Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства України (надалі по тексту - відповідач або Держсільгосінспекція України), за участю третьої особи на стороні відповідача - начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області Мангер Владислава Миколайовича, в якому просила: скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства України № 70-кт від 25.09.2013 року «про звільнення»; поновити [PERSON] на посаді начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області; стягнути з Державної інспекції сільського господарства України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по час поновлення на робочому місці. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що як вбачається з наказу від 22.10.2013 року № 72-кт її звільнення відбулося не за проступок, а на підставі наказів про застосування дисциплінарного стягнення від 05.09.2013 року № 61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт, тобто на думку позивача, Держсільгоспінспекцією України в порушення ст. 147 КЗпП України за одні і ті самі поручення спочатку було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а потім за ті ж самі порушення, майже через місяць, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Крім того, позивач посилається на те, що наказ про звільнення від 22.10.2013 року № 72-кт відповідачем видано з перевищенням повноважень та недодержанням спеціального порядку припинення трудового договору, оскільки норми чинного законодавства, якими регулюється діяльність Держсільгоспінспекції України, передбачають спеціальний порядок призначення та звільнення керівників його територіальних органів. Зокрема, як вказує позивач, за наявними в неї доказами, наказ про звільнення від 22.10.2013 року № 72-кт не був погоджений безпосередньо з Міністром аграрної політики та продовольства України, чим було грубо порушено п. 10 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року № 500/2011, п.п. 12 п. 9 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 та абз. 1 п. 9 Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Одеській області, затвердженого наказом Державної інспекції сільського господарства України від 28.02.2012 року № 98, якими зокрема встановлено, що Міністр аграрної політики та продовольства України погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів агентства, інспекції та служби. Також позивач зазначає, що при застосуванні щодо неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідачем не дотримано спеціальних вимог законодавства, що застосовуються до працівників, які знаходяться на публічній службі. Так, виданню наказів про звільнення від 22.10.2013 року № 72-кт та винесення догани згідно наказу від 25.09.2013 року № 70-кт передувало проведення відносно позивача службового розслідування. Приймаючи рішення про проведення службового розслідування, відповідач прийняв на себе зобов'язання додержуватись спеціального порядку з'ясування фактичних підстав для застосування дисциплінарних стягнень, закріпленого в Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, однак, як вказує позивач, відповідачем було порушено вимоги вказаного Порядку, зокрема: позивача позбавили права надавати усні чи письмові пояснення, зауваження, тощо під час проведення службового розслідування; не ознайомили з актом, висновками та матеріалами службового розслідування, взагалі просто не повідомили про його проведення. Таким чином, відповідачем було порушено спеціальні норми законодавства, що є підставою для визнання наказу про звільнення незаконним. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та у відгуку на письмові пояснення відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні відносно задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових заперечення на позов, зокрема пояснивши, що у зв'язку з систематичним невиконанням, без поважних причин, обов'язків покладених на позивача, що підтверджується наказами № 61-кт та документами, що передували цьому наказу, № 70-кт та документами, що передували цьому наказу, а також поданням Генеральної прокуратури України від 30.09.2013 року, відповідачем, 22.10.2013 року, на колегії було розглянуто питання стосовно звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. За результатами розгляду на колегії зазначеного питання, було прийнято відповідне рішення. Пунктом 10 рішення засідання колегії Держсільгоспінспекції України № 6/3 від 22.10.2013 року було схвалено рішення, в термін до 23.10.2013 року, за неналежне виконання своїх службових обов'язків та за наявності двох дисциплінарних стягнень у вигляді доган, звільнити начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області [PERSON], відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. 