Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

17 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського обласного управління водних ресурсів, треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру та земельного кадастру, Державне управління охорони навколишнього середовища в Полтавській області, Полтавське управління з питань містобудування та архітектури, Полтавська міська санітарно - епідеміологічна станція, Управління Держземагенства у м.Полтава, про скасування висновку. У своєму позові [PERSON] просив визнати протиправним та скасувати висновок Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11.10.2013 року про відмову у погодженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS]» та зобов'язати відповідача повторно розглянути даний проект, який відповідає вимогам земель рекреаційного призначення. В обґрунтування таких вимог позивач вказав, що у 2004 році він придбав земельні ділянки [ADDRESS]. Дані земельні ділянки були ним об'єднані в одну площу. На цих ділянках позивач збудував нежитлову споруду та рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 02.06.2006 року за позивачем було визнано право власності на цю нежитлову споруду з одночасною зміною цільового призначення земельної ділянки - під громадську забудову. Рішенням Полтавської міської ради від 06.12.2007 року «Про погодження розташування лазні і бару з готелем та надання дозволу на розширення і виготовлення проекту відведення зі зміною цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS], належних позивачу, лазні й бару із розширенням площі земельної ділянки орієнтовано на 560 кв.м. за рахунок вільних міських земель та зміною цільового призначення . Також було дозволено [PERSON] виготовити проект відведення з урахуванням розширення земельної ділянки по [ADDRESS] для розташування лазні та бару з готелем. Строк чинності рішення встановлено в один рік. За замовленням позивача ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 23.12.2008 року було виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомості: лазню та бар у [ADDRESS]. Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 02.06.2010 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] з цільовим призначенням «для експлуатації та обслуговування лазні та бару з готелем». На підставі рішення Полтавської міської ради від 06.12.2007 року ДНВП «Полтавський геодезичний центр» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування лазі на бару з готелем площею 0,0556 га по [ADDRESS]. Інспекцією ДАБК 28.11.2011 року зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Рішенням Полтавської міської ради від12.07.2013 року були внесені зміни до її ж рішення від 06.12.2007 року (скасовано термін дії рішення). Оскаржуваним висновком Полтавського обласного управління водних ресурсів ««Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS]» не було погоджено. Відмова у погодженні Проекту була вмотивована відповідачем невідповідністю його вимогам п. 4 ст. 59 Земельного кодексу України. Таку відмову та висновки про невідповідність проекту п. 4 ст. 59 Земельного кодексу України позивач вважав протиправними, посилаючись при цьому на дотримання ним процедури отримання у користування земельної ділянки водного фонду. Стверджуючи при цьому, що виділення йому у користування (оренду) цієї земельної ділянки має мету рекреації (обслуговування вже побудованої лазні з готелем), використання земельної ділянки, яку пропонується відвести, має на меті проведення оздоровчих процедур та тимчасове проживання. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримав, як і його представник. Надали пояснення по суті справи, які в цілому відповідали вищеописаному обґрунтуванню позовних вимог. Відповідач проти задоволення позову заперечував, як і його представники у судовому засіданні. Наполягав на тому, що поданий до Полтавського обласного управління водних ресурсів Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS] не відповідає вимогам ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України. При цьому, згідно письмових заперечень та згідно пояснень представників відповідача у судовому засіданні, до висновків про таку невідповідність відповідач прийшов з огляду на те, що відведення земельної ділянки в даному разі, об'єкту водного фонду, має мету «під розташування лазні та бару з готелем». У той же час ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України передбачає можливість надання на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо. Відповідач заперечував наявність у позивача мети використання земельної ділянки, що пропонується виділити, з культурно-оздоровчими цілями, для рекреаційних потреб. Вважав, що відповідного статусу рекреаційних земель, земельна ділянка, яку пропонується виділити, не має. Посилався на ст.61 Земельного кодексу України, якою забороняється будівництво будь-яких споруд у прибережних захисних смугах, до якої відноситься і земельна ділянка, на яку претендує позивач. Крім того, вказував на те, що землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність, а громадянин може отримати таку земельну ділянку тільки в оренду. У той же час відповідно до матеріалів проекту, зокрема, технічного завдання та деяких висновків, наявних у проектів, йдеться про виділення земельної ділянки у власність. ( а.с.44-47). Представник третьої особи, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, у судовому засіданні ставлення до позову не висловив, поклавшись на розсуд суду. Представники інших третіх осіб, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. При цьому ухвалою суду від 03.03.2014 року третю особу, зазначену позивачем у позовній заяві, управління Держкомзему у м.Полтава, було замінено на правонаступника - Держземагентство у м.Полтава. З огляду на вимоги ст. 128 КАС України, суд розглянув справу за даною явкою. Судом встановлено таке. [PERSON] у 2004 році придбав земельні ділянки, яким присвоєні [ADDRESS]. Дані земельні ділянки були ним об'єднані в одну площу. На цих ділянках позивач збудував нежитлову споруду - лазню і готель, та рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 02.06.2006 року за позивачем було визнано право власності на цю нежитлову споруду з одночасною зміною цільового призначення земельної ділянки - під громадську забудову. Рішенням Полтавської міської ради від 06.12.2007 року «Про погодження розташування лазні і бару з готелем та надання дозволу на розширення і виготовлення проекту відведення зі зміною цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS], належних позивачу, лазні й бару із розширенням площі земельної ділянки орієнтовано на 560 кв.м. за рахунок вільних міських земель та зміною цільового призначення . Також було дозволено [PERSON] виготовити проект відведення з урахуванням розширення земельної ділянки по [ADDRESS] для розташування лазні та бару з готелем. Строк чинності рішення встановлено в один рік. За замовленням позивача ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 23.12.2008 року було виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомості: лазню та бар у [ADDRESS]. Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 02.06.2010 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] м.Полтава з цільовим призначенням «для експлуатації та обслуговування лазні та бару з готелем». Інспекцією ДАБК 28.11.2011 року зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2013 року були внесені зміни до її ж рішення від 06.12.2007 року (скасовано термін дії рішення). На підставі рішення Полтавської міської ради від 06.12.2007 року ДНВП «Полтавський геодезичний центр» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування лазі на бару з готелем площею 0,0556 га по [ADDRESS]. Цей висновок розробником з-поміж іншого було направлено для погодження Полтавському обласному управлінню водних ресурсів. Оскаржуваним висновком Полтавського обласного управління водних ресурсів ««Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS]» погоджувати було відмовлено. Відмова у погодженні Проекту була вмотивована відповідачем невідповідністю його вимогам п. 4 ст. 59 Земельного кодексу України. Така відмова виразилася у листі Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11.10.2013 року. Отримавши цей лист, позивач направив до Полтавського обласного управління водних ресурсів додаткові матеріали, які, як на його думку, підтверджують наявність наміру використання земельної ділянки з культурно-оздоровчими цілями: додаток до декларації про прийняття об'єкта в експлуатацію; копію наказу Держспоживстандарту № 457 від 11.10.2010 року, висновок державної СЕС від 26.09.12 щодо лазні. У відповідь на цей лист Полтавське обласне управління водних ресурсів листом №01-2/1925 від 04.11.2013 року повідомило [PERSON], що відведення земельної ділянки водного фонду за рахунок прибережної захисної смуги водойми (землі водного фонду) під розташування лазні та бару з готелем, в цілому суперечить вимогам ст. 85 Водного кодексу України та п. 4 ст. 59 Земельного кодексу України. Не погодившись із відмовою відповідача погодити Проект, позивач звернувся до суду. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд знаходить оскаржувану відмову відповідача такою, що не в повній мірі відповідає критеріям правомірності, визначеним наведеною нормою права. Так, процедура погодження землевпорядної документації внормована, з-поміж іншого, ст. 186-1 Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до абз. 5 ч. 3 цієї ж статті, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Згідно частин 5-7 цієї ж статті, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. Відмова погодити проект землеустрою позивача в даному разі вмотивована Полтавським обласним управлінням водних ресурсів невідповідністю проекту ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури. Частина 4: громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. З матеріалів справи, письмових заперечень відповідача на адміністративний позов, пояснень представників відповідача, наданих у судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що відмова Полтавського обласного управління водних ресурсів у погодженні Проекту землеустрою [PERSON], що вмотивована невідповідністю Проекту ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу, таку невідповідність передбачала за наступними позиціями (див.а.с.44-47): 1. громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг - відповідач зазначав про те, що у Проекті йдеться про виділення земельної ділянки у власність громадянина, що суперечить як Земельному та і Водному кодексу України. Про це відповідач зробив висновок, проаналізувавши документи, що маються в проекті, назву самого проекту, технічне завдання розробнику проекту, крім того, у самому рішенні Полтавської міської ради про виділення земельної ділянки не йдеться про передачу її в оренду; 2. проект передбачає надання земельної ділянки, що є прибережною захисною смугою водного об'єкту - під розташування лазні та бару з готелем. При цьому, згідно ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України, будівництво будь-яких споруд у прибережних захисних смугах забороняється. Суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку, що з Проекту землеустрою, доданих до нього матеріалів, не вбачається однозначно тих висновків, до яких прийшов відповідач: не вбачається того, що виділення земельної ділянки [PERSON] відбувається у власність, а не користування; не встановлено того, що земельна ділянка, яку пропонується виділити, призначена для будівництва об'єкту нерухомості. У той же час суд погоджується із відповідачем щодо того, що матеріали проекту містять ряд недоліків, неточностей та суперечностей, які перешкоджають прийти до однозначного висновку про виділення земельної ділянки для передачі її громадянину саме в оренду; про мету використання цієї земельної ділянки - обслуговування об'єкту культури та відпочинку, об'єкту рекреаційного призначення, а не побудову такого об'єкту. Так, сама назва Проекту - «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр..[PERSON],[ADDRESS], розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем». З аналізу самої назви незрозуміло, чи виділяється земельна ділянка для розширення іншої, чи для розташування бару з готелем і лазні. Аналогічно неможливо зрозуміти цього і з пояснювальної записки до Проекту. За змістом пояснювальної записки до Проекту, на земельній ділянці, яку планується розширити, вже побудовано баню та бар з готелем. Цільовим призначенням земельної ділянки, що відводиться, є розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем. (п.п.1.1) (а.с.18). З довідки за ф.№ 6-зем Відділу Держкомзему у м.Полтаві, земельна ділянка для розширення, виділяється у користування. Відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], даний проект стосується відведення земельної ділянки під її розширення для обслуговування лазні та бару з готелем. Однак вказано, що ділянка відводиться у приватну власність. (а.с.22) Згідно висновку Полтавської міської санітарно-епідеміологічної станції від 25.11.2008 року, остання погоджує розширення земельної ділянки по [ADDRESS], на якій розміщено будівлі лазні та бару з готелем. Аналогічно у висновку управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 09.09.2008 року йдеться про виділення земельної ділянки для розширення земельної ділянки для обслуговування лазні та бару з готелем. Неможливо зрозуміти, у користування чи у власність громадянину пропонується виділити земельну ділянку і з тексту рішення сесії Полтавської міської ради від 06.12.2007 року. Тільки з аналізу процедур, що проводилися позивачем, можливо зробити припущення, що йдеться все ж про виділення земельної ділянки в оренду. Таким чином, суд вважає, що відповідачем однозначно не встановлено фактів того, що всупереч ст. 59 Земельного кодексу України 1. земельна ділянка пропонується до виділення у власність, а не в оренду; 2. земельна ділянка пропонується до виділення для побудови споруд, а не розширення вже наявної ділянки з метою забезпечення рекреаційних потреб і обслуговування вже збудованих лазі й бару з готелем. Відтак, мотиви вчиненої відповідачем відмови у погодженні Проекту землеустрою є недоведеними та недостатньо обґрунтованими. У той же час, як вже зазначалося, згідно ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. За таких обставин суд вважає за необхідне висновок Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11.10.2013 року "Про відмову в погодженні "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.[PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS]" визнати протиправним та скасувати, а також зобов'язати відповідача, Полтавське обласне управління водних ресурсів, повторно розглянути "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.[PERSON] для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у [ADDRESS]" з урахуванням підстав скасування висновку про відмову в його погодженні № 01-2/1847 від 11.10.2013 року, задовольнивши тим самим позовні вимоги. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Заперечення відповідача у даному разі не є достатньо доведеними. Судові витрати суд вирішує відповідно до ст.94 КАС України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted