Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Позивач - Управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача - відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області та просив визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Папян Д.А. щодо відмови у відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Харківським окружним адміністративним судом № 820/5254/13-а від 01.07.2013р. про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 4572,42 грн.; скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Папян Д.А. від 10.12.2013р. ВП № 41111168 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа); зобов'язати відповідача прийняти до примусового виконання виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду № 820/5254/13-а від 01.07.2013р. про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 4572,42 грн. та прийняти нову постанову про відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана в даній справі постанова державного виконавця є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує права та законні інтереси позивача. Представник позивача в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача до суду також не прибув, надавши заяву про розгляд справи за своєї відсутності. У вирішенні справи покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задовольнити частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2013р. у справі № 820/5254/13-а задоволено позовні вимоги Управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області до фізичної особи - підприємця [PERSON], з якої на користь управління стягнуто заборгованість в розмірі 4572,42 грн. У справі видано виконавчий лист, який позивачем спрямовано до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області для примусового виконання. Згідно оскаржуваної в даній справі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 10.12.2013р. ВП № 41111168 позивачу відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення суду. Судом встановлено, що відмовляючи у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець виходив з того, що 11.08.2013р. набрав чинності Закон України від 04.07.2013р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в зв'язку з проведенням адміністративної реформи», яким врегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України. Зокрема, згідно ст. 13 вказаного Закону, з урахуванням внесених змін, визначено, що проведення перевірок на підприємствах, установах і організаціях, у фізичних осіб, застосування фінансових санкцій та стягнення з платників несвоєчасних сум єдиного внеску віднесено до прав та обов'язків органів доходів і зборів. З урахуванням викладеного державний виконавець дійшов висновку, що позивач є неналежним стягувачем. Суд з такими висновками не погоджується та зауважує, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно до п. 1 ч.2 вказаного Закону виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону. Відповідно до п.1 ч. 1 зазначеного закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Крім того, згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6 1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом. Судом встановлено, що перелічені у ст. 26 зазначеного вище Закону випадки, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, в даній справі не мали місця. Крім того, аналізуючи зазначений вище Закон у сукупності, суд доходить висновку, що державний виконавець при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження не наділений повноваженнями щодо визначення належним або неналежним стягувачем особи, вказаної у належним чином оформленому виконавчому документі з урахуванням нормативних актів, які встановлюють або змінюють компетенцію чи обсяг прав такого стягувача. Натомість державний виконавець повинен перевірити відповідність найменування та інших необхідних реквізитів стягувача, вказаних у виконавчому документі та його належне документальне оформлення. Разом з тим, процесуальні закони передбачають випадки заміни сторони виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до ст. 264 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. За змістом вказаної норми така заміна відбувається у вже відкритому виконавчому провадженні, отже на стадії його відкриття питання про заміну сторони виконавчого провадження не вирішується. В зв'язку з наведеним суд відзначає, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях. Так, перевіривши оскаржуване в даній справі рішення (постанову) та дії, суд дійшов висновку, що відповідачем при його прийнятті (вчиненні дій) невірно застосовано норми чинного законодавства при неповному та неправильному встановленні всіх дійсних обставин справи. Вказане є достатньою підставою для скасування оскаржуваного в даній справі рішення (постанови) та визнання дій державного виконавця незаконними. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти до примусового виконання виконавчий лист та прийняти «нову» постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» наслідком прийняття державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачеві. За таких обставин правові відносини з відкриття виконавчого провадження за тим самим виконавчим документом можуть виникнути після повторного звернення стягувача з заявою про примусове виконання до органу державної виконавчої служби та подання ним виконавчого документа повторно. Враховуючи, що за матеріалами справи повторного звернення позивача до відповідача з приводу відкриття виконавчого провадження судом не встановлено, відсутніми є підстави для відкриття виконавчого провадження та прийняття про це відповідної постанови. Крім того, суд враховує, що питання про відкриття виконавчого провадження віднесено Законом до виключної компетенції державного виконавця, отже, зобов'язавши його вирішити дане питання відповідним чином, суд перебере на себе не властиві йому повноваження, віднесені до компетенції іншого органу або посадової особи та з урахуванням відповідної процедури, що є неприпустимим. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial