Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-категорії, має 2 групу інвалідності, пов'язану з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ст. 48 ч.4 встановлена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної зарплати призначається на момент виплати. Дані виплати доручено проводити відповідачу. Він звернувся до відповідача про виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012-2013 роки . Згідно відповіді УСЗН шорічна допомога на оздоровлення за 2012 рік нарахована 11.02.2013 року і виплачена 24.01.2014 року; за 2013 рік нараховано 120 грн, але не виплачено у зв'язку з відсутністю фінансування. Оскільки на теперішній час виплата не здійснена, а з 01.01.2014 року мінімальна заробітна плата складає 1218грн.. то відповідач винен йому сплатити 12060 грн з урахуванням виплачених сум. В добровільному порядку здійснити виплату відповідач відмовляється, посилаючись на постанови КМУ № 836 від 26.07.1996р , № 562 від 12.07.2005р. Виходячи із загальних засад пріоритетності Конституції України над законами, законів над підзаконними актами, при розгляді цього питання застосуванню підлягають саме ст. 48 Закону України "Про статус і оціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Просить визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2012-2013роки у повному обсязі, передбачених ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" незаконними; стягнути з відповідача на його користь 12060 грн . В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Вважає, що відповідач винен йому сплатити допомогу на оздоровлення виходячи із розміру 5 мінімальних заробітних плат, яка у 2014році складає 1218грні. Просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що за 2012 рік позивачу нараховано 120грн, які сплачені в січні місяці 2014 року. Визнає, що суму на оздоровлення за 2013рік в сумі 120грн. не виплатили до теперішнього часу із-за відсутності коштів. Вважає, що дії відповідача щодо нарахування позивачу суми на оздоровлення відповідно до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005року є правомірними, оскільки ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції від 01.01.2013року, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах , встановлених Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів в постанові № 562 від 12.07.2005року встановив розмір щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 120грн, постанова є чинною. Не заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення 120грн, решта позову не підлягає задоволенню. Суд, досліивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Позивач [PERSON] має статус постраждалого громадянина внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1-ї категорії, є інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідним посвідченням. Позивач, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії щорічно отримує від Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області компенсацію на оздоровлення, право на отримання якої встановлено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7-8). Згідно із довідкою Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області заборгованість держави по щорічній допомозі на оздоровлення перед постраждалим від аварії на ЧАЕС [PERSON] за 2013 рік складає 120грн. Сума на оздоровлення нарахована відповідно до Постанови КМУ "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005р № 562., але не виплачена у зв'язку з недостатністю планових асигнувань за даним напрямком бюджетної програми. Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Щорічно в Державному бюджеті України передбачені суми витрат на реалізацію окремих законодавчих актів, у тому числі і суми витрат, які перераховуються Пенсійному фонду України для виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до пункту 5 статті 51 цього ж кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №79б-ХІІ (із змінами) виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - п'ять мінімальних заробітних плат. Однак, на підставі ст. 62 вищевказаного Закону, роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету (ст. 63 Закону). Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. В ч. 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України до нормативно-правових актів, які регулюють бюджетні відносини в Україні належать нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі та на виконання Бюджетного кодексу та інших законів України. Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року, справа № 3-рп/2012, № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України вирішено, що в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. В 2012 році згідно з пунктом 3 «Заключних положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми й положення статей 20, 21, 22,. 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012рік. Пунктом 4 Заключних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» визначено, що норми і положення статей 51 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Відповідно до п.п. 4 п. 4 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 зі змінами Постановами Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 р. № 211 - щорічна допомога на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562, якою встановлені такі розміри щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам 2 групи - 120,00 гри. Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо нарахування позивачу суми на оздоровлення відповідно з постановою КМУ від 12.07.2005року № 562 в розмірі 120грн є правомірними, але відмова у виплаті цих нарахувань з посиланням на відсутність коштів, суд вважає, є незаконною. Тому вимоги позивача щодо визнання незаконними дій щодо відмови у виплаті допомоги на оздоровлення в сумі 120гн, а також стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 120грн підлягають задоволенню. В решті позову необхідно відмовити.

Результат розгляду: partial