Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

20.11.2012 року [PERSON] звернулась в суду з адміністративним позовом до Калуської міської ради про визнання незаконною відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та визнання права на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Калуської міської ради № 1168 від 29.03.2012 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по вул. Івано-Франківській, орієнтовною площею 0,2130 га. Розпорядженням міського голови міста Калуша № 90-р від 30.03.2012 року, призупинено дію рішення Калуської міської ради № 1168 від 29.03.2012 року, у зв'язку з відсутністю у первинних матеріалах документів, що підтверджують право позивачки на спадщину по смерті матері. 25.10.2012 року рішенням Калуської міської ради відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на дану земельну ділянку. Постановою Калуського міськрайонного суду від 29.03.2013 року відмовлено в позові щодо визнання незаконною відмови надати дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Не погодившись з постановою суду її оскаржив позивач - [PERSON], яка просить скасувати дану постанову та задовольнити позовні вимоги. При цьому, апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням позовних вимог, зокрема зазначає, що у відповідності до вимог ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) є належним користувачем земельної ділянки площею 0,2130 га. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно частково задовольнити апеляційну скаргу, з наступних мотивів. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства. Відповідно ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення прав юридичних і фізичних осіб, порушених внаслідок прийняття неправомірних рішень, дій чи бездіяльності державних органів або посадових осіб органів місцевого самоврядування. Громадяни та юридичні особи, відповідно до ст. 116 ЗК України, набувають права власності на земельні ділянки із земель державної та комунальної власності за рішенням органів державної влади та місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Пунктами а-г ч.1 ст.12 ЗК України визначено, що розпорядження землями територіальних громад: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання їх у користування із земель комунальної власності; їх вилучення, віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад. Суд першої інстанції встановив і цих обставин не заперечують сторони, що [PERSON] 23.01.2012 року звернулася із заявою до Калуської міської ради надати дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] До заяви були додані ряд документів на підтвердження права на зазначену земельну ділянку [PERSON] - бабусі позивачки, яка померла 1992 року, а після смерті останньої, [PERSON], - матері позивачки, яка померла 1998 року. Рішенням Калуської міської ради № 1168 від 29.03.2012 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням міського голови міста Калуша № 90-р від 30.03.2012 року призупинено дію рішення Калуської міської ради № 1168 від 29.03.2012 року у зв'язку з відсутністю у первинних матеріалах документів, що підтверджують право позивачки на спадщину після смерті [PERSON]. Протокол засідання ХХХІУ сесії УІ скликання Калуської міської ради від 25.10.2012 року вказує на те, що при повторному розгляді питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства стосовно [PERSON], Калуська міська рада не подолала вето голови міста Калуша. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вiд 21.05.1997 № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Аналізуючи вимоги ст. 59 Закону України» вiд 21.05.1997 № 280/97-ВР та встановлені обставини у даній справі необхідно відмітити, що відповідачем не прийнято рішення за заявою [PERSON] від 23.01.2012 року, щодо надати дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] Статтею 118 ЗК України (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, зокрема, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вiд 21.05.1997 № 280/97-ВР до виключних повноважень міських рад належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Також необхідно вказати, що суди під час розгляду питання стосовно визнання неправомірною бездіяльності, яка виражається у не розгляді заяви про надання земельної ділянки, можуть лише зобов'язати відповідний орган розглянути таку заяву, а не приймати рішення про надання ділянки у власність (оренду), оскільки це не входить до компетенції суду і це узгоджується з позицією Верховного Суду України від 29.10.08 р. № 19-3767/0/8-08, яку в порядку ч.1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно приводити у відповідність до рішень Верховного Суду України. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже з наведеного необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідач 25.10.2012 року при розгляді розпорядженням міського голови міста Калуша № 90-р від 30.03.2012 року діяв у відповідності до наданих йому повноважень. Також необхідно вказати, що питання передачі земельної ділянки у власність є виключним правом органу місцевого самоврядування, що визначено ч.1 ст.116 ЗК України. Одночасно необхідно зазначити, що ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог, однак, для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять, може вийти за межі позовних вимог. З врахуванням цих приписів та з метою захисту прав, свобод, інтерсів позивача, суд вважає, що відповідача слід зобов»язати розглянути подану [PERSON] заяву. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про вирішення не всіх позовних вимог, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову необхідно змінити.

Результат розгляду: partial