Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

22 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2013 року № 346480. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно винесено вказане рішення, оскільки при проведенні державної реєстрації її частки на нерухоме майно помилково визначено за нею права власності на 11/20 житлового будинку по [ADDRESS] замість успадкованих останньою 11/40. Позивач у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову в частині скасування рішення не заперечував, зазначав про помилкове внесення відомостей, що призвели до прийняття протиправного рішення № 346480 від 12.02.2013 року про державну реєстрацію права власності на 11/20 частин нерухомого майна (житлового будинку по [ADDRESS]) за [PERSON]. Просив відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченого позивачем за звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 29 січня 2013 року позивачем подано до реєстраційної служби заяву про державну реєстраційну права власності на частину житлового будинку на підставі права на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON]. На підставі вказаної заяви відповідачем здійснено реєстрацію речового майна на нерухоме майно, а саме на 11/20 частин житлового будинку по [ADDRESS], внаслідок чого прийнято рішення № 346480 від 12.02.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 27 вересня 2013 року позивач звернувся для державної реєстрації належної частини вказаного нерухомого майна, на підтвердження права власності на яке було надано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2013 року, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], на 11/40 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 29-31,17). 11 жовтня 2013 року відповідачем винесено рішення № 6677904 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку із зверненням неналежної особи (а.с. 18). За результатами повторного звернення [PERSON] винесено рішення від 05 листопада 2013 року № 7588410 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 19) у зв'язку з тим, що заявлене право вже зареєстровано за результатами розгляду заяви від 29 січня 2013 року та на підставі рішення № 346480 від 12.02.2013 року. Не погодившись з рішенням № 346480 від 12.02.2013 року про державну реєстрацію права власності на 11/20 частин нерухомого майна (житлового будинку по [ADDRESS]), позивач оскаржив його до суду. Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Документи необхідні, для державної реєстрації визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 703 від 22 червня 2011 року, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (надалі - Порядок № 703), згідно з яким для проведення державної реєстрації подаються: заява про державну реєстрацію, форма та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (абз.1 п.7); документ, що посвідчує особу заявника під час подання заяви про державну реєстрацію (паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє (п.9); копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (ідентифікаційний код) (крім випадків, коли особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України); документ про сплату державного мита (п.10); документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно (п.27). Відповідно пункту 12 до Порядку № 703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що під час розгляду заяви позивача від 29 січня 2013 року було помилково проведено державну реєстрацію на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом під № 3778 від т22 вересня 1992 року, відповідно до якого встановлено, що спадкоємцями в заповіті від 18 травня 1981 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1038, майна гр. [PERSON], померлого [INFO] є: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] в рівних частинах. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 11/20 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 12). Таким чином, вказаним свідоцтвом не визначалось право на спадщину [PERSON], тому державна реєстрація права власності за позивачем на 11/20 частин зазначеного житлового будинку на підставі вказано свідоцтва про спадщину не повинна була здійснюватись, а рішення від 12 лютого 2013 року № 346480 - прийматись. Дана обставина презюмується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2013 року, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], на 11/40 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили 20 серпня 2013 року. Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. Так, при поданні повторної заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень позивачеві було відмовлено з підстав наявності зареєстрованого права на таке майно, а саме на 11/20 частин будинку. Приписами статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до пояснень представника відповідача рішення, що оскаржується та стало підставою для помилкового внесення відомостей до Державного реєстру, підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням встановленого порядку здійснення такої реєстрації виключно на підставі правовстановлюючих документів на таке майно. Крім того, зауважував, що для належного відновлення порушеного права необхідне судове рішення про скасування рішення державного реєстратора, відповідно до наступних норм. Згідно положень пункту 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2011 року № 3502/5 встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, яке відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне, згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення №346480 від 12.02.2013 року про державну реєстрацію права власності на 11/20 частин нерухомого майна (житлового будинку по [ADDRESS]) за [PERSON] Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Підпункту 3 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Згідно частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted