Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов державного підприємства "Антрацит" до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області про скасування рішення №30.07.2013 №1463, у якому позивачем заявлені вимоги про скасування рішення № 1463 від 30.07.2013 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішенням № 1463 від 30.07.2013 начальником УПФУ в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області на підставі п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на ДП «Антрацит» накладено штраф та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску. ДП "Антрацит" вважає, що рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1463 від 30.07.2013 винесено з порушенням норм діючого законодавства та є необґрунтованим з наступних підстав. Штрафні санкції та пеня нараховані позивачу за несвоєчасну сплату єдиного внеску у розмірі 44 312,22 грн. за період з 29.04.2013 по 27.06.2013. Відповідно до звіту за березень 2013 року ДП "Антрацит" нараховано до сплати єдиний внесок у розмірі 288723,96 грн., який було сплачено платіжними дорученнями №№13,59 від 24.04.2013, 61 від 29.04.2013 на загальну суму 288 912,73 грн. із зазначенням про це у розділі "призначення платежу" платіжних доручень, тобто поточні нарахування єдиного внеску за березень 2013 року позивачем сплачені у повному обсязі. 09.01.2013 Господарським судом Луганської області порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Антрацит". Зазначеною ухвалою Господарського суду Луганської області введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Позивач зазначив, що на підставі чинного законодавства України протягом дії мораторію не повинна нараховуватися неустойка (штраф, пеня) та не можуть застосовуватися інші штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій. Таким чином, позивач просив скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1463 від 30.07.2013. Представник позивача у судове засідання не з'явився, засобами факсимільного зв'язку надав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення проти позову, просив розглянути адміністративну справу за його відсутності. У письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, оскільки вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що ДП «Антрацит» зареєстровано як юридична особа, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та знаходиться на обліку в УПФУ в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області. Ухвалою господарського суду Луганської області від 09 січня 2013 року було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП «Антрацит» (а.с.15). Відповідно до звіту за березень 2013 року загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті платником, складає 288 723,96 грн. (а. с. 9-11). Згідно наданих платіжних доручень №№13,59 від 24 квітня 2014 позивач сплатив єдиний внесок за березень 2013 року у розмірі 183,12 грн. (а.с.13,14). Відповідно до платіжного доручення від 29 квітня 2014 року №61 (а.с.12) позивачем здійснена сплата єдиного внеску за березень 2013 року в сумі 288 729,61 грн. Рішенням №1463 від 30.07.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача було застосовано фінансову санкцію у розмірі 28872,40 та нараховано пеню у розмірі 15439,82 за період 29.04.13 по 27.06.13, про що надано розрахунок фінансової санкції та пені по особовому рахунку (а. с. 6). Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП «Антрацит» скористалося досудовим порядком вирішення спору та оскаржило вказане рішення до Пенсійного фонду України. Рішенням Пенсійного фонду України від 16.10.2013 № 27494/09-10 про результати розгляду скарги рішення УПФУ в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області № 1463 від 30.07.2013 про застосування штрафних санкцій залишено без змін, а скаргу ДП «Антрацит» - без задоволення (а.с.7-8). Позивач вважає протиправним рішення УПФУ в м. Антрацит та Антрацитівському районі про застосування штрафних санкцій, оскільки воно прийняте під час введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а сплачені суми із зазначенням призначення платежу (за березень 2013 року) не враховувалися відповідно до вказаного призначення, внаслідок чого відповідачем робився висновок про несплату страхових внесків за березень 2013 року. Особливості правового регулювання спірних відносин встановлені Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон № 2343-ХІІ). Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI, який набрав чинності з 19 січня 2013 року, Закон № 2343-ХІІ викладено у новій редакції. В той же час, абз. 5 п. 6 Розділу І Закону № 5405-VI від 02 жовтня 2012 року нову редакцію Закону № 2343-ХІІ доповнено пунктом 1-1 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та встановлено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Тобто, положення цього Закону повинні застосовуватися після 19.01.2013. Оскільки справа про банкрутство позивача порушена 09.01.2013, тобто до набрання чинності Закону № 4212-VI, правила нової редакції Закону № 2343-ХІІ до спірних відносин не можуть застосовуватися. Вказані редакції Закону № 2343-ХІІ по різному регулюють питання розповсюдження мораторію на окремі види зобов'язань (зокрема, і щодо сплати єдиного внеску). Відповідно до статті 1 Закону № 2343-ХІІ (в редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Аналогічне за змістом визначення міститься і у новій редакції Закону № 2343-ХІІ, а саме в частині першій статті 19. При цьому, редакція Закону № 2343-ХІІ, яка діяла до 19 січня 2013 року, поширює дію мораторію на зобов'язання зі сплати єдиного внеску. Так, відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2343-ХІІ, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Таким чином, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Луганської області від 09 січня 2013 року, не стосується обов'язків щодо сплати податків та зборів, які були нараховані після його введення. Таким чином, доводи позивача щодо протиправності дій відповідача в частині застосування штрафних санкцій під час дії мораторію є нормативно необґрунтованими та безпідставними. Доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача про неврахування призначення платежу за конкретний період - березень 2013 року, внаслідок чого штучно формувалася заборгованість за вказаний період, є обґрунтованими, оскільки відповідно до ч.6 ст.25 Закону України № 2464-VI в порядку календарної черговості передбачено лише зарахування в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені сплачених ним сум єдиного внеску. При цьому жодним законодавчим актом відповідач не наділений такими функціями. Відповідна сплата сум єдиного внеску за конкретний період із зазначенням про це в платіжному дорученні тягне за собою відсутність заборгованості на сплачену суму у вказаному періоді, а з урахуванням положень ч. 6 ст. 25 Закону України № 2464-VI зменшується сума загальної заборгованості, що впливає на відповідний розрахунок штрафних санкцій. Статтею 1 Закону України № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Згідно зі змінами, внесеними до Закону України № 2464-VI. гірничі підприємства зобов'язані сплачувати єдиний внесок не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Аналогічні положення закріплено у п.4.3.6 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за № 994/18289 (далі - Інструкція № 21-5). При цьому, єдиний внесок повинен сплачуватись незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок. Частиною 12 статті 9 Закону України № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Відповідно до ч.10, 11 ст.25 Закону України № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Згідно ч.14 ст.25 Закону України № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є спеціальним законодавчим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на правовідносини в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (стаття 2). Відповідно до ч.16 ст.25 Закону України № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. В судовому засіданні було встановлено, що позивач як гірниче підприємство повинен сплачувати єдиний внесок не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, при даних спірних правовідносинах не пізніше 28 квітня 2013 року. При цьому Законом № 2464-VI не зазначена конкретна дата початку спливу терміну сплати єдиного внеску. Тобто, платник податку має право сплатити єдиний внесок, починаючи з перших чисел місяця, що настає за базовим звітним періодом. Кінцевий період сплати єдиного внеску чітко визначений як 28 число місяця, що настає за базовим звітним періодом. Враховуючи тривалий термін для сплати єдиного внеску, суд визнає пропущеним позивачем строк сплати єдиного внеску за березень 2013 на 1 день, оскільки решта сплати єдиного внеску за березень 2013 року мала місце 29 квітня 2013 року. При цьому суд не застосовує загальні правила обчислення дати закінчення терміну, який припадає на вихідний день (28 квітня 2013 року - неділя), оскільки Закон № 2464-VI при даних правовідносинах є спеціальним та надає тривалий термін для можливості сплати єдиного внеску. Згідно наданих платіжних доручень №№13,59 від 24 квітня 2014 позивач своєчасно сплатив єдиний внесок за березень 2013 року у розмірі 183,12 грн. (а.с.13,14). Відповідно до звіту за березень 2013 року загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті платником, складає 288 723,96 грн. З урахуванням своєчасної сплати суми єдиного внеску за березень 2013 року в розмірі 183,12 грн., своєчасно несплаченою сумою єдиного внеску за березень 2013 року є 288 540,84 грн. У зв'язку з чим, у відповідача були в наявності підстави для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за березень 2013 року із розрахунку 1 день прострочення на суму 288 540,84 грн. Розрахунок складає: пеня - 0,1 відсотка суми недоплати (288 540,84 грн.) за 1 день прострочення платежу = 28,85 грн.; штраф - 10 відсотків своєчасно не сплаченої суми (288 540,84 грн.) за 1 день прострочення платежу = 2885,41 грн. Загальна сума штрафних санкцій складає 2 914,26 грн. (28,85 грн. + 2885,41 грн.). Таким чином, в судового засіданні встановлено, що відповідач мав право застосовувати штрафні санкції відносно позивача лише за 1 день прострочення платежу єдиного внеску із розрахунку суми заборгованості в розмірі 288 540,84 грн., а загальна сума штрафних санкцій повинна складати 2 914,26 грн. Внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суму 41 397, 96 грн. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Під час подання адміністративного позову Державного підприємства «Антрацит» сплатило 172,05 грн., що складає 10% від належної суми судового збору 1720,50 грн. Оскільки судом частково задоволені позовні вимоги в частині скасування рішення на суму 41397,96 грн., а не на 44 312,22 грн., з Державного бюджету України підлягає поверненню на користь ДП «Антрацит» сума судового збору у розмірі 58,84 грн.

Результат розгляду: partial