Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Державне підприємство «Шахтарськантрацит» (далі - ДП «Шахтарськантрацит») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. 19.03.2014 року представником позивача через канцелярію суду за Вх. 9794/14 надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач остаточно просить суд: визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо відмови у знятті арешту з усього майна ДП «Шахтарськантрацит» за постановами про арешт майна боржника та оголошення його відчуження № 6 від 29.03.2011 року та № 1 від 28.03.2012 року; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області зняти арешт з майна ДП «Шахтарськантрацит», що не задіяне у виробничому процесі та підлягає списанню за переліком згідно з Відомостями про об'єкти державної власності, що пропонуються до списання по ДП «Шахтарськантрацит», затверджених керівником 03.02.2014 року на 1010 одиниць з балансовою (залишковою) вартістю 29585717, 23 грн.; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції здійснити всі необхідні дії для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про зняття арешту з майна ДП «Шахтарськантрацит» за переліком згідно з Відомостями про об'єкти державної власності, що пропонуються до списання, затверджених керівником 03.02.2014 року на 1010 одиниць з балансовою (залишковою) вартістю 29585717, 23 грн. В обгрутування позовних вимог зазначив, що у відділі державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Шахтарського МРУЮ) перебуває зведене виконавче провадження № 8059732 від 10.09.1999 року відносно стягнення заборгованості ДП «Шахтарськантрацит». Постановою ВДВС Шахтарського МРУЮ № 6 від 29.03.2011 року під час виконання вказаного зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача для забезпечення сплати боргу в сумі 3 054 659, 57 грн. та заборонено здійснення відчуження будь-якого належного майна. Також, постановою ВДВС Шахтарського МРУЮ № 1 від 28.03.2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача в межах суми боргу 20 475 712, 20 грн. та заборонено здійснення відчуження будь-якого належного майна в межах суми 20 475 712, 20 грн. Крім того, відповідачем складено опис майна, на яке накладено арешт на суму 23 476 713, 00 грн. та дані щодо обтяження всього рухомого та нерухомого майна ДП «Шахтарськантрацит» внесено до державного реєстру обтяжень рухомого майна та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Разом з тим, станом на теперішній час загальна сума заборгованості ДП «Шахтарськантрацит» за зведеним виконавчим провадженням № 8059732 становить 193 845 661,9 грн. Згідно з балансом підприємства станом на 30.09.2013 р. вартість активів підприємства становить 1 023 564 тис. грн., що більше ніж у 4 рази перевищує загальну суму заборгованості підприємства за зведеним виконавчим провадженням № 8059732. Для здійснення господарювання та виконання завдань, покладених на підприємство виникла необхідність у списанні основних фондів, які не задіяні у виробничому процесі, пошкоджені та не підлягають ремонту. Однак, списання основних засобів підприємства виявилося неможливим у зв'язку з наявним арештом та забороною відчуження всього майна, які накладені постановами відповідача 1 - ВДВС Шахтарського МРУЮ про арешт та оголошення заборони його відчуження № 6 від 29.03.2011 року та № 1 від 28.03.2012 року. У зв'язку з вище вказаним, ДП «Шахтарськантрацит» неодноразово зверталось до відповідача 1 - ВДВС Шахтарського МРУЮ з пропозиціями здійснення арешту та опису конкретно визначеного майна підприємства у межах суми стягнення за зведеним виконавчим провадженням № 8059732 та зняття арешту з майна боржника, яке підлягає списанню, проте вказані звернення були залишені без розгляду. Також позивач, зазначив, що 25.12.2013 року звертався до ВДВС Шахтарського МРУЮ та Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області з заявою № 11/286 від 25.12.2013 року, відповідно до якої просив зняти арешт з майна, яке підлягає списанню із визначенням конкретного переліку такого майна. 06.02.2014 року ДП «Шахтарськантрацит» було одержало відповідь № 3-16-1 від 03.02.2014 від Головного управління юстиції у Донецькій області на заяву № 11/286 від 25.12.2013 року, відповідно до якої ДП «Шахтарськантрацит» було відмовлено у знятті арешту з майна боржника на тій підставі, що на теперішній час зведене виконавче провадження № 8059732 не завершене. На думку позивача вказані дії порушують його права та інтереси, у зв'язку з чим він звернувся до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволені у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та наданих уточненнях. Представник відповідача 1- Відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції в судовому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволені позову з огляду на його необґрунтованість. Крім того, зазначив, що постанови Відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції № 6 від 29.03.2011 року та № 1 від 28.03.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були оскаржені позивачем в порядку цивільного судочинства. Проте, вказані постанови не були скасовані у судовому порядку та наданий час є дійсними. Також, відповідно до облікової картки на зведене виконавче провадження № 8059732 від 10.09.1999 року у ВДВС Шахтарського МРУЮ перебувають виконавчі документи, видані судами загальної юрисдикції та спеціальної юрисдикції, іншими органами про стягнення з ДП «Шахтарськантрацит» заборгованості на загальну суму 163 134 281 грн. Відповідач 2 - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялось належним чином. 25.03.2014 року відповідачем через канцелярію суду за Вх. 10280/14 надано заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без участі представника управління. Також, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області через канцелярію суду надані письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги ДП «Шахтарськантрацит» вважає безпідставними та просить відмовити у їх задоволені. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволеною з наступних підстав. Позивач - Державне підприємство «Шахтарськантрацит» відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб, зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Шахтарської міської ради Донецької області 30.04.2003 року за № 1 265 105 0020 000009 ідентифікаційний код юридичної особи 32299510. Відповідач 1- Відділ державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції та Відповідач 2 - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області є юридичними особами публічного права, суб'єктами владних повноважень, які у даних правовідносинах реалізують повноваження надані їм Законом України «Про державну виконавчу службу» та Законом України «Про виконавче провадження». Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 8059732 від 10.09.1999 року по стягненню заборгованості з Державного підприємства «Шахтарськантрацит». Постановою ВДВС Шахтарського МРУЮ № 6 від 29.03.2011 року під час виконання вказаного зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача для забезпечення сплати боргу в сумі 3 054 659, 57 грн. та заборонено здійснення відчуження будь-якого належного майна. Постановою ВДВС Шахтарського МРУЮ № 1 від 28.03.2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача в межах суми боргу 20 475 712, 20 грн. та заборонено здійснення відчуження будь-якого належного майна в межах суми 20 475 712, 20 грн. Дані щодо обтяження всього рухомого та нерухомого майна ДП «Шахтарськантрацит» внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та до Єдиного реєстру заборон відлучення об'єктів нерухомого майна. Станом на теперішній час загальна сума заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 8059732 становить 193 845 661, 9 грн. в тому числі: 90 885 173, 95 грн. - за 128 виконавчими документами, що належать до 4 черги стягнення; 29 981 642, 09 грн. - за 50 виконавчими документами, що належать до 5 черги стягнення; 72 978 845, 99 грн. - що належать до 6 черги стягнення. Також, судом встановлено, що заборгованість за виконавчими провадженнями, які перебувають на примусовому виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області становить 21 691 023, 89 грн. - за 10 виконавчими документами, що належать до 6 черги стягнення. Заборгованість за виконавчими документами, що належать до 1-3 черги стягнення відсутня. Відповідно до матеріалів справи, а саме балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2013 року вартість активів позивача становить 1 023 564 тис. грн., що більше ніж у 4 рази перевищує загальну суму заборгованості підприємства за зведеним виконавчим провадженням № 8059732 та виконавчими провадженнями, що перебувають на виконанні відповідача 2. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що для здійснення господарювання та виконання завдань, покладених на підприємство виникла необхідність у списанні основних фондів, які не задіяні у виробничому процесі, пошкоджені та не підлягають ремонту, проте здійснення списання основних фондів виявилось неможливим, оскільки все майно підприємства знаходиться під арештом та забороною відчуження майна, які накладені постановами відповідача 1. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року (далі - Закон № 606-ХІV) що виконавче провадження завершальна стаді судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншим нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Статтею 52 Закону №606-XIV та підпунктом 5.1.1 п. 5 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 року № 74/5 (далі - Інструкції) встановлений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, відповідно до якого звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. За таких обставин суд дійшов висновку, що у ВДВС Шахтарського МРУЮ були підстави для накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ДП «Шахтарськантрацит». При цьому, згідно зі статтею 57 Закону №606-XIV та підпунктом 5.6.1. п. 5 Інструкції арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Згідно до статті 66 Закону №606-XIV У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно. У разі якщо на зазначене майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: у першу чергу - майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари); у другу чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві. Проте, як вбачається з матеріалів справи, постановою № 6 від 23.03.2011 року арешт було накладено на все рухоме та нерухоме майно позивача. Крім того, як встановлено судом та не заперечується представниками сторін вартість активів підприємства відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2013 року становить 1 023 564 тис. грн., що більш ніж у чотири рази перевищує загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 8059732 та виконавчими провадженням, які перебувають на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області. Отже, суд вважає що дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення, а не на все майно що значно перевищує суму боргу позивача. Також, відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV та підпунктом 5.1.3 п. 5 Інструкції боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Як встановлено судом, позивач звертався до ВДВС Шахтарського МРУЮ з пропозиціями щодо здійснення арешту та опису конкретного майна підприємства у межах суму стягнення за зведеним виконавчим провадженням № 8059732, проте вказані звернення були залишені без розгляду. Отже, суд звертає увагу на те, що арешт усього майна позивача позбавляє його права вільно розпоряджатися своїм майном, тобто порушує п. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Необхідно зазначити, що відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовної вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вини просять. Таким чином, суд приходить до висновку, що достатнім та належним способом захисту прав позивача є саме скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції № 6 від 29.03.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки остання прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права позивача щодо розпорядження своїм майном. Стосовно позовних вимог позивача, щодо визнання протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо відмови у знятті арешту з усього майна ДП «Шахтарськантрацит» за постановами про арешт майна боржника та оголошення його відчуження № 6 від 29.03.2011 року та № 1 від 28.03.2012 року, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача 1 не підлягають задоволенню, оскільки арешт з майна за незавершеним виконавчим провадженням може бути знятий лише за рішенням суду. Стосовно позовних вимог позивача, щодо зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції здійснити всі необхідні дії для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про зняття арешту з майна ДП «Шахтарськантрацит» за переліком згідно з Відомостями про об'єкти державної власності, що пропонуються до списання, затверджених керівником 03.02.2014 року на 1010 одиниць з балансовою (залишковою) вартістю 29585717, 23 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 4 Закону № 606-XIV з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України. Під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.1999 року № 1272 адміністратором Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції. Таким чином, суд приходить до висновку що у відповідача 1 та відповідача 2 не має повноважень щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про зняття арешту відповідно до статті 11 Закону № 606-XIV. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства «Шахтарськантрацит» до Відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial