Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Відкрите акціонерне товариство «Агропромислова група «Закарпатський сад» (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції (далі - відповідач) якою просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Виноградівському районі від 14.11.2008р. №0002532351/0 та №0002542351. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.08.2010р. позов було задоволено частково. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2010р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято постанову якою позов задоволено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2013р. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2010р. скасовано. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.08.2010р. скасовано в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення рішення від 14.11.2008р. №0002532351/0, а справу у цій частині направлено на новий розгляд. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.08.2010р. в частині задоволення позову про часткове скасування податкового повідомлення - рішення від 14.08.2008р. №0002542351/0 - залишено в силі. Як вбачається із матеріалів справи та вищевикладених рішень, предметом нового розгляду у справі є оскарження позивачем податкового повідомлення - рішення від 14.08.2008р. №0002532351/0, яким позивачу донараховано зобов'язання по податку на прибуток в сумі 4 451 629,60грн. (в тому числі 2 547 267грн. основного платежу та 1 904 362,6грн. штрафної санкції). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві, просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Виноградівському районі від 14.08.2008р. №0002532351/0. Одночасно суд констатує, що представником позивача подано до справи додаткові пояснення від 13.11.2013р. №223 у яких позивачем визнаються окремі порушення, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів викладених у письмових запереченнях, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволенні адміністративного позову виходячи із наступного. Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Виноградівському районі на підставі направлення від 24.09.2008р. №485 було проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Агропромислова група «Закарпатський сад» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 року по 30.06.2008 року. За результатами проведеної перевірки дотримання позивачем вимог податкового законодавства інспекторами відповідача було складено акт перевірки від 07.11.2008р. №116/23-0112. Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем пп.8.4.9, пп.8.4.4 ст.8, п.5.1 ст.5, п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 2 547 267грн. На підставі акту перевірки начальником ДПІ у Виноградівському районі прийнято 14.11.2008р. податкове повідомлення - рішення №0002532351/0 у відповідності до якого позивачу визначено зобов'язання по податку на прибуток в сумі 4 451 629,60грн. (в тому числі 2 547 267грн. основного платежу та 1 904 362,6грн. штрафної санкції). Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, що однією з підстав донарахування зобов'язання по податку на прибуток стало збільшення позивачу за наслідками перевірки валового доходу на суми авансових платежів отриманих від ТОВ «МАК ДЕВІД» в сумі 336653грн., Київської філії «Королівський замок» в сумі 347723грн., Служби технічних навігацій в сумі 114579грн. та від ЮК «Шмаров та партнери» в сумі 53444 грн. Згідно з додатковим поясненням від 13.11.2013 №223 позивач частково погодився з висновками перевірки про порушення податкового законодавства внаслідок не включення до складу валових доходів авансових платежів отриманих від ТОВ «МАК ДЕВІД», Служби технічних навігацій та ЮК «Шмаров та партнери» на загальну суму 504676грн. Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що позивач не відніс до складу валових доходів у відповідних періодах суми отриманих авансових платежів від ТОВ «МАК ДЕВІД» в сумі 336653грн., Київської філії «Королівський замок» в сумі 347723грн., Служби технічних навігацій в сумі 114579грн. та від ЮК «Шмаров та партнери» в сумі 53444грн. на загальну суму 852398 грн. При цьому дана обставина і не заперечується позивачем. Відповідно до підпункту 11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку. За змістом наведених правових норм платник податків у випадку отримання авансових платежів повинен збільшити у податковому обліку на суму платежів валові доходи з яких визначається податок на прибуток. Враховуючи викладене суд вважає правомірним збільшення позивачу за наслідками перевірки валових доходів на суму авансових платежів у розмірі 852398 грн. Крім того, суд також зазначає, що між позивачем та ТОВ «Східноєвропейська інвестиційна компанія», яка є платником податку на прибуток на загальних підставах, укладено 2 договори про надання поворотної (строкової) безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 27.05.2008р. №2705-1 та від 26.06.2008р. №2606-8, за умовами яких ТОВ «Східноєвропейська інвестиційна компанія» надавало позивачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у сумах 345000грн. до 31.12.2008р. та 314000грн. до 27.12.2008 для поповнення обігових коштів. За договором від 27.05.2008р. №2705-1 позивач 27.05.2008р. отримав 25000грн., а 02.06.2008р. 320000грн.; за договором від 26.06.2008 №2606-8 позивач отримав позику у повному обсязі. З отриманих позик 03.06.2008р. позивач повернув 320000грн. (позика за договором від 27.05.2008 №2705-1) в решті суми позики не були повернуті, у зв'язку з чим перевіркою нараховано позивачу відсотки в сумах 279грн. та 516,10грн. як умовно нараховані відсотки. Також позивач 01.10.2007р. отримав поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у сумі 3 700 000грн. до 27.10.2007р. від ЗАТ «Страхова група «ТАС» за договором безпроцентної позики від 27.07.2007 №83/ПСГ. Згідно з додатковими угодами від 18.10.2007р. та від 29.01.2008р. строки повернення коштів визначені як 30.01.2008р. та 31.12.2008 відповідно. У зв'язку з безвідсотковим користуванням коштами відповідачем нараховано умовно нараховані відсотки у сумі 271468грн. Слід також зазначити, що у відносинах позики ЗАТ «Страхова група «ТАС» є платником податку на прибуток на загальних підставах з доходів від іншої діяльності страховика при тому, що за ставками визначеними п.7.2 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено порядок оподаткування доходів від страхової діяльності. Відповідно до додаткового пояснення від 13.11.2013р. №223 позивач погодився із правомірністю збільшення його доходів на суму умовно нарахованих відсотків. Згідно з п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. Підпунктом 1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до безповоротної фінансової допомоги віднесено суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. З огляду на викладене суд вважає правомірним збільшення позивачу валового доходу за результатами перевірки на суму умовно нарахованих відсотків у розмірі 272263,10грн. Судом встановлено, що позивач у червні 2008 року уклав договір ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) про задоволення вимог іпотекодержателя. Предметом договору є задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №03 від 28.12.2005р., додатковими угодами №1 від 24.05.2006р., №2 від 23.07.2007р., №3 від 26.07.2007р., №4 від 27.07.2007. Згідно договору позивач передає у власність іпотекодержателя нерухоме майно визначене Додатком 1 до договору. Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомості (будівель і споруд) станом на 01.05.2008р., яка була проведена ТОВ «Українське бюро оцінки» ринкова вартість нерухомого майна, що передається іпотекодержателю складає 26 158 176грн. без ПДВ. У червні 2008 року позивач згідно Акту прийому-передачі від 26.06.2008р. складеного на підставі договору про задоволення вимог ВАТ «Сведбанк» та на підставі видаткової накладної №ЗС-0000030 від 25.06.2008р. передав у власність іпотекодержателя нерухоме майно на суму 26 158 476грн. без ПДВ. На підставі оборотно-сальдової відомості по рахунку «Основні засоби 1 групи» за другий квартал 2008р. встановлено, що балансова вартість реалізованого нерухомого майна становить 6 319 745грн. Отже сума доходу від реалізації основних засобів 1 групи склала 17 639 360грн., яка позивачем не включена до складу валового доходу. Позивач згідно додаткових пояснень від 13.11.2013р. №223 погодився з порушення податкового законодавства у цій частині. Відповідно до пп.8.4.3 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у разі виведення з експлуатації окремих об'єктів основних фондів групи1 у зв'язку з їх продажем, балансова вартість групи 1 зменшується на суму балансової вартості такого об'єкта. Сума перевищення виручки від продажу над балансовою вартістю окремих об'єктів основних фондів групи 1 включаються до валових доходів платника податку. Виходячи із викладеного суд вважає правомірним збільшення за результатами перевірки валового доходу позивача на суму перевищення виручки від реалізації основних фондів та їх балансовою вартістю. Судом встановлено, що у квітні 2006 року позивач звернувся до страхової компанії ЗАТ «Страхова група ТАС» з вимогою про відшкодування понесених внаслідок стихійного лиха збитків, однак страхова компанія відмовилася від виплати страхового відшкодування. 05.06.2007р. Господарським судом Закарпатської області прийнято рішення у справі №5/82 про стягнення із страхової компанії на користь позивача 8 477 606,66грн. 26.06.2007р. позивач та ЗАТ «Страхова група ТАС» уклали мирову угоду згідно з якою страхова компанія зобов'язується протягом двох робочих днів оплатити страхове відшкодування в сумі 1 800 000грн. Вказана оплата була проведена 30.06.2007р. Суд відхиляє доводи позивача про те, що такий не повинен був включати суму страхового відшкодування до валового доходу оскільки згідно умови мирової угоди таке відшкодування сплачувалося третій особі АКТ «ТАС - Комерцбанк». Згідно пп.8.4.8 п.8.4 ст.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств» У разі ліквідації основних фондів за рішенням платника податку або якщо з незалежних від платника податку обставин основні фонди (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних фондів з обставин загрози чи неминучості їх заміни, зруйнування або ліквідації, платник податку в звітному періоді, в якому виникають такі обставини: збільшує валові витрати на суму балансової вартості окремого об'єкта основних фондів групи 1, при цьому вартість такого об'єкта прирівнюється до нуля; не змінює балансову вартість груп 2, 3 і 4 стосовно основних фондів цих груп. Згідно пп.8.4.9 п.8.4 ст.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли страхова організація або інша юридична чи фізична особа, визнана винною у заподіяній шкоді, компенсує платнику податку втрати, пов'язані з виникненням обставин, визначених у підпункті 8.4.8 цього пункту, платник податку в податковий період, на який припадає така компенсація збільшує валовий дохід на суму компенсації за основні фонди групи 1 (окремий об'єкт основних фондів групи 1). Виходячи із вищевикладеного суд вважає правомірним збільшення позивачу валового доходу на суму 1 800 000грн. Судом встановлено, що позивачем було укладено з Закарпатською філією АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір від 28.12.2005р. за №03 на отримання кредитної лінії у розмірі 30 000 000грн. Строк користування даною лінією з 28.12.2005р. по 26.12.2008р. Плата за користування кредитною лінією становить 21% річних. Згідно додаткової угоди від 24.05.2006р. за №1 до договору №03 від 28.12.2005р. внесено зміни якими збільшено розмір кредитної лінії до 41 920 000грн. При цьому у період сплати відсотків за користування кредитною лінією позивачем надавалися безпроцентні позики фізичним особам [PERSON] у розмірі 800 000грн., [PERSON] в розмірі 2 500 000грн., [PERSON] в розмірі 20 000грн., [PERSON] в розмірі 7 500грн. та [PERSON] в розмірі 90 000грн. Відповідачем зазначається, що відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. За своїм змістом господарська діяльність це діяльність спрямована на отримання доходу. З огляду на вищенаведене відповідач зробив висновок про те, що надання безпроцентних позик здійснене не у межах господарської діяльності позивача та відповідно відсотки сплачені позивачем АКБ «ТАС-Комерцбанк» за користування кредитними коштами з яких надавалися позики не є витратами господарської діяльності та не можуть включатися до складу валових витрат. Відповідачем розраховано, що внаслідок надання безвідсоткових позик фізичним особам, позивачем за 2007 рік зайво віднесено до складу валових витрат 828929грн. нарахованих відсотків по кредитній лінії наданій АКБ «ТАС-Комерцбанк». Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено цільовий характер кредитної лінії, що виключало можливість позивача використовувати кошти отримані в межах кредитної лінії без дозволу в тому числі не за цільовим призначенням. На доведення цільового використання кредитних коштів в матеріалах справи знаходяться копії платіжних доручень та банківські виписки. Також позивачем надано копії балансу та звіту про фінансові результати, на підставі яких встановлено, що крім залучених кредитних коштів у позивача були власні обігові кошти за рахунок яких позивач надавав безвідсоткові позики фізичним особам. Відповідачем та матеріалами справи не доведено, що безвідсоткові позики надавалися позивачем за рахунок саме кредитних коштів по яким позивач нараховував відсотки. Отже висновки відповідача у цій частині не знайшли свого підтвердження за наслідками судового розгляду. Відповідно до пп.5.5.1 п.5.5 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку. Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку про неправомірне зменшення перевіркою валових витрат позивача за 2007 рік на суму 828929грн., в тому числі за 1 квартал 2007 року - 213104 грн; за 2 квартал 2007 року - 208378 грн; за 3 квартал 2007 року - 194956 грн; за 4 квартал 2007 року 212491 грн., відповідно донарахування відповідачем суми податку на прибуток (202232,25 грн.) та застосування штрафних санкцій (143015,15 грн.) на підставі вказаних обставин є неправомірними. Суд відхиляє доводи позивача про зменшення йому за результатами перевірки розміру амортизаційних відрахувань, оскільки за наслідками перевірки встановлено заниження позивачем розміру амортизаційних відрахувань. Відповідно до пункту 3.1.3 акту перевірки від 07.11.2008 року №116/23-0112 встановлено, що за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. та з 01.01.2008р. по 30.06.2008р. позивачем задекларовано амортизаційні відрахування у сумі 15 656 622грн. та 397 580грн. відповідно. Перевіркою повноти визначення амортизаційних відрахувань за період з 01.01.2007р. по 30.06.2008р. встановлено їх заниження в сумі 6 009 506грн. Виходячи з положень пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» перевіркою було збільшено суму амортизаційних відрахувань позивача за 2007р. в цілому на 4 390 974грн. та за І-ше півріччя 2008р. на 1 618 532грн. Виходячи із вищевикладеного податкове повідомлення - рішення ДПІ у Виноградівському районі від 14.08.2008р. №0002532351/0, яким позивачу донараховано зобов'язання по податку на прибуток в сумі 4 451 629,60грн. (в тому числі 2 547 267грн. основного платежу та 1 904 362,6грн. штрафної санкції) підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині суми 202232,25грн. основного платежу та 143015,15грн. штрафної (фінансової) санкції.

Результат розгляду: partial