Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

21 липня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області, в якому просив стягнути недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу "дітям війни" за період з 01 січня 2006 року по теперішній час. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2011 року позов задоволено частково, зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії на 30%, що передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 18 червня 2011 року з урахуванням вже виплачених сум. Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач є за статусом «дитиною війни» та має право на підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач є «дитиною війни», перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області та має право на підвищення до пенсії як «дитині війни». Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 20 січня 2011 року, оскільки з зазначеними позовними вимогами позивач звернувся до суду 21 липня 2011 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду). Оскільки ст. 99 КАС України початок перебігу строку звернення до суду пов'язує не тільки з датою коли особа дізналась про порушені права, а й з часом коли особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання позивачем строку звернення до суду, оскільки рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 були оприлюднені у встановленому порядку, у засобах масової інформації широко висвітлювалось питання захисту категорії пенсіонерів, які мають статус «дитина війни», а правова необізнаність та відсутність з боку позивача будь яких звернень до відповідача з питань розміру підвищення до пенсії не є доказом дотримання строків звернення до суду. Юридична необізнаність та похилий вік не є поважними причинами пропуску строку. Суд апеляційної інстанції не встановив поважних причин для поновлення строку на звернення до суду. Таким чином, не встановивши поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції мав залишити без розгляду позовні вимоги, заявлені за період з 01 січня 2006 року по 20 січня 2011 року. З 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не змінювалась та її дія у часі не зупинялась, тому позовні вимоги за період з 21 січня 2011 року підлягають задоволенню. Висновок щодо недопущення обмеження строками пенсійних виплат, які проводяться безстроково, в межах та на підставі діючого законодавства, якщо не відбулось змін у законодавстві узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в Постанові Пленуму ВАСУ від 19 грудня 2011 № 8. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530, якими визначено розмір підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, тому що ці положення суперечать ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу. Також апеляційний суд зазначає, що відсутність коштів не є підставою для невиконання зобов'язань, покладених на відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Апеляційний суд дійшов до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржена постанова - скасована, та ухвалена нова постанова про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial