Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокурора Львівської області Василенка О.А., в якому просить визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідача в перевірці звернень від 22.05.2013 року та ненадання повної та об'єктивної відповіді на звернення від 22.05.2013 року, зобов'язати відповідача розглянути звернення від 22.05.2013 року згідно з чинним законодавством України і міжнародними договорами. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25.06.2013 року прокурор Львівської області Василенко О.А. надав йому неповну, необ'єктивну, недостовірну відповідь на дві з скарг, вручені йому особисто в м. Стрию 22.05.2013 року, та з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян». Також зазначає, що відповідач порушив вимоги ст. 20 закону України «Про звернення громадян» і на скарги [PERSON], вручені особисто 22.05.2013 року, надав відповідь тільки 25.06.2013 року та не роз'яснив порядок оскарження даної відповіді. Тим самим позивач вважає, що порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» відносно [PERSON] відповідач скоїв неправомірні дії, в результаті чого порушено його конституційні права на звернення, на працю, створено перешкоди для людського життя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просила позов задовольнити. В додаткових поясненнях зазначила, що 22.05.2013 року на особистому прийомі громадян в м. Стрию в інтересах [PERSON] особисто вручила, зокрема, дві скарги ( на 13 аркушах та на 17 аркушах) про порушення відносно нього законодавства та про захист його законних прав та інтересів, однак не отримав об'єктивної, обґрунтованої відповіді на подані звернення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні мотивуючи тим, 25.06.2013 року Прокурором Львівської області Василенком О.А. позивачу надано повну та об'єктивну відповідь за №05-67-08, де зазначено, що, у зв'язку з тим, що заявлені у скаргах питання, були предметом перевірки апеляційного суду Львівської області у справі №4с-35/2011, з рішенням у якій прокуратура області погодилась, підстав для вжиття заходів представницького характеру не знайдено. При цьому, відповідь за вказаними зверненнями надано 25.06.2013 року, тобто у межах термінів, визначених Законом України «Про звернення громадян» та у відповідності до вимог п.5.7 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України №9гн від 21.06.2011 року. Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, встановив наступні правовідносни. 22.05.2013 року на особистому прийомі громадян в м. Стрию [PERSON] в інтересах [PERSON], вручила п'ять скарг, з них дві, яка мають відношення до предмету спору: - скаргу на 13 арк., згідно з якою просив «внести касаційну скаргу не дебільні, злочинні, фальшиві судові рішення: ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2012 року у справі №1323/865/2012 та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 30.10.2012 року у справі №1323/6-865/12 провадження №22-ц/1390/5748/12, оскільки [PERSON] являється інвалідом з дитинства без соціальної пенсії, не пацює, не має будь-яких доходів, через свій фізичний та матеріальний стан не може захистити свої поушені права та законні інтереси»; - скаргу на 17 арк., згідно з якою просив «внести касаційну скаргу на дебільне, злочинне, фальшиве судове рішення: ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19.06.2012 року у справі №22ц-1390/2495/12, залишити в силі ухвалу Стрийьского міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2012 року у справі №4с-35/11, що була помилково скасована апеляційним судом Львівської області». 25.06.2013 року Прокуром Львівської області Василенком О.А. листом №05-67/08 [PERSON] надано відповідь, з якої вбачається, що прокуратурою встановлено, що на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду від 20.12.2006 року в.о. директора «Джерело життя» Всеукраїнської асоціації інвалідів України Тютюнником В.П. видано наказ від 08.01.2007 року №1-01/07 про поновлення [PERSON] на роботі та відповідний запис внесено в трудову книжку, а також визначено місце і режим роботи. У зв'язку з вказаним, державним виконавцем відділу ДВС Стрийського МУЮ у Львівській області 25.11.2009 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Не погодившись з нею, [PERSON] оскаржив її в судовому порядку. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 11.01.2012 року у справі №4с-35/2011 заяву задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця від 25.11.2009 року про закінчення виконавчого провадження. Дану ухвалу оскаржено в апеляційному порядку ВДВС Стрийського МУю у Львівській області. Ухвалою апеляційного суду Львівької області від 19.06.2012 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Стрийського міськрайонного суду від 11.01.2012 року скасовано та прийнято нову, якою у задовленні скарги [PERSON] відмовлено повністю. Прокуратура області з прийнятим рішенням суду погодилась, тому підстав для вжиття заходів представницького характеру не знайдено. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян". Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно з ч.2 ст. 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Пунктом 1 ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим. Порядок розгляду звернень громадян в органах прокуратури регулюється нормами Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про звернення громадян", Інструкцією про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України №9гн від 21.06.2011 р. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Інструкцією про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України №9гн від 21.06.2011 р. (далі- Інструкція) встановлюється порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, військових прокуратурах регіонів та Військово-Морських Сил України, Дніпровській екологічній прокуратурі, міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах. Згідно з п.5.1 вказаної Інструкції звернення громадян, службових та інших осіб вирішується протягом 30 днів від дня надходження в прокуратуру, а ті, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - не пізніше 15 днів, якщо інший строк не встановлено законодавством. Пунктом 5.7 Інструкції передбачено, що строк розгляду та вирішення звернення обчислюється з дня реєстрації звернення в прокуратурі. Закінченням строку розгляду та вирішення звернень вважається дата направлення письмової відповіді. Звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються вирішеними та знімаються з контролю, якщо поставлені в них питання перевірено, вжито необхідних заходів, дано вичерпні відповіді згідно з чинним законодавством і направлено письмову відповідь, що закріплено пунктом 6.1 вищезазначеної Інструкції. Як вбачається із вхідного штампу Стрийської міжрайонної прокуратури звернення [PERSON] зареєстровані 22.05.2013 року, а відповідь заявнику відправлено 25.06.2013 року. Отже, строк розгляду звернення [PERSON] обчислюється з 22.05.2013 року, а закінчується 22.06.2013 року. Однак, у відповідності до ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Так, 22.06.2013 року припадав на вихідний день - суботу, відповідно 23.06.2013 року був також вихідним днем (неділя). Окрім того, на 23.06.2013 року припадав неробочий день - Трійця. Згідно з ч.3 ст. 67 КЗпП, у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого, в даному випадку на 24.06.2013 року, отже перший робочий день припадає на 25.06.2013 року. З огляду на викладене, оскаржувану відповідь від 25.06.2013 №05-67-08 відповідачем надано у місячний термін з часу його реєстрації, як вимагається ст.20 Закону України «Про звернення громадян» та п.5.1., 5.7 Інструкції. У скаргах від 22.05.2013 року заявник просив внести касаційні скарги на ухвали судів. У відповіді прокурор Львівської області вказав, що з прийнятими рішеннями прокуратура погодилася, а тому підстав для вжиття заходів представницького характеру не знайдено. Суд не вправі давати правовий аналіз цим висновкам прокуратури з питань його підставності та обґрунтованості, оскільки це є питанням цивільного судочинства, а предметом даного спору є розгляд звернень громадян відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Голослівним є твердження позивача про те, що на його звернення надано необґрунтовану відповідь. Вказане спростовується як матеріалами справи, так і матеріалами наглядового провадження. Прокурором Львівської області у межах компетенції розглянуто звернення [PERSON], на які надано обґрунтовану та вмотивовану відповідь від 25.06.2013 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах, наданих йому Законом України "Про прокуратуру", а позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ч.2 ст. 88 КАС України якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, отже несплачений судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] до Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted