскільки права [PERSON] порушені не відсутністю наказу про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, а відмовою здійснити нарахування та виплату вказаної допомоги, а відтак обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає об'єкту порушеного права. Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Згідно правової позиції, яка викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 24 січня 2006 року за результатами перегляду за винятковими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 17 серпня 2005 року у справі № 9/175-04 за позовом АКБ «Мрія» до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки, звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права. Для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне у відповідності із частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною відмову Біловодського районного суду Луганської області в нарахуванні та виплаті [PERSON] грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язати останнього здійснити нарахування та виплату [PERSON] грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об'єкту порушеного права і, на думку суду, у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним. Позовні вимоги до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій в частині відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів та зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів в розмірі, визначеному Законом України «Про державну службу», залишаються судом без задоволення з таких підстав. Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Законодавством передбачений захист прав, свобод та інтересів осіб, як такий, що передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Відповідно до статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно пункту 2 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Згідно із пунктами 2, 4, 5 Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 05 квітня 2011 року № 82, територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються, основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів, з метою створення належних умов для їх функціонування, суддів та забезпечення роботи суддівського самоврядування, у тому числі, територіальні управління, узагальнюють потреби місцевих судів в матеріально-технічному забезпеченні та здійснюють його відповідно до бюджетних асигнувань та здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів. Позивач з приводу нарахування та виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» до Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області не звертався, у зв'язку з чим останній об'єктивно не міг порушити жодних прав та інтересів позивача. З огляду на викладене, суд зазначає, що вимоги позивача в частині позовних вимог до Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав позивача з боку ІІ відповідача. Щодо заявленого ІІ відповідачем клопотання про зміну правового статусу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області з відповідача на третю особу, суд зазначає, що відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів. Саме позивач, як сторона в адміністративному процесі, наділений дискреційним правом визначення відповідача як особи, до якої звернена вимога про захист прав та свобод. Кодексом адміністративного судочинства України не передбачений порядок зміни визначеного позивачем відповідача на третю особу. З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення заявленого клопотання, а відтак, і для зміни правового статусу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області з відповідача на третю особу. Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до частини 1 статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою. Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, у пункті 1 частини 1 статті 7 зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Враховуючи вищезазначені положення Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», з Державного бюджету України на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру в сумі 107,49 грн., з яких 34,41 грн. - судовий збір відповідно до задоволених вимог, 73,08 грн. - переплачена сума судового збору. На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 23 січня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 28 січня 2014 року, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: partial