22 жовтня 2013 року наказом № 195 було введено в дію п. 10 рішення колегії Держсільгоспінспекції України № 6/3 від 22.10.2013 року. На підставі вищевказаного рішення, наказом № 72-кт від 22.10.2013 року позивача було звільнено з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. Позивача було ознайомлено належним чином з наказом про звільнення, про що свідчить її підпис на наказі, крім того, зауважень до наказу про звільнення позивач не мала, що свідчить про те, що вона була згодна з наказом та своїм звільненням. Також представник відповідача наголосив на тому, що твердження позивача, про те, що її притягнули до відповідальності за одне і теж саме правопорушення два рази не відповідає дійсності, оскільки по факту позивачем було здійснено три різні проступки, за перший та другий проступок її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а за третій у вигляді звільнення. Таким чином відповідач вважає, що позивача було звільнено з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи у судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладенні в письмових запереченнях та поясненнях, зокрема зазначивши, що звільнення позивача з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області відбулося на законних підставах та у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем, як службовою особою, яка займає керівну посаду систематично не виконувалися (не належно виконувалися) покладені на неї законодавством обов'язки, зокрема: відсутності належного контролю за організацією роботи і практичною діяльністю підлеглих працівників, порушенням вимог чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 18.05.2012 року №34-кт [PERSON] призначена на посаду начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, що згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, підпадає під визначення публічної служби, спори щодо проходження якої, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України відносяться до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 22 жовтня 2013 року №72-кт [PERSON] звільнено з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області 22 жовтня 2013 року за систематичне невиконання обов'язків та неодноразове застосування заходів дисциплінарного стягнення, згідно п. 3 ст.40 КЗпП України (а.с. 26 том І). Як вбачається з даного наказу, підставою його винесення зазначено: накази про застосування дисциплінарних стягнень № 61-кт від 05.09.2013 року та № 70-кт від 25.09.2013 року, погодження Голови Одеської обласної державної адміністрації від 21.10.2013 року № 7111/02-38/01/6615, погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України. 11 грудня 2013 року за № 7/063-с на ім'я голови Держсільгоспінспекції України В.В. Гончаренка від заступника начальника управління - начальника відділу кадрового забезпечення Управління кадрового забезпечення та звернень громадян - І.М. Дузінкевича надійшла службова записка, в якій зазначалося, що у зв'язку з підготовкою інформації на засідання колегії, яка відбулась 22.10.2013 року та великим обсягом роботи, в наказі від 22.10.2013 року № 72-кт «Про звільнення [PERSON]» помилково, в розділі «Підстави», не було вписано подання Генеральної прокуратури України «Про усунення порушень вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України, причин та умов, що їм сприяють» від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168вих-13, наказ № 195 від 22 жовтня 2013 року «Про реалізацію рішення колегії Держсільгоспінспекції України» та п.10 рішення колегії Держсільгоспінспекції України № 6/3 від 22.10.2013 року (а.с. 246 том І). За результатами розгляду службової записки головою Держсільгоспінспекції України Гончаренком В.В. було дозволено внести зміни в наказ від 22.10.2013 р. № 72-кт «Про звільнення [PERSON]» (а.с. 247 том І). 13 грудня 2013 року, наказом № 109-кт «Про внесення змін до наказу Держсільгоспінспекції України від 22.10.2013 року № 72-кт» було внесено зміни в даний наказ, шляхом доповнення підстав, після слів «продовольства України», наступними словами: «Подання Генеральної прокуратури України про усунення порушень вимог КУпАП та інших законів України, причин та умов, що їм сприяють» № 07/1/2-168вих-13 від 30.09.2013 року, рішення колегії Державної інспекції сільського господарства України від 22.10.2013 року № 6/3 «Рішення засідання колегії Держсільгоспінспекції», наказ від 22 жовтня 2013 року № 195 «Про реалізацію рішення колегії Держсільгоспінспекції України від 22.10.2013 року № 6/3» (а.с. 248 том І). Всі інші пункти наказу від 22.10.2013 року № 72-кт «Про звільнення [PERSON]» були залишені без змін. Таким чином з вищевикладеного вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стали: накази про застосування дисциплінарних стягнень № 61-кт від 05.09.2013 року та № 70-кт від 25.09.2013 року, погодження Голови Одеської обласної державної адміністрації від 21.10.2013 року № 7111/02-38/01/6615, погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України, подання Генеральної прокуратури України «Про усунення порушень вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України, причин та умов, що їм сприяють» від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168вих-13, наказ № 195 від 22 жовтня 2013 року «Про реалізацію рішення колегії Держсільгоспінспекції України» та рішення колегії Держсільгоспінспекції України № 6/3 від 22.10.2013 року, яким було винесено рішення на підставі подання Генеральної прокуратури України «Про усунення порушень вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України, причин та умов, що їм сприяють» від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168 вих-13. Позивач не погоджуючись з підставами її звільнення, вважаючи дії посадових осіб відповідача щодо її звільнення незаконними та такими, що вчинені з грубим порушенням порядку та строків встановлених трудовим законодавством України, звернулася до суду з відповідним позовом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд погоджується з підставами звільнення позивача з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Підставою розірвання трудового договору за п.З ст.40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Систематичне невиконання позивачем трудових обов'язків підтверджується наступним. Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 05.09.2013 року №61-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON], [PERSON]» до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх службових обов'язків, яке полягає у відсутності належного контролю за організацією роботи і практичною діяльністю підлеглих працівників при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель (а.с. 24 том І). Факти, на підставі яких виявлено в діях позивача проступок та винесено наказ Державною інспекцією сільського господарства України від 05.09.2013 року №61-кт, відображені в поданні прокуратури Одеської області від 21.06.2013 року №(16)05/3-1679 вих-13 (а.с. 41-47 том І), в якому встановлено наступне. Статтею 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до статті 2 вказаного Закону основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Згідно «Типового положення про державну інспекцію сільського господарства в АРК, областях, містах Києві та Севастополі» (далі по тексту - Положення), затвердженої наказом №770 від 23.12.2011 року Державна інспекція сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держсільгоспінспекція) є територіальним органом Державної інспекції сільського господарства України та їй підпорядковується. Відповідно до абз. а) п.4.1 Положення Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за: веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель. З вищезазначеного подання прокуратури вбачається, що Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області, зокрема: не вжито дієві заходи щодо усунення порушень по матеріалам перевірок земельного законодавства; не вживаються заходи щодо направлення клопотань до органів місцевого самоврядування та виконавчої влади щодо припинення порушення земельного законодавства за результатами перевірок; з 18 надісланих до органів прокуратури області матеріалів перевірок 8 повернуто на доопрацювання з підстав неякісного проведення перевірок; не здійснюється взаємодія з місцевими державними адміністраціями. Зокрема, факти правопорушень чітко зазначаються в поданні прокуратури Одеської області від 21.06.2013 року, а саме: «Таким чином виявлені порушення свідчать про неналежне виконання своїх службових обов'язків посадовими особами Державної інспекції сільського господарства з Одеській області, відповідальними за організацію роботи, добір кадрів та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. Умови, що сприяли допущенню викладених порушень є відсутність з боку керівництва Інспекції належного контролю за організацію роботи і практичною діяльністю підлеглих при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель». Пунктом 10.1 Положення визначено, що начальник Держсільгоспінспекції очолює Держсільгоспінспекцію, здійснює керівництво нею, несе персональну відповідальність за організацію та результати її діяльності. Позивач була ознайомлена з даним наказом 05 вересня 2013 року, про що свідчить її підпис на наказі. В той же час, при ознайомленні з даним наказом, заперечень щодо накладення дисциплінарного стягнення, позивач не мала, а це в свою чергу свідчить про те, що вона була згодна з даним наказом. До застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідач зажадав та позивач надав письмові пояснення, що підтверджується ним в позовній заяві. В своєму письмовому поясненні позивач визнає свою винуватість, чим підтверджує неналежне виконання, без поважних, причин своїх посадових обов'язків, а саме: «Погоджуємося з висновками прокуратури Одеської області щодо непоодиноких випадків неналежного оформлення матеріалів перевірок, формального відношення до розгляду звернень громадян...» (а.с. 48-50 том І). Суд вважає, що вищевикладені факти свідчать про відсутність з боку позивача, як керівника, належного контролю за організацією роботи і практичною діяльністю підлеглих при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель. Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 25.09.2013 року №70-кт застосовано дисциплінарне стягнення до [PERSON] за неналежне виконання своїх службових обов'язків, яке полягає у неналежному виконанні Закону України «Про адміністративні послуги» (а.