Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

28 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська до Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначив, що 24.02.2012 року за вих. № 992/07-07 на підставі ст.ст. 17,18,19,20,22 Закону України «Про виконавче провадження», управлінням Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська на адресу Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, рекомендованим листом було направлено на примусове виконання виконавчий лист № 2а-5762/10/1270 виданий 02.09.10 року про стягнення з TOB «Оцінка нерухомості та юридичні послуги» у сумі 5 893,02 грн. Місцезнаходження боржника: м. Луганськ, вул.Советська 47/201 01.03.2012 року Ленінський ДВС Луганського МУЮ направив постанову про відкриття виконавчого провадження на адресу відповідача. 30.08.2012 року управлінням на адресу Ленінського ВДВС Луганського МУЮ направлено запит про хід виконання виконавчого листа. Відповідь до теперішнього часу не надходила. 11.02.2013 року була направлена скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця, але також відповідь за наслідками розгляду не надходила. 10.09.2013 року Управління подало заяву про обмеження у праві виїзду за кордон керівника TOB «Оцінка нерухомості та юридичні послуги» [PERSON]. Але заява буда проігнорована. 15.07.2013 року була направлена скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця до обласного управління відділу державної виконавчої служби Луганського МУЮ. Відповідь також не надходила. Згідно ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом. На думку позивача, відповідач не здійснив своєчасно та в повному обсязі усіх заходів з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», тому позивач просить суд визнати дії (бездіяльність) Ленінського ВДВС Луганського МУЮ щодо нездійснення усіх, передбачених Законом заходів, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270 виданий 02.09.10 року неправомірними. Зобов'язати здійснити усі, передбачені Законом заходи щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270 виданий 02.09.10 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у позові, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, у судовому засіданні не визнала позовні вимоги, зазначивши, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 31474685 від 01.03.2012, відкрите на підставі виконавчого листа від 27.10.2011 року № 2а-5762/10/1270 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна та юридичні послуги» на користь Управління пенсійного фонду України в Артемівську районі м. Луганська заборгованості у розмірі 5 893,02 грн. Відповідно до положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника. На виконання зазначених норм, з метою встановлення майнового стану боржника, державним виконавцем спрямовано запити до обліково-реєстраційних установ та встановлено наступне. За даними Державної податкової служби України за боржником зареєстровано розрахункові рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк», на які державним виконавцем відповідною постановою накладено арешт. Згідно з наданою відповіддю встановлено, що залишок грошових коштів на арештованих рахунках боржника відсутній. Постановами державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. За даними УДАІ ГУМВС України у Луганській області автомобільні транспорти за боржником не зареєстровано. Неодноразовими виходами державного виконавця за адресою боржника: вул. Совєтська, 47/201, встановлено, що підприємство та його майна не виявлено, можливе місцезнаходження невідоме, про що державним виконавцем складено відповідні акти. За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна та юридичні послуги» перебуває у стані припинення від 13.05.2010 за судовим рішенням, зокрема постанова Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2009 № 2а-25904/09/1270. Станом на 27.03.2014 державним виконавцем спрямовано запит за місцем реєстрації боржника. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Частиною 1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження". Судом встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомості та юридичні послуги» недоїмку по сплаті внесків на загальнобов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 5893,02 грн. за період з 20.12.2007 року по 20.08.2008 року. На підставі зазначеного судового рішення управлінню Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська 27 жовтня 2011 року видано виконавчий лист по справі № 2а-5762/10/1270. Строк пред'явлення виконавчого документа до виконання до 19 жовтня 2011 року (а.с.14,35). Поновивши строк на пред'явлення виконавчого документа для виконання, позивач 24.02.2012 року направив заказною кореспонденцією заяву про примусове виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270 до відповідача (а.с.7,13). Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 01.03.2012 року відкрито виконавче провадження ВП 31474685 з виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270. зазначену постанову позивачем отримано 20.03.2012 року (а.с.36,8). Боржником рішення суду у добровільний строк виконано не було, на підставі чого державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції 12 беререзня 2012 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та розпочато примусове виконання рішення суду. З метою встановлення майнового стану боржника, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції спрямовано запити до обліково-реєстраційних установ. За даними Державної податкової служби України за боржником зареєстровано розрахункові рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк» 26008060026230, 26045053708078, 26057053701427 (а.