Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

ПрАТ "Хладопром" звернулось до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 13.11.2013 р. № 0000552220, прийняте відносно нього. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином. Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Загребельний Г.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Гиря В.О. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняте за результатами перевірки рішення є законним, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу були визначене відповідне податкове зобов'язання на підставі оскаржуваного рішення. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що фахівцями Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства "Хладопром" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з платником податків ТОВ "Юрполіс компані" за червень 2013 р., за результатами якої 17.10.2013 р. був складений акт за № 1201/20-36-22-03-07/01548734, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме: - п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження до сплати в бюджет суми податку на додану вартість, всього в сумі 1 518 011,0 грн., у тому числі за червень 2013 р. в сумі 1 518 011,0 грн. За наслідками вказаного акту перевірки 13.11.2013 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № 0000552220, яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 277 016,50 грн. Із зазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваного рішення, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факт вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення податковим органом вищевказаних порушень з боку позивача, є відсутність факту реального вчинення ним господарських операцій з його контрагентом, що базується на акті ДПІ у Київському районі ГУ Міндоходів у Харківській області "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Юрполіс Компані", код за ЄДРПОУ 33901201, з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "ПРОМБУД-МОНТАЖІНВЕСТ", код ЄДРПОУ 36987611, за період 01.06.2013 р. - 30.06.2013 р." від 13.09.2013 року № 448/20-31-22-03-07/33901201, на суд зазначає наступне. Так, відповідно до Статуту ПрАТ "Хладопром", предметом його діяльності є виробництво морозива та іншої продовольчої продукції. Для здійснення основного виду діяльності, у штаті підприємства знаходиться велика кількість робітників. З метою залучення кваліфікованого персоналу, створення комфортних та безпечних умов для праці, забезпечення прав та інтересів працівників, а також дотримання вимог трудового законодавства, позивачем було укладено договори щодо надання юридичних них послуг у галузі трудового права з ТОВ "Юрполіс компані", а саме: 1. Договір від 15.01.2013 р. № 0115. Предметом даного договору є надання консультацій з питань трудових спорів. 2. Договір від 17.01.2013 р. № 0117. Предметом даного договору є надання консультацій з питань дисципліни праці. 3. Договір від 18.01.2013 р. № 0118. Предметом даного договору є надання консультацій з питань, що стосуються матеріальної відповідальності. 4. Договір від 21.01.2013 р. № 0121. Предметом даного договору є надання консультацій з питань, що стосуються колективного договору, діяльності профспілок, правового регулювання зайнятості та працевлаштування. 5. Договір від 23.01.2013 р. № 0123. Предметом даного договору є консультації з питань, що стосуються робочого часу та часу відпочинку, нормування праці. 6. Договір від 25.01.2013 № 0125. Предметом даного договору є консультації з питань, що стосуються оплати праці, пільг, гарантійних і компенсаційних виплат. 7. Договір від 28.01.2013 р. № 0128. Предметом даного договору є консультації з питань, що стосуються охорони праці. 8. Договір від 29.01.2013 р. № 0129. Предметом даного договору є надання консультацій з питань, що стосуються нагляду і контролю за додержанням законодавства про працю. 9. Договір від 31.01.2013 р. № 0131. Предметом даного договору є надання консультацій з питань, що стосуються трудового договору, особливостей правового регулювання праці окремих категорій громадян. На виконання зазначених договорів фахівцями ТОВ "Юрполіс компані" з питань у галузі трудового права, які містять у собі інформацію щодо особи, яка виконала дану роботу, її підпис та затверджені директором даного суб'єкта господарювання, були складені письмові звіти. Акти приймання-передачі наданих послуг містять у собі вичерпну інформацію щодо кола наданих послуг, кількості фактично витраченого часу, протягом якого здійснювалася підготовка та надання консультацій, вартість однієї години праці фахівця контрагента та завірені печатками товариств підписи керівників господарюючих суб'єктів. Також, з матеріалів справи вбачається, що послуги позивач безпосередньо отримував від ТОВ "Юполіс компані", про що свідчать надані до перевірки первинні документи. З огляду на викладене, суд вважає висновки акту перевірки щодо нікчемності угод по ланцюгу постачання у ТОВ "Промбудмонтажінвест " є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки, позивач не мав жодних господарських відносин з зазначеним господарюючим суб'єктом. Окрім того, суд звертає увагу, що з інформації, яка була наведена у акті ДПІ у Київському район м. Харкова не вбачається надання ТОВ "Промбудмонтажінвест" консультацій правового характеру ТОВ "Юрполіс компані" чи залучення останнім фахівців ТОВ "Промбудмонтажінвест" для надання консультацій позивачеві. Тобто, не має підстав стверджувати, що консультаційні послуги з правових питань було отримано контрагентом позивача саме від нього. Згідно інформації щодо КВЕДів виду діяльності, про які зазначено у акті перевірки, то ТОВ "Промбудмонтажінвест" не здійснює такого виду діяльності як консультації з правових питань. При вирішені даного спору, суд враховує наступні нормативні положення. Так, у п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. При судовому розгляді встановлено, що укладені між позивачем та вищевказаним контрагентом правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, ні ким не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними. Виконання умов договорів підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, бухгалтерської та податкової звітності, які виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку". Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дається поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. В даному випадку позивачем такі документи в повному обсязі були надані як до перевірки так і до суду. При цьому відповідна сторона жодних зауважень до них не мала. А від так, суд не має підстав піддавати сумніву реальність вчинення позивачем господарських операцій в періоді, що перевірявся. Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача на акт від 13.09.2013 року №448/20-31-22-03-07/33901201, складений ДПІ у Київському районі ГУ Міндоходів у Харківській області, стосовно контрагента позивача, який не може бути взятий судом до уваги, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачено можливість посилання ДПІ в ході проведення перевірки одного суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання. Також, суд звертає увагу, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент позивача не виконав своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "Хладопром" 03.10.2013 року звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо визнання дій відповідача стосовно видання наказу № 752 від 01.10.2013 р. про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ПрАТ "Хладопром" по взаємовідносинам з ТОВ "Юрполіс компані" за червень 2013 р. неправомірними та скасування даного наказу. Даний спір судом було вирішено 18.10.2013 року не на користь податкового органу. Не дивлячись на це, відповідачем, в період оскарження його рішення від 01.10.2013 року № 752, було проведено перевірку позивача в період з 02.10.2013 р. по 08.10.2013 р. та за її результатами було складено акт № 1201/20-36-22-03-07/01548734 від 17.10.2013 р., який покладено в основу оскаржуваного рішення. При вищезазначених обставинах, наказ відповідача № 752 від 01.10.2013 р. та його акт №1201/20-36-22-03-07/01548734 від 17.10.2013 р., в розумінні положень ст. 70 КАСУ, не можуть прийняті судом як належні та допустимі докази у справі. А від так, суд не може погодитися, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим. Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову. Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

Результат розгляду: granted