с. 25 том І). Факти, на підставі яких виявлено в діях позивача дисциплінарний проступок та винесено наказ Державною інспекцією сільського господарства України від 05.09.2013 року №61-кт, відображені в поданні Генеральної прокуратури України від 12.08.2013 року №07/1/5-293 вих-13 (а.с. 51-23 том І), в якому встановлено наступне. Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області: в порушенні Закону України «Про адміністративні послуги» не здійснюється належним чином надання адміністративних послуг; в порушенні Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» в рішенні про відмову у видачі сертифікату ВАТ «Полтавське ХПП» не визначено конкретних нормативних актів, вимоги яких порушено; вчинено дії не передбачені законодавством при сертифікації (листом відізвано рішення про відмову в сертифікації ПАТ «Любашівський елеватор»); систематичне невиконання вимог законодавства щодо інспектування партій зерна не завантажених ще у судна. Факти правопорушень чітко зазначаються в поданні Генеральної прокуратури України від 12.08.2013 року, а саме: «Діяльність територіальних органів у Миколаївській та Одеській областях має місце систематичного невиконання вимог законодавства щодо інспектування партій зерна, ще не завантажених у судна». Крім того, факти правопорушень та подальша їх наявність підтверджується листом Генеральної прокуратури України, який надійшов на адресу відповідача 18.09.2013 року за вх. № 674/0/6-13, яким вимагається вжиття заходів дисциплінарного впливу щодо посадових осіб, винних у вчиненні правопорушень, визначених у поданні Генеральної прокуратури України № 07/1/5-293вих13 від 12.08.2013 року, та в якому наголошується: «Разом з тим, встановлено, що порушення під час сертифікації зерна та продуктів його переробки, послуг з їх зберігання, вимоги до усунення яких викладені у вказаному поданні, продовжують мати місце у діяльності територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України». В своєму письмовому поясненні позивач визнає, що правопорушення мали місце бути, а саме зазначає, що: «Державні інспектори сільського господарства відділу контролю якості та безпеки зерна [PERSON] та [PERSON], які допустили зазначені правопорушення звільнились...» (а.с. 54-56 том І). Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року по справі № 815/7830/13-а адміністративний позов [PERSON] до Державної інспекції сільського господарства України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Мангера Владислава Миколайовича про скасування наказів від 05.09.2013 року №61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт - залишено без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду з даними вимогами, яка набрала законної сили. Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 99 КАС України, позивач не оскаржив вищезазначені накази про застосування дисциплінарних стягнень № 61-кт від 05.09.2013 року та № 70-кт від 25.09.2013 року у встановлений законодавством строк. Застосовані вказаними наказами дисциплінарні заходи не втратили юридичної сили за давністю та не зняті достроково. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач, в порушення ст. 147 КЗпП України, звільнив її, притягнувши останню до відповідальності два рази за одне і теж правопорушення. Разом з тим, суд вважає, що позивач помилково вказує на той факт, що її притягнули до відповідальності у вигляді звільнення з посади на підставі лише наказів Державної інспекції сільського господарства України від 05.09.2013 року №61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт. Приписами ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення». Як встановлено судом вище, 05 вересня 2013 року, за встановлений проступок позивача, відповідачем, у відповідності до ст. 147 КЗпП України, до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, про що було видано наказ № 61-кт. 25 вересня 2013 року, за встановлений проступок позивача, відповідачем, у відповідності до ст. 147 КЗпП України, до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, про що було видано наказ № 70-кт. Зазначені накази лише підтверджують систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх службових обов'язків. Порушення, які стали підставою для винесення наказу від 22.10.13 №72-кт, відображені в подані Генеральної прокуратури від 30.09.13 №07/1/ 2-168 вих-13 (а.с. 57-63 том І). Так судом встановлено, що 10.10.2013 року за вх. № 732/0/6-13 на адресу відповідача надійшло подання Генеральної прокуратури України «Про усунення порушень вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України, причин та умов, що їм сприяють» від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168вих-13 Даним поданням було встановлено факти правопорушення позивача, а саме: окрім раніше встановлених фактів правопорушень позивача при здійсненні (по-перше) державного нагляду (контролю) у частині дотримання вимог земельного законодавства, (по-друге) при здійсненні державного нагляду (контролю) у частині якості та безпечності сільськогосподарської продукції, Генеральною прокуратурою України було виявлено, що позивачем також не було проведено заплановані перевірки суб'єктів господарювання у кількості 27. Окрім цього, вказаним поданням Генеральної прокуратури України від 30.09.2013 року висунена вимога щодо вирішення питання про притягнення до відповідальності керівника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області (позивача) у зв'язку з неналежним контролем з боку позивача за роботою підлеглих працівників. Судом встановлено, що з метою з'ясування фактів, викладених в поданні Генеральної прокуратури України від 30.09.2013 року дорученням відповідача від 11.10.2013 року №272/1/13 отримано письмові пояснення від позивача за вих. № 09-13/01/5753 від 18.10.2013 року (а.с. 138-139 том ІІ). У зв'язку з систематичним невиконанням, без поважних причин, обов'язків покладених на позивача, що підтверджується наказами № 61-кт та документами, що передували цьому наказу, № 70-кт та документами, що передували цьому наказу, а також поданням Генеральної прокуратури України від 30.09.2013 року, відповідачем, 22.10.2013 року, на колегії було розглянуто питання стосовно звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України. За результатами розгляду на колегії зазначеного питання, було прийнято відповідне рішення. Пунктом 10 рішення засідання колегії Держсільгоспінспекції України № 6/3 від 22.10.2013 року з питань №3 «Про стан виконання та вжиття заходів щодо усунення виявлених під час перевірки Генеральної прокуратури України» вирішено в термін до 23.10.2013 року, за неналежне виконання своїх службових обов'язків та за наявності двох дисциплінарних стягнень у вигляді доган, звільнити начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області [PERSON], відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 224-228 том І). Наказом від 22.10.2013 року №195 «Про реалізацію рішення колегії Держсільгоспінспекції від 22.10.13 №6/3» уведено в дію пункт 10 рішення колегії. На підставі вищевказаного рішення, наказом № 72-кт від 22.10.2013 року позивача було звільнено з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. Позивача було ознайомлено належним чином з наказом про звільнення, про що свідчить її підпис на наказі. Крім того, зауважень до наказу про звільнення позивач не мала, що свідчить про те, що позивач була згодна з наказом та своїм звільненням. Таким чином, на підставі встановлених вище обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що підставами притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу №61-кт від 05.09.2013 року стали: порушення вимог статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»; недотримання вимог передбачених порядком оформлення, вручення (надсилання) приписів у разі виявлення порушень земельного законодавства, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 104 від 19.02.2013 р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 2013 р. за № 373/22905; недотримання вимог передбачених порядком планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 132 від 25.02.2013 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 березня 2013 р. за № 412/22944; недотримання вимог передбачених порядком одержання документів, матеріалів та іншої інформації, необхідних для здійснення державного нагляду (контролю) за використанням та охороною земель, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 179 від 14.03.2013 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 березня 2013 р. за № 515/23047; порушення одного з основних принципів державного нагляду (контролю) закріпленого в п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - плановості; порушення вимог закріплених в п. 6.3 та 6.5. типового положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; невиконання вимог передбачених ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»; порушення ст. 19 Конституції України. Підставами притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу №70-кт від 25.09.2013 року стали: систематичне порушення вимог п. 7 Порядку видачі сертифікатів якості зерна та продуктів його переробки, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 23.07.2009 року; невиконання вимог ст. 11 Закону України «Про адміністративні послуги»; невиконання вимог ст. 16 Закону України «Про адміністративні послуги»; порушення вимоги ст. 8 Закону України «Про адміністративні послуги»; порушення вимог ст. 11 Закон України «Про зерно та ринок зерна в Україні». В свою чергу, підставами притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення згідно наказу №72-кт від 22.10.2013 року стали: систематичне неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків, що підтверджується наявністю двох наказів про притягнення Позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді доган; неналежне виконання вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення; невиконання вимог ст. 108 Кодекс України про адміністративні правопорушення; неналежне виконання п. 6.1. типового положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; порушення п. 7 Порядку ведення реєстру адміністративних послуг, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 30.01.2013 року № 57; порушення вимог ст.ст. 21 та 22 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні». З огляду на викладене, твердження позивача, про те, що її притягнули до відповідальності за одне і теж саме правопорушення два рази не відповідає дійсності, оскільки по факту позивачем було здійснено три різні проступки, за перший та другий проступок її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а за третій у вигляді звільнення. Відносно тверджень позивача щодо порушення відповідачем спеціального порядку призначення та звільнення керівників його територіальних органів, судом встановлено наступне. З метою дотримання Указу Президента України від 24.05.2013 року №307/2013 «Про заходи щодо забезпечення здійснення місцевими державними адміністраціями виконавчої влади на відповідній території» відповідачем отримано погодження голови Одеської обласної державної адміністрації від 21.10.2013 року №7111/02-38/01/6615 щодо звільнення позивача з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, яке надійшло до відповідача по факсу 21.10.2013 року та було зареєстровано 21.10.2013 року за вх. № 3041/0/7-13 (а.с. 231 том І). Крім того, дане погодження надійшло поштовим відправленням 24.10.2013 року за вх. 3041/0/7-13 (а.с. 232 том І). Абзацом 9 п.п. 3 п. 10 Положення «Про Міністерство аграрної політики та продовольства України» затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №500/2011 передбачено, що Міністр погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів агентств, інспекції та служби. Позивач посилається на те, що наказ про її звільнення було видано 22.10.2013 року, а погодження Міністра надійшло на адресу відповідача 31.10.2013 року, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний був спочатку отримати погодження Міністра, а вже потім видавати наказ про звільнення. Судом встановлено, що на виконання п.10 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №500/2011 відповідачем направлено лист від 21.10.2013 року №7290/7-1/1-13 щодо погодження звільнення (а.с. 233-234 том І) та отримано погодження Міністерства від 30.10.2013 року № 37-25-4-7/22068 щодо звільнення [PERSON] з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, яке надійшло на адресу відповідача 31.10.2013 року за вх. № 1530/0/4-13. Разом з тим, судом встановлено, що 22.10.2013 року за вх. 1/4-13 на адресу відповідача від Міністерства аграрної політики та продовольства України, надійшла телефонограма № 1, якою Мінагрополітики України надало своє погодження щодо звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 235-236 том І), що підтверджується також копією сторінок Журналу реєстрації телефонограм Державної інспекції сільського господарства України (а.с. 134-137 том ІІ). В позовній заяві позивач також посилається на той факт, що наказ про звільнення не був погоджений безпосереднього з Міністром аграрної політики та продовольства України. Проте, суд вважає необхідним зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не затверджена форма та порядок погодження звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів, інспекцій. Тобто, таке погодження може і не викладатися у формі окремого письмового документа, а навіть при його наявності саме у такій формі, жодна норма законодавства не передбачає надання такого погодження позивачу при його звільненні з будь - яких підстав. Відтак, відсутність/наявність погодження Міністра носить для позивача інформаційний характер та не є чинником, який спричиняє незаконність звільнення. При цьому як встановлено судом вище, відповідачем з Міністром аграрної політики та продовольства України звільнення позивача погоджено, про що зазначено в листі. Право підписання листів від імені Міністерства (Міністра) надано й заступникам відповідно до внутрішнього розподілу обов'язків. Також суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, який регулює порядок звільнення працівників є КЗпП України, який визначає процедуру, яка має бути дотримана. Відповідно, отримання погодження КЗпП України не передбачено. Зазначене скоріш є заходом посилення виконавської дисципліни та контролю в органах виконавчої влади. Тому дотримання процедури отримання погодження є реалізацією обов'язку відповідача в частині дотримання виконавської дисципліни, а не норм трудового законодавства. Крім того, судом встановлено, що на підставі заяви (скарги) позивача, наказу № 1362 від 12.11.2013 року та направлення на перевірку № 1562 від 12.11.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у м. Києві 13.11.2013 року було проведено позапланову перевірку в Держсільгоспінспекції України. За результатами перевірки було складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-1-13/1245 від 13.11.2013 року (далі - акт перевірки). З даного акту вбачається, що за результатами перевірки, правопорушень з боку Держсільгоспінспекції України відносно порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності не виявлено (п. 7.2 акту перевірки) (а.