с.43,45). Постановами державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 04.03.2012 року, 20.03.2012 року на кладено арешт на кошти, які перебувають на вищеперелічених розрахункових рахунках (а.с.37 на звороті, 38). 21 березня державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції складено акт, відповідно до якого боржника та майна за адресою : м. Луганськ, вул.. Совєтська, 47/201 не виявлено (а.с.37). Згідно відповідей ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.04.2012 року та від 25.03.2013 року на постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції про арешт коштів встановлено, що залишок грошових коштів на арештованих рахунках боржника відсутній (а.с.39 на звороті, 43 на звороті). 03 квітня 2012 року позивач був ознайомлений з ходом виконавчого провадження, як вбачається з протоколу ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-5762/10/1270 (а.с.9,10). 30.08.2012 року позивачем на адресу Ленінського ВДВС Луганського МУЮ направлено запит про хід виконання виконавчого листа. Доказів надіслання відповіді відповідачем суду не надано (а.с.11,12). Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 07.05.2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.39). Згідно відповіді Ленінської МДПІ у м. Луганську ТОВ «Оцінка нерухомості та юридичні послуги» на полатковому обліку станом на 25.05.2012 року в Ленінській МДПІ у м. Луганську не значиться (а.с.38 на звороті). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна та юридичні послуги» перебуває у стані припинення від 13.05.2010 за судовим рішенням, а саме на підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2009 року по справі № 2а-25904/09/1270 (а.с.33, 34, 40-42). Отже, на момент пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання 01.03.2012 року, підприємство-боржник вже було припинено за судовим рішенням. 11.02.2013 року позивачем подано до відповідача скаргу № 3836/97-07 на дії(бездіяльність) державного виконавця. 29.03.2013 року відповідачем надано відповідь за № 3755/0809. Доказів надіслання вказаної відповіді суду не надано (а.с.6,44). 10.09.2013 року позивачем подано до відповідача заяву про обмеження у праві виїзду за кордон керівника TOB «Оцінка нерухомості та юридичні послуги» [PERSON]. 21.11.2013 року відповідачем надано відповідь щодо розгляду вказаної заяви. Доказів наділання відповіді суду не надано (а.с.5, 44 на звороті). 15.07.2013 року позивачем складено скаргу на дії(бездіяльність) державного виконавця до Обласного управління відділу державної виконавчої служби Луганського МУЮ. Доказів надіслання вказаної скарги суду не надано. Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» являється спеціальною нормою, яка регулює питання примусового виконання рішень. На підставі ч. 5 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно положень ч.1 Закону України "Про виконавче провадження"(ВР України, від 21.04.1999, № 606-XIV) (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі , що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню. Між сторонами виник спір щодо здійснення державним виконавцем усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадженя» щодо примусового виконання виконавчого листа, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.ч. 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Порядок винесення та направлення постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем не оскаржується, тому суд з цього приводу не дає правової оцінки діям відповідача. Частинами 1,2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Згідно ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Згідно ч. 4 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція). Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами (п. 1.5. Інструкції). Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події (п.п.1.5.2 п. 1.5 Інструкції). Запит державного виконавця про надання необхідної інформації для здійснення виконавчих дій повинен бути вмотивованим та встановлювати обґрунтований строк для надання інформації (п.1.10 Інструкції). Сторона виконавчого провадження (її представник) може знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі ДВС у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вона бажає, за усним клопотанням до державного виконавця (п.2.12). З огляду на вищевказані норми законодавства, суд вважає за потрібне зазначити, що державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції протягом строку визначеного Законом України «Про виконавче провадження» для вчинення виконавчих дій, а саме протягом шости місяців : винесено постанову про стягнення виконавчого збору та розпочато примусове виконання рішення суду; спрямовано запити до обліково-реєстраційних установ; накладено арешт на кошти, які перебувають на розрахункових рахунках боржника; здійснено вихід за юридичною адресою боржника, про що складено акт; накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. На думку суду, усі вищеперераховані виконавчі дії не могли дати позитивного результату, оскільки на момент пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2009 року у справі № 2а-25904/09/1270 припинено юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна та юридичні послуги». До того ж, суд вважає за потрібне зазначити, що позивачу, про порушене право, стало відомо ще 30 серпня 2012 року. Тобто у позивача було право звернутися за судовим захистом ще у серпні 2012 року, але ж він прийняв рішення врегулювати спір шляхом надсилання скарг. Також, суд зазначає, що позивачем самим допущено бездіяльність, а саме виконавчий лист було отримано позивачем вже після встановленого строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. З урахуванням встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», тому позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: denied