Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати рішення відвідача від 20 вересня 2011 року №16 відмовив в перерахунку пенсії позивачу; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії згідно з довідкою про склад заробітної плати від 13 травня 2011 року за № 2180/9/05-025 та зобов'язати відповідача включити інші виплати на суму 13156,77 грн. в заробіток для обчислення пенсії. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2012 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Ухвалюючи постанову, суд першої інстанції визнав обґрунтованим не включення до складу заробітної плати індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, пославшись на те, що така матеріальна допомога є одноразовою виплатою та не зазначена в переліку складових заробітної плати, передбачених частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» та пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Не погоджуючись із зазначеним рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу на зазначену постанову, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення, прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов. Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим що, що відповідачем незаконно не включено до розміру заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, індексацію заробітної плати, матеріальну допомогу на оздоровлення, допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Сторонами по справі не зазначено про бажання взяти участь у судовому засіданні, відтак, на підставі ч.1 п.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження. З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ДПА у Миколаївській області. 17 грудня 2010 року їй призначено пенсію державного службовця на підставі Закону України «Про державну службу». У серпні 2011 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про перерахунок пенсії та врахування до її заробітку усіх виплат, зазначених в довідці від 13 травня 2011 року: індексацію заробітної плати, матеріальну допомогу на оздоровлення, допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 20 вересня 2011 року позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії. Своє рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва мотивувало, зокрема, тим, що індексація заробітної плати, матеріальна допомогу на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовими виплатами та не є складовими заробітної плати у розумінні частини другої статті 33 Закону України «Про державну службу» , а факт утримання з суми такої допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру його пенсії. Апеляційний суд, вважає відмову відповідача неправомірною, та не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не включається до складу заробітної плати державного службовця, то вона не враховується при обчисленні розміру його пенсії та зазначає наступне. За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак які не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховуються при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» . За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення комісії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 20 вересня 2011 року про відмову позивачу в перерахунку пенсії не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості згідно ст. 159 КАС України. Доводи апеляційної скарги також спростовують висновки рішення суду першої інстанції. З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, тому,

Результат розгляду: partial