Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

В серпні 2013 року до Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшов позов управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради Хмельницької області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця№38905164 від 25.07.2013 року. Нетішинський міський суд Хмельницької області постановою від 22.10.2013 року у задоволенні вказаного позову відмовив. Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом. У відповідності до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. З наведеної норми закону досліджено, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби розглядаються адміністративним судом, якщо розгляд таких справ законом не віднесено до юрисдикції іншого суду. Як слідує з роз'яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму ВАС України № 3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», із ч.2 ст.18 КАС України випливає, що справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, їх посадова чи службова особа, підсудні окружним адміністративним судам. Таким чином суду першої інстанції варто врахувати, що позовні заяви стосовно рішень, дій або бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції підсудні окружним адміністративним судам, оскільки відповідачем у таких справах є відповідний орган державної виконавчої служби, незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У зв'язку з цим правила ч.3 ст.18 КАС України для визначення предметної підсудності зазначеної категорії справ не підлягають застосуванню. В даному випадку матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує дії та постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення у зазначений в постанові строк. В свою чергу Законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконавчого провадження по виконанню судових рішень, постановлених за результатами розгляду адміністративних справ, окрім звернення з позовом до адміністративного суду. З аналізу частини 1 статті 20 КАС України випливає, що до місцевих адміністративних судів як судів першої інстанції належать місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди. Привила предметної підсудності адміністративних справ визначені у статті 18 КАС України. Так, у відповідності до частини 2 статті 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Подана управлінням праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради позовна заява не стосується рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справах про адміністративні проступки та не відноситься до справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 47/5 від 14 лютого 2007 року Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1577 від 14 листопада 2006 року Міністерство юстиції України (Мін'юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради Хмельницької області є державним органом. Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що дана справа у відповідності до частини 2 статті 18 КАС України відноситься до предметної підсудності Хмельницького окружного адміністративного суду, а не Нетішинського міського суду Хмельницької області.Водночас, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання позивача щодо протиправності спірної постанови державного виконавця від 25.07.2013 року, з огляду на наступне. В силу ч. 1 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до статті 5 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Як встановлено судом та досліджено з матеріалів виконавчого провадження, обставини, які б зумовили обов'язкове зупинення виконавчого провадження, визначені статтею 34 Закону України „Про виконавче провадження", відстрочку чи розстрочку виконання згідно статті 33 чи давали б підстави для відкладення виконавчих дій згідно статті 32 цього Закону - відсутні. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець застосовує до них штрафні санкції та інші заходи, передбачені Законом України „Про виконавче провадження". Статтею 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в, інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади. Матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що на момент звернення до суду апелянтом вжито всіх заходів щодо виконання виконавчого листа №2-а-4425/11 від 17.06.2013 року. Колегія суддів зазначає, що відповідно п. 38 до рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі "Жовнер проти України" державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі "Васильєв проти України" виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави. Відтак, посилання скаржника на неможливість виконання рішень суду у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів щодо реалізації виплати разової грошової допомоги, колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки держава повинна виконувати взяті на себе зобов'язання та не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Отже, відсутність коштів для виплати, стягнутої за рішенням суду, допомоги не може бути підставою для невиконання рішень суду, оскільки судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. За наведених обставин, державний виконавець правомірно застосував до УПСЗН Нетішинської міської ради штрафні санкції у розмірі 680 грн. відповідно до статті 87 Закону України „Про виконавче провадження". Враховуючи викладене, а також те, що дана адміністративна справа не відноситься до предметної підсудності Нетішинського суду Хмельницької області, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду від 22.10.2013 року, як таку, що ухвалена неповноважним складом суду, та у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: partial