Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000332204 від 13.12.2013р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 340802 грн. основний платіж та 85201 грн. штрафні (фінансові) санкції. Позивач зазначив, що висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій з ПП «Господар» є безпідставними оскільки вказане підприємство на момент здійснення господарських операцій було юридичною особою з усіма наданими правами та можливістю нести обов'язки, факт здійснення господарських операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд вимоги задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачем подано до суду письмові заперечення, позов не визнається, вказується, що оскаржуване рішення прийнято у зв'язку з тим, що за результатами перевірки ПП «Господар», яка здійснена Жовтневою ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області, встановлено, що вказане підприємство за юридичною адресою не знаходиться, а відносно нього запроваджено ліквідаційну процедуру за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду. В судовому засіданні 18.03.2014 року на підставі ст. 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено до 23.03.2014р. Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за червень 2013р. з урахуванням матеріалів перевірки щодо правомірності нарахування ПДВ по ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг). Результати перевірки оформлені актом перевірки №61/11-23-22-04/38268755 від 28.11.2013 р. (а.с.11-22). Перевіркою встановлені порушення: - п.п.198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, з урахуванням п. 44.6 ст. 44 ПК України, встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 340802 грн. На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0000332204 від 13.12.2013р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 340802 грн. основний платіж та 85201 грн. штрафні (фінансові) санкції. (а.с. 9); Висновки відповідача щодо визначення позивачеві податкового зобов'язання ґрунтуються на відсутності реальності господарських операцій з ПП «Господар». Вказані висновки ґрунтуються на аналізі відомостей одержаних з акту про неможливість зустрічної звірки ПП «Господар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.06.2013р. по 31.07.2013р. та іншого законодавства за період 01.06.2013р. по 31.07.2013р., який складений Жовтневою ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області (а.с. 108-111). Позивач, обґрунтовуючи товарність господарських операцій з ПП «Господар» посилається на первинні документи складені за участю вказаного підприємства, при цьому як вбачається зі змісту цих документів від імені ПП «Господар» вони підписані директором - [PERSON] (а.с. 23-42). Згідно з пунктом 3 статті 8 Закону України від 16.07.1999р. № 996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон України №996) визначено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. У відповідності до п.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. №996, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення. Статтею 9 Закону України № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Згідно п.2.4, п.2.16 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. №168/704, визначено, що: - первинні документи для надання ним юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити і бути підписані посадовою особою, відповідальною за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа; забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну та фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення. Тобто, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту виписані невстановленими особами, не можна вважати належно оформленими та підписаним повноваженими особами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 р. у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ Сумської області. Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно частин 3, 5 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. З урахуванням вказаних законодавчих норм суд зазначає, що реалізація господарської компетенції юридичної особи, в даному випадку ПП «Господар» здійснюється через відповідні органи, які здійснюють керівництво юридичною особою. Як вже встановлено судом на підтвердження здійснення господарських операцій здійснених позивачем з ПП «Господар» надано первинні документи складені за участю вказаного підприємства підписані директором - [PERSON] Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, засновником вказаного підприємства є [PERSON] (а.с.56-59). Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.07.2013р. №814/2721/13-а, яка набрала законної сили, задоволено позов Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області до ПП «Господар» пр визнання недійсними установчих документів ПП «Господар» з моменту перереєстрації на [PERSON] та припинено юридичну особу ПП «Господар» (а.с. 117-120). Так, в ході розгляду вказаної справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не мали на меті здійснення будь-якої господарської діяльності і не мають ніякого відношення до ПП «Господар», зокрема, як вказано в судовому рішенні з моменту перереєстрації, а саме з 15.03.2012р. підприємство фінансово-господарську діяльність не здійснювало. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, суд критично оцінює свідчення допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (а.с. 136), оскільки його свідчення суперечать фактам встановленим Миколаївським окружним адміністративним судом та письмовим доказам які містяться в матеріалах справи. Так, [PERSON] підтверджуючи товарність господарських операцій з позивачем вказав, що місцем відвантаження товару (насіння соняшника) та часом відвантаження, були поля засіяні соняшником, під час безпосереднього збирання врожаю, який збігається з часом дозрівання соняшнику - вересень, жовтень 2013р. Разом, з тим позивачем долучено до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт транспортуванню товару у червні 2013 р., що повністю спростовує свідчення свідка (а.с. 22-101). Таким чином, суд приходить до висновку, що первинні документи складені від імені ПП «Господар» та які містять підпис [PERSON], не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товару, а тому формування податкового кредиту за вказаними документами є безпідставним. Отже, в ході розгляду справи судом не встановлено неправомірності дій відповідача під час визначення позивачеві податкових зобов'язань, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied