Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

У грудні місяці 2010 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь Центру 4 380, 44 гривень допомоги по безробіттю. В адміністративному позові зазначається, що 12 квітня 2010 року [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та 19 квітня 2010 року отримала статус безробітного. Перевіркою було встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в Центрі зайнятості, була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, що підтверджується Листом з відділу державних реєстраторів Тернопільської міської ради від 01.12.2010 року. Сума допомоги по безробіттю в розмірі 4380,44 гривень виплачена [PERSON] в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості і тому позивач просить стягнути в користь Центру вказану вище суму допомоги по безробіттю. У запереченні на позов представник відповідача зазначає, що є рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2008 року про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON]. Пунктом 2 вищезазначеної постанови, копію постанови по справі судом вирішено направити державному реєстратору Тернопільської міської ради. 04 лютого 2011 року постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов Тернопільського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Цетру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, незаконно виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 4380,44 гривень. Суд першої інстанції, зокрема, вказав, що незважаючи на рішення суду, відповідач перебувала в Державному реєстрі, як приватний підприємець. Постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку [PERSON]. Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги наявність судового рішення від 05 серпня 2008 року, яким припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця та п.2 Постанови про направлення державному реєстратору копії судового рішення про припинення підприємницької діяльності. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи. 12 квітня 2010 року [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та 19 квітня 2010 року отримала статус безробітного. Відповідно до вимог п.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» призначено виплату допомоги по безробіттю з 19.04.2010 року по 26.06.2010 року. Згідно довідки Тернопільського МРЦЗ відповідачу за період з 19.04.2010 року по 26.08.2010 року було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 4 380, 44 гривень. В добровільному порядку відповідач не повернув затрачені кошти. Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» - безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які з незалежних від них причин не мають заробітку (або інших передбачених чинним законодавством доходів) через відсутність підходящої роботи. Тобто, відповідач не належала до незайнятої категорії громадян і тому не має права на виплату допомоги по безробіттю. Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» особи зареєстровані як безробітні, зобов'язані своєчасно подати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, які впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2008 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON]. Пунктом 2 вищезазначеної постанови копію постанови по справі судом вирішено направити державному реєстратору Тернопільської міської ради. Проте, відповідно до п.3 ст.44 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Згідно довідки відділу державних реєстраторів Тернопільської міської рад № 413/02-2 від 31.01.2010 року відповідач припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, що не пов'язано з її банкрутством 27.01.2010 року. Відповідач зобов'язаний повернути незаконно отриману суму допомоги по безробіттю з дня виникнення обставин, які впливають на умови отримання такої допомоги в сумі 4380,44 гривень в користь держави в особі Тернопільського міськрайонного центру зайнятості. Однак колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які визначають предметну підсудність справ. Так за приписами ч.2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам предметно підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на районні центри зайнятості покладаються функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду (контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення та ін.), який виходячи зі змісту положень ст.ст.8-10 цього Закону є державним органом, наділеним статусом суб'єкта владних повноважень у сфері врегулювання правових, фінансових, організаційних засад загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Тому колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

Результат розгляду: partial