Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Ветропак Гостомельський Склозавод" з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 3 вересня 2013 року №0001302204 та №0001312204. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Київській області на підставі наказу №66 від 01.08.2013р. та згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Ветропак Гостомельський Склозавод» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по розрахунках з фізичною особою-підприємцем [PERSON], і.п.н. [NUMBER] за період з 01.09.2012 року по 28.02. 2013 року. За результатами перевірки було складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888. У даному акті зазначається, що працівниками Ірпінської ОДПІ було встановлено порушення п.198.2 (з урахуванням п.187.9 ст.187), 198.3, 198.6, ст. 198, п.201.1ст.201 Податкового кодексу України начебто допущене позивачем при розрахунку ПДВ, належного сплаті до бюджету на загальну суму ПДВ 199355,00 грн., в тому числі за вересень 2012р. - 38713,00 грн., за листопад 2012р. на суму 107611,00 грн., за грудень 2012р. на суму 41578,00 грн., за березень 2013р. на суму -55.00 грн., та завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2013р. на загальну суму 46438,00 грн. На Акт від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888 позивачем були подані до Ірпінської ОДПІ заперечення за № 05/3691 від 21.08.2013р., які залишені без задоволення. На підставі Акту від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888 Ірпінською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення №0001302204 від 03.09.2013 р. та податкове повідомлення-рішення №0001312204 від 03.09.2013 року, якими було встановлено порушення п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, 13 вересня 2013 року подав до Головного управління Міндоходів у Київській області скаргу за №921/22-4/00333888. За результатами розгляду скарги, Головне управління Міндоходів у Київській області прийняло Рішення №1306/10/10-66-10-01-206/751 від 08 листопада 2013 року, яким залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача. Позивач не погоджуючись із висновками ГУ Міндоходів у Київській подав скаргу №07/4728 від 20 листопада 2013 року до Міністерства доходів і зборів України. Рішенням про результати розгляду скарги №242/6/99-99-10-01-15 від 11 січня 2014року , що отримане скаржником 15 січня 2014 року (вх.№57), Міністерство доходів і зборів України залишило скаргу позивача без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач вважає необґрунтованими і такими, що мають бути скасовані, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства, висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, що є підставою прийняття податкових повідомлень-рішень від 3 вересня 2013 року №0001302204 та №0001312204 є невмотивованими, недоведеними та не ґрунтуються на чинному законодавстві України. У судовому засіданні представники позивача Борущак Р.Р., Клименко О.В. підтвердили обставини, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, позовні підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. У судову засіданні представники відповідача Забіяка Г.М. та Кабанов В.І. позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов, зазначили, що позовні вимоги є безпідставними, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення є такими, що прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Публічне акціонерне товариство "Ветропак Гостомельський Склозавод", код за ЄДРПОУ 00333888, зареєстроване як суб'єкт господарювання 10.08.1993р Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області. Згідно з Довідкою з ЄДРПОУ серії АБ №578378 від 25.10.2012 видами діяльності за КВЕД-2010 є: виробництво порожнистого скла (23.13), оптова торгівля хімічними продуктами (46.75), оптова торгівля іншими проміжними продуктами (46.76), складське господарство (52.10), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), спеціалізована діяльність із дизайну (74.10). На підставі наказу №66 від 01.08.2013 року, виданого Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією, Мельниченком Денисом Ігоровичем - начальником управління податкового аудиту Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75. пп.78.1.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод" (код за ЄДРПОУ 00333888), з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по розрахунках з фізичною особою-підприємцем [PERSON] (іпн. [NUMBER]) за період з 01.09.2012 року по 28.02.2013 року. Перевірка проводилась з 01.08.2013р. по 07.08.2013р. Із Акта перевірки вбачається, що відповідач встановив вчинення позивачем наступних порушень, а саме: п.198.2 (з урахуванням п.187.9 ст.187), 198.3, 198.6, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму ПДВ 199355,00 грн., в тому числі за вересень 2012р. - 38713,00 грн., за листопад 2012р. на суму 107611,00 грн., за грудень 2012р. на суму 41578,00 грн, за березень 2013р. на суму -55.00 грн., та завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2013р. на загальну суму 46438,00 грн. За результатами перевірки було складено Акт від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Акціонерного товариства «Ветропак Гостомельський Склозавод» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по розрахункам з фізичною особою- підприємцем [PERSON] за період з 01.09.2012 року по 28.02.2013 року.» (далі - Акт перевірки) На Акт від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888 позивачем були подані до Ірпінської ОДПІ заперечення за № 05/3691 від 21.08.2013р., які залишені відповідачем листом від 29.08.2013 року №734/10/22-4 без задоволення. На підставі Акту від 14.08.2013р. №921/22-4/00333888 Ірпінською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення №0001302204 від 03.09.2013 р. про визначення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 199355 грн. та штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 99677, 5 грн.; та податкове повідомлення-рішення №0001312204 від 03.09.2013 року про визначення суми завищення бюджетного відшкодування в розмірі 46438грн. та штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 23219грн. Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, 13 вересня 2013 року подав до Головного управління Міндоходів у Київській області скаргу за №921/22-4/00333888. За результатами розгляду скарги, Головне управління Міндоходів у Київській області прийняло Рішення №1306/10/10-66-10-01-206/751 від 08 листопада 2013 року, яким залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача. Позивач не погоджуючись із висновками ГУ Міндоходів у Київській подав скаргу №07/4728 від 20 листопада 2013 року до Міністерства доходів і зборів України. Рішенням про результати розгляду скарги №242/6/99-99-10-01-15 від 11 січня 2014року Міністерство доходів і зборів України залишило скаргу позивача без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін. Не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями 3 вересня 2013 року №0001302204 та №0001312204 позивач звернувся з даним позовом до суду . Як слідує зі змісту Акта перевірки, підставою донарахування позивачу сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість та зменшення суми бюджетного відшкодування є факт господарських правовідносин у перевіряємому періоді з контрагентом Фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Щодо обґрунтування встановленого порушення позивачем по взаємовідносинах з ФОП [PERSON] відповідач вказав на Акт Рокитнянської МДПІ від 11.02.2013року №08/1701/[NUMBER] "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] за період діяльності з 01.07.2012 року по 30.11.2012 року", Акт Рокитнянської МДПІ від 18.04.2013 року №25/1701/[NUMBER] "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, законодавства фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] за період діяльності з 01.12.2012 по 01.03.2013 року" та копія висновку експерта СТКЗР Білоцерківського МВ від 25.07.2013 №634. Так, проаналізуваши вказані документи відповідач прийшов до висновку, що в зв'язку з ненаданням документів неможливо встановити реальний рух товарів (робіт, послуг) ФОП [PERSON], наявність залишків товарів на складах за даними оборотно-сальдових відомостей, карток рахунків, відомостей складського обліку щодо залишків товарів на складах, наявність основних фондів, складських приміщень, виробничих потужностей, трудових ресурсів, наявність власних чи орендованих транспортних засобів, для здійснення визначених видів діяльності; підтвердити правомірність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та факт реального руху товарів (робіт, послуг) ФОП [PERSON] до контрагентів-покупців за період з 01.07.2012 по 30.11.2012 року, неможливо; встановлено, що у ФОП [PERSON] відсутні основні фонди (виробничі, складські приміщення та вантажні транспортні засоби) та не використовуються наймані працівники, які можуть бути задіяні у підприємницькій діяльності. Таким чином, відповідачем встановлено неможливість фактичного здійснення ФОП [PERSON] господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу та відсутніеть необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Тобто, враховуючи реальний час здійснення операцій, відсутність виробничо- складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності - ФОП [PERSON] задіяний у схемах незаконного формування податкового кредиту для підприємств реального сектору економіки. На підставі викладеного відповідач дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] не є реальними та не є документально підтвердженими. Досліджуючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, суд надав оцінку документам, які були досліджені і відповідачем при проведенні перевірки позивача, а саме: копіям податкових та видаткових накладних, товарно-транспортним накладним, банківським випискам та іншим бухгалтерським документам, наданим позивачем по операціям з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] Так, із матеріалів справи слідує, що Публічним акціонерним товариством «Ветропак Гостомельський Склозавод» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 03/153 від 05.09.2012 року з Фізичною особою [PERSON] (Продавець), предметом договору є придбання склобою категорії «Б» (безбарвного та змішаного). Відповідно до копії паспорта Серії СН 107872 [PERSON] є громадянином України, працездатного віку, який проживає у [ADDRESS], де здійснюється ним господарська діяльність . Господарську діяльність [PERSON] як фізична особа-підприємець здійснював як особисто, так і через свого представника за Довіреністю (а.с 65 т.1). Листами, що надійшли на адресу позивача від 14 серпня, від 11 вересня та 16 грудня 2013 року) [PERSON] як фізична особа-підприємець підтвердив своє пряме відношення до господарських операцій з поставок склобою для склозаводу. Робота [PERSON] як фізичної особи-підприємця полягає у заготівлі використаних скляних пляшок (як цілих так і уламків), сортування їх у ящики по кольорах (на фото видно ящики із безбарвним та змішаним (кольоровим) склобоєм. [PERSON] як фізична особа-підприємець використовує найману працю трьох найманих працівників на підставі трудових договорів №10701200135, №10701200136 та №10701200137 від 11 вересня 2012 року, копії яких наявні в матералах справи. На підтвердження реальності виконання умов договору купівлі-продажу № 03/153 від 05.09.2012 року (купівлі-продажу склобою безбарвного та склобою змішаного) та наявності матеріально-технічної бази і трудових ресурсів для виконання цього договору позивачем надано копії наступних документів:1) видаткових накладних: за вересень 2012 року №1-13, за жовтень 2012 року №14-30, за листопад 2012 року №31-47, за грудень 2012 року №48-60, за січень 2013 року №1-13, за лютий 2013 року №14-27; 2) товарно-транспортних накладних за вересень 2012 року, за жовтень 2012 року, за листопад 2012, за грудень 2012 року, за січень 2013 року, за лютий 2013 року ;3) податкових накладних за вересень 2012 року №400-412, за жовтень 2012 року №400-416, за листопад 2012 року №400-416, за грудень 2012 року №400-412, за січень 2013 року №400-412, за лютий 2013 року №400-413;5) прибуткових ордерів позивача; 7) довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей , копію журналу реєстрації довіреностей за 2012рік, 9) трудових договорів №10701200135, №10701200136 та №10701200137 від 11 вересня 2012 року. Крім того, позивачем було надано фотознімки зберігання склобою на полігоні та його зваження, а також копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку Серії ЕАО №338692 та коригування топографічного плану. Товар було отримано працівником AT «Вєтропак Гостомельський Склозавод» - менеджером відділу закупок Забіякою Григорієм Миколайовичем на підставі довіреностей, що видавалися на кожен місяць поставок та зареєстровані в журналі реєстрації довіреностей за 2012 та 2013 роки. Позивачем було здійснена оплата за придбаний склобій у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками наданими суду позивачем. Також, позивачем надано суду внутрішні документи та звіти, які підтверджують використання склобою у власній господарській діяльності. Копії всіх зазначених вище документів наявні в матеріалах справи. Суми податку на додану вартість по податковим накладним, отриманим від ФОП [PERSON], ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" включено до податкового кредиту протягом вересня 2012 року - лютого 2013 року, які відповідають даним податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень 2012 року - лютий 2013 року. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Згідно з частиною 4 статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Враховуючи викладені положення норм чинного процесуального законодавства, суд вважає, що посилання Податковим органом на Акт Рокитнянської МДПІ від 11.02.2013року №08/1701/[NUMBER] "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] за період діяльності з 01.07.2012 року по 30.11.2012 року", Акт Рокитнянської МДПІ від 18.04.2013 року №25/1701/[NUMBER] "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, законодавства фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] за період діяльності з 01.12.2012 по 01.03.2013 року" та копія висновку експерта СТКЗР Білоцерківського МВ від 25.07.2013 №634 та матеріали кримінального провадження №32012100000000001 від 21.11.2012 щодо ФОП [PERSON], не можуть бути належними доказами у даній адміністративній справі та свідчити про нікчемний характер правочину, укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], та порушення вимог статті 198 Податкового кодексу України при формуванні Товариством податкового кредиту та віднесенні сум до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. В матеріалах справи відсутня інформація про винесення вироку у кримінальному провадженні, на матеріали якого Податковий орган посилається в Акті перевірки. Крім того, суд зазначає, що згідно Постанови Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року у справі №810/2776/13-а (суддя Колеснікова І.С.), Рокитнянську міжрайонну державну податкову інспекцію Київської області було зобов'язано вилучити з автоматизованої системи «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» інформації про результати перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON], оформленої актом перевірки від 18 квітня 2013 року №25/1701/[NUMBER]. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 627 Цивільного Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначене положення відображає один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору. У відповідності до приписів статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 19 серпня 1999 року № 996-XIV, бухгалтерським обліком є процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами. Також суд не бере до уваги та не вважає доведеним з боку відповідача факт непідтвердженності реальності господарських операцій позивача та ФОП [PERSON] та не підтвердження документально вказаних операцій, у зв'язку з наступним. Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відповідно до частини 2 статті 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Тобто, Податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" та ФОП [PERSON], правомірності прийнятого ним оспорюваного рішення. В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між цими контрагентами, наявність матеріально-технічної бази та трудових ресурсів підтверджується зазначеними вище: договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, довіреностями, договорами з найманими працівниками, наявністю земельної ділянки та складських приміщень, тощо. Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій вказаними вище документами, тому не визнання Податковим органом права на податковий кредит є безпідставними. Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України). Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин з ФОП [PERSON] суду доведено. Відповідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно з п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України). Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Згідно з п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України, не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів). Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ФОП [PERSON] за вересень 2012 року - березень 2013 року. Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав. Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою. У зв'язку з викладеним, протиправне винесення Податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань". У рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень. Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту за вересень 2012 року - березень 2013 року у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності з ФОП [PERSON] За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочину, укладеного між ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" та ФОП [PERSON]; доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаного контрагенту первинних документах сум ПДВ; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted