Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

Позивач - Державна фінансова інспекція у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, уточнивши який (т. 2 а.с. 183-184) просив суд: зобов'язати Державне підприємство "Південна залізниця" виконати обов'язкові вимоги Державної фінансової інспекції в Харківській області від 04.04.2013 року №05-25/3463 шляхом зазначеним у вимозі, а саме: - п.7 стягнути з ПП „Інвестстрой" кошти в сумі 210380,14грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. Стягнуті кошти зарахувати на банківській рахунок Залізниці; - в іншому випадку стягнути з осіб, винних у незаконних витратах, шкоду у порядку визначеному чинним законодавством, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; - в подальшому прийняття ремонтно-будівельних робіт здійснювати із дотриманням вимог ДБН Д. 1.1-1-2000; - п.21 - стягнути з осіб, винних у допущенні нестачі вантажного вагону №96705181 на суму 98865,52грн., шкоду у порядку визначеному чинним законодавством, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до п.2.7 плану контрольно - ревізійної роботи ДФІ України на ІУ квартал 2012р., ДФІ в Дніпропетровській області проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності ДП "Південна залізниця" за період з 01.04.2010р., результати якої оформлені актом від 26.02.2013р. № 05-20/25. За висновками перевірки, встановлені факти порушень у діяльності ДП "Південна залізниця", що слугувало підставою для видання вимоги № 05-25/3463 від 04.04.2013р., котра складається з 28 пунктів. Враховуючи, що згадана вище вимога була частково скасована у судовому порядку та частково виконана підприємством, позивач на полягає на виконанні ДП "Південна залізниця" п. 7 та п. 21 вимоги. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач - Державне підприємство "Південна залізниця", позов не визнав. У письмових запереченнях на позов (т.2 а.с. 125 -126, 199-201) відповідач вказав, що вважає позовні вимоги ДФІ безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Залізницею були виконані пункти 7 та 21 вимоги № 05-25/3463 від 04.04.2013р. і у позивача не було правових підстав звернення до суду з даним адміністративним позовом. У судовому засіданні представники відповідача підтримали письмові заперечення на позов, просили суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Представник третьої особи - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. У письмовій заяві від 31.10.2013р. (т. 2 а.с. 121) останній вказав, що позиція ДФІ в Дніпропетровській області в повній мірі співпадає з позицією позивача, яка викладена в адміністративному позові, та просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів: За матеріалами справи судом встановлено, що працівниками ДФІ в Дніпропетровській області від імені органу державного фінансового контролю - ДФІ в Харківській області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності ДП "Південна залізниця" за період з 01.04.2010р.-30.09.2012р. Результати ревізії оформлені актом №05-20/25 від 26.02.2013р. (т. 1 а.с. 51 - 250, т. 2 а.с. 1-50). 04.04.2013р. позивачем - ДФІ в Харківській області, з посиланням на названий акт ревізії, видано спірну вимогу №05-25/3463 (т. 1 а.с. 38 -49). Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення у формі вимоги, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті ревізії, суд встановив, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені приписами Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". Частиною 2 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. У силу положень ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. З положень наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що законодавець надав органам державного фінансового контролю повноваження по встановленню винних у допущенні фактів порушення законодавства посадових осіб та матеріально відповідальних працівників підконтрольної установи. Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (затверджено постановою КМУ від 20.04.2006р. №550; далі за текстом - Порядок №550), положення якого спрямовані на законодавчу деталізацію правовідносин з приводу реалізації органами державного фінансового контролю владних управлінських функцій контролю у спосіб проведення інспекцій також зазначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Згідно з п.7 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Відповідно до п.46 Порядку №505, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Аналізуючи положення наведених норм законодавства, суд доходить висновку, що письмова вимога органу державного фінансового контролю за своєю правовою суттю є рішенням суб'єкта владних повноважень, породжує для зобов'язаної особи правові наслідки у вигляді необхідності вчинення певних дій, а тому, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, має, по-перше, містити чітке викладення суті владного припису, котре унеможливлює неоднозначне розуміння як змісту, так і порядку виконання висунутої органом управління вимоги, по-друге, допускати реальну можливість виконання владного припису. Проте, при виданні спірної вимоги суб'єкт владних повноважень не забезпечив дотримання закону, оскільки владні приписи власного письмового рішення виклав не чітко, не зрозуміло, що створює ймовірність їх неоднозначного і множинного тлумачення та спричиняє неможливість їх виконання. Так, п.7 та п. 21 вимоги №05-25/3463 від 04.04.2013р. підприємство ДП "Південна залізниця" зобов'язано стягнути з ПП „Інвестстрой" кошти в сумі 210380,14грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, стягнуті кошти зарахувати на банківській рахунок Залізниці, а в іншому випадку стягнути з осіб, винних у незаконних витратах, шкоду у порядку визначеному чинним законодавством, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; в подальшому прийняття ремонтно-будівельних робіт здійснювати із дотриманням вимог ДБН Д. 1.1-1-2000; стягнути з осіб, винних у допущенні нестачі вантажного вагону №96705181 на суму 98865,52грн., шкоду у порядку визначеному чинним законодавством, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. Отже, у вказаних вище пунктах спірної вимоги суб'єкт владних повноважень не навів конкретного переліку осіб, винних у скоєнні зафіксованих в акті ревізії порушень законодавства, хоча в силу ст. 4, п.7 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та п.2 Порядку №505 був обтяжений обов'язком встановити порушників - посадових осіб підконтрольної установи та порушників - матеріально відповідальних осіб підконтрольної установи. Окрім того, судовим розглядом встановлено, що вимогою №05-25/3463 від 04.04.2013р. підприємство ДП "Південна залізниця" було зобов'язано надіслати відповідну письмову інформацію про вжиті заходи і виконання обов'язкових вимог, копію наказу по підприємству за результатами ревізії та документи, що підтверджують відшкодування сум фінансових порушень, до виконавця ревізії - ДФІ в Дніпропетровській області до 06.05.2013р. Крім того, залізницю зобов'язано у подальшому інформацію надавати щомісяця до 10 числа кожного місяця до повного усунення виявлених порушень. На виконання вказаної вимоги підприємство направлено листа № НФ-01-09/134 як Державній фінансовій інспекції в Дніпропетровській області, так і Державній фінансовій інспекції в Харківській області (т.2. а.с.127-131), яким повідомлено: 1) про виконання п. 3 вимоги, а саме: у січні 2013р. була відновлена дебіторська заборгованість в обліку ВП "Дитячий лікувально-оздоровчий центр "Сонячний". На даний час залізницею ведеться претензійно - позовна робота; 2) про виконання п. 16 вимоги, а саме: за фактом виявленої недостачі вантажного вагону № 967005181 на суму 98865,52грн. слідчим СВ Михайлівського РВ ГУМВС в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 2970725, по якій проводяться слідчі дії. Крім того, за результатами проведеної залізницею претензійної роботи 15.01.2014р. було отримано від ПП "Інвестстрой" коштів в сумі 210380, 14 грн. 210380,14грн. відповідно до п. 7 вимоги, про що підприємство повідомило ДФІ в Дніпропетровській області. Виконання підприємством вказаних вище пунктів вимог підтверджується матеріалами справи (т. 2 а.с. 127- 163, 202-208). Розв'язуючи спір, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Результат розгляду: denied