с. 239-245 том І). З огляду на вищевикладене вбачається, що позивачем як службовою особою, яка займала керівну посаду систематично не виконувалися (не належно виконувалися) покладені на неї законодавством обов'язки, зокрема: відсутності належного контролю за організацією роботи і практичною діяльністю підлеглих працівників, порушенням вимог чинного законодавства. Систематичність також підтверджується листом Управління по боротьбі з організованою злочинністю головного управління МВС України в Одеській області від 10.10.2013 року № 32/5890, який надійшов на адресу відповідача 11.10.2013 року за №733/0/6-13 (а.с. 237-238 том І). В даному листі зазначається, що Управлінням по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області під процесуальним керівництвом прокуратури Одеської області, здійснюються заходи по супроводженню досудового розслідування кримінальних проваджень, за фактами скоєння кримінальних правопорушень в Державній інспекції сільського господарства в Одеській області. Таких кримінальних проваджень налічується шість і по кожному з них виявлені факти правопорушень посадовими особами Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. Статтею 2 КЗпП України встановлено основні трудові права працівників, зокрема право на працю, включаючи право на вільний вибір професії, роду за нять і роботи, право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робо чого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці та інші. Реалізація права на працю здійснюється шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в уста нові, організації або з фізичною особою. Зазначене право гарантується, зокрема, встановленим принципом рівності трудових прав громадян (ст. 2-1 КЗпП України); забороною необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу, забороною будь-яких прямих або непрямих обмежень прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору за лежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членс тва у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ст. 22 КЗпП України); вичерпним переліком підстав для розірвання трудового договору за ініціа тивою роботодавця (ст. ст. 40, 41 КЗпП України); обмеженнями на розірвання трудових відносин під час тимчасової непрацездатності працівника (ч. 3 ст. 40 КЗпП України); встановленим порядком припинення трудового договору. З огляду на встановлені під час розгляду справи по суті факти та обставини, суд вважає, що звільнення [PERSON] згідно з наказом № 72-кт від 22.10.2013 року відбу лося із дотриманням наведених вище положень, а саме: звільнення проведено із дотриманням порядку, передбаченого ст. ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, звільнення проведено за однією із встановлених законом підстав, а саме на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення не проводилось у період тимчасової непрацездатності позивача. Крім того, судом не встановлено наявність обставин, які б свідчили про те, що під час звільнення позивача відповідачем приймались до уваги (встановлю вались на підставі них переваги або перешкоди) його походження, соціа льний і майновий стан, расова та національна приналежність, стать, мо ва, політичні погляди, релігійні переконання, членство у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, рід і характеру занять, місцепро бування, що заборонено ст. 22 КЗпП України. Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993року визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу», громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу, якою присягаються суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки. Статтею 10 Закону України «Про державну службу» визначено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Згідно ст. 11 Закону України «Про державну службу» конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця: 1) за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, 2) порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, 3) а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. Відповідно до статті 5 Закону України «Про державну службу» державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. Таким чином, на підставі вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, а також нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо несумлінного виконання позивачем своїх службових обов'язків, що призвело до застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді доган, а в подальшому - звільненню з посади. Перевіряючи правомірність оскаржуваних наказів, суд керувався положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу щодо звільнення позивача з посади начальника Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, позовні вимоги останньої щодо поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що звільнення позивача з посади вчинено у відповідності до законодавства України, в межах повноважень Державної інспекції сільського господарства України, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було, а отже в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Результат розгляду: denied