Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що на виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2012 у цивільній справі №2/802/1171/2012 відділ державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (далі - ВДВС) видав розпорядження №37707135 від 30.04.2013, №37707135 від 03.06.2013 про перерахування коштів на їх користь, але кошти на їх рахунки не надійшли. 09.07.2013 та 10.07.2013 кошти у сумі 149 607,16 гривень були повернуті на рахунок з обліку депозитних сум, відкритого в управління Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області (далі - УДКС), у зв'язку з тим, що державним виконавцем неправильно були вказані картрахунки отримувачів. Вподальшому до УДКС були повторно направлені платіжні дорученнявід від 12.07.2013: №3724 - №3726 на перерахування коштів [PERSON]. А 27.08.2013 вказані платіжні доручення без проведення переказу коштів були повернуті відповідачем в зв'язку із закінченням строку їх дії. Станом на 01.11.2013 на банківські карткові рахунки позивачів зазначені кошти не надходили. Листом УДКС повідомив, що казначейство зобов'язується здійснювати розрахункові операції за дорученнями клієнта - ВДВС - в межах наявних коштів на його рахунку, на субрахунку єдиного казначейського рахунку Головного управління та в порядку черговості надходження платіжних доручень. Своєю бездіяльністю відповідач протиправно порушив строки перерахування коштів, позбавив позивачів права на користування їхніми коштами, які вони повинні отримати за рішенням суду. По вині відповідача рішення суду залишилось невиконаним. Тому позивачі просять визнати неправомірною бездіяльність УДКС при виконанні переказу коштів за платіжними дорученнями від 12.07.2013: №№3724-3726, 3667-3669, виданих ВДВС про переказ коштів на карткові рахунки [PERSON], які були повернуті УДКС до виконавчої служби 27.08.2013 у зв'язку із закінченням строку дії платіжного доручення, а також зобов'язати відповідача переказати кошти на їх карткові рахунки. Ухвалами від 22.01.2014 суд повернув уточнення адміністративного позову від 13.01.2014 та закрив провадження у справі в частині вимог про зобов'язання УДКС переказати за платіжними дорученнями ВДВС кошти на карткові рахунки [PERSON], [PERSON], [PERSON], у відповідності до вимог ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.2.19. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (далі - Інструкція №22). У судовому засіданні представник позивача позов підтримує, просить позов задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, зазначивши в запереченнях, що розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється УДКС України у Василівському районі відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органом Казначейства і клієнтами. Між відповідачем та ВДВС укладено договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування №63/11 від 27.12.2011, яким передбачено права та обов'язки УДКС в процесі обслуговування ВДВС. Вказаним договором та діючим законодавством України не встановлено жодних обов'язків відповідача по відношенню до позивачів, отже, вони не можуть заявляти будь-яких претензій або вимог до УДКС, оскільки не перебувають у договірних відносинах з останнім, не є його клієнтами та не мають жодних правовідносин безпосередньо з відповідачем. Існування будь-яких спірних відносин між відповідачем та позивачами взагалі є неможливим. Крім того, нормативне обґрунтування позовних вимог складається з посилань на норми Інструкції №22. Між тим, УДКС не має статусу банку в розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки не має банківської ліцензії, а є територіальним управлінням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування державних коштів. Відповідно до договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладеного між УДКС та ВДВС, відповідач здійснює розрахункові операції за дорученням клієнта в межах наявних коштів на рахунках клієнта та на субрахунку єдиного казначейського рахунку. При проведенні видатків розпорядників і одержувачів бюджетних коштів органи Казначейства повинні в першочерговому порядку забезпечити виконання захищених видатків, перелік яких визначений ч.2 ст.55 Бюджетного кодексу України. Видатки з депозитних рахунків державної виконавчої служби не відносяться до захищених статей державного бюджету і сплачуються при наявності фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку. Органи Казначейства здійснюють видатки в межах встановленого ліміту кореспондентського рахунку. Станом на час подання адміністративного позову грошове підкріплення депозитного рахунку ВДВС було відсутнє. Тому з незалежних від відповідача обставин останній був позбавлений можливості виконати платіжні доручення ВДВС від 12.07.2013 №№3724-3726 на загальну суму 149 607,16 гривень. Зазначені доручення оплачені лише 08.01.2014. Відповідачем було вчинено всі можливі дії щодо оплати платіжних доручень ВДВС, а затримка в перерахуванні коштів зумовлена обставинами, на які УДКС не має можливості впливати. У судовому засіданні представники відповідача надали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, позов не визнають та просять його не задовольняти. У судове засідання представник третьої особи не з'явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке: судом встановлено, що, на підставі виконавчих листів, виданих на примусове виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2012 у цивільній справі №2/802/1171/2012, було стягнуто з підприємства з іноземними інвестиціями у формі ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] 50 000 гривень в рахунок моральної шкоди й 107,3 гривень судового збору ; [PERSON] та [PERSON] - по 50 000 гривень моральної шкоди кожному (а.с. 9-14). 11 та 12 липня 2013 року заступником начальника ВДВС Кондратенко Є.М. було видано два розпорядження за одним номером - №37707135 - про перерахування коштів на користь [PERSON] у сумі 109,17 гривень й 49 998,14 гривень, [PERSON] - у сумі 108,94 гривень і 49 804,51 гривень, [PERSON] - 108,94 гривень і 49 804,51 гривень - відповідно (а.с. 24 та 24-зворот). На підставі даних розпоряджень відповідачу були направлені платіжні доручення №№3724-3726 від 12.07.2013, №№ 3667-3669 від 12.07.2013. Судом встановлено, що 27.08.2013 платіжні доручення від 12.07.2013 №№3724-3726 та №№ 3667-3669 були повернути без виконання у зв'язку з закінченням строку їх дії, оскільки за період їх дії грошове підкріплення депозитного рахунку ВДВС було відсутнє. Вподальшому платіжні доручення формувались за вищевказаними номерами, алі від інших дат, й суми, вказані в платіжних дорученнях від 27.08.2013 №№ 3667-3669, - 109,17 гривень, 108,94 гривень, 108,94 гривень - того ж дня були сплачені на вказані в них реквізити позивачів (а.с. 77-79). Згідно з п. 1.8 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 758 від 22.06.2012, «розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органом Казначейства і клієнтами». Судом встановлено, що 27.12.2011 між УДКС та ВДВС було укладено договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування №63/11 (а.с. 103-107), відповідно до якого кожна зі сторін несе відповідальність лише перед іншою стороною договору. Судом також встановлено, що суми, вказані в платіжних дорученнях №№3724-3726 від 08.01.2014, були сплачені на вказані в них реквізити позивачів того ж дня (а.с. 108-110). Відповідно до п. 2.3.2 договору №63/11 від 27.12.2011, казначейство зобов'язується здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта (ВДВС) в межах наявних коштів на рахунках клієнта та на субрахунку єдиного казначейського рахунку казначейства. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України (у редакції Закону України № 242-VII від 16.05.2013, який набрав чинності 11.08.2013), при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема, розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України, «захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень. Захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду на: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату; придбання медикаментів та перев'язувальних матеріалів; забезпечення продуктами харчування; оплату комунальних послуг та енергоносіїв; обслуговування державного боргу; поточні трансферти населенню; поточні трансферти місцевим бюджетам; підготовку кадрів вищими навчальними закладами I-IV рівнів акредитації; забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення для індивідуального користування; фундаментальні дослідження, прикладні наукові та науково-технічні розробки; роботи та заходи, що здійснюються на виконання Загальнодержавної програми зняття з експлуатації Чорнобильської АЕС та перетворення об'єкта «Укриття» на екологічно безпечну систему, та роботи з посилення бар'єрних функцій зони відчуження; компенсацію процентів, сплачуваних банкам та/або іншим фінансовим установам за кредитами, отриманими громадянами на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла». Таким чином, видатки з депозитних рахунків державної виконавчої служби не відносяться до захищених статей державного бюджету і сплачуються при наявності фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку. Згідно з п. 1, пп.пп. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України № 122 від 26.06.2002, «єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП). ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Для відображення операцій, проведених через СЕП протягом банківського дня, у центрі оброблення СЕП Державному казначейству України та Головним управлінням Державного казначейства України відкрито технічні рахунки. ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР). На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Державне казначейство України управляє коштами, що обліковуються на рахунках, відкритих у Головних управліннях Державного казначейства України, і проводяться через СЕП, шляхом встановлення ліміту технічного рахунку, ліміту початкових оборотів у СЕП та підкріплень субрахунків ЄКР з урахуванням дотримання необхідного рівня платоспроможності, який визначається Державним казначейством України». Таким чином, кошти, які відповідач повинен був перерахувати на рахунки позивачів, не відносяться до захищених видатків Державного бюджету України, тому проводяться в порядку черговості надходження платіжних доручень. Судом встановлено, що станом на 27.08.2013 - момент повернення платіжних доручень від 12.07.2013 грошове підкріплення депозитного рахунку ВДВС було відсутнє (а.с. 112-199). Тому відповідач був позбавлений можливості виконати зазначені платіжні доручення ВДВС. Виплата коштів відповідачем можлива лише у разі підкріплення депозитного рахунку ВДВС коштами єдиного казначейського рахунку. Судом встановлено, що за період з 15.07.2013 по 27.08.2013 з рахунку ВДВС (37316001003625), який відкритий в УДКС проведено видатків в сумі 146724,23 гривень (а.с. 181-199). Зазначена сума є меншою, ніж загальна сума платіжних доручень №№3724-3726 від 12.07.2013. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» № 3166-VI від 17.03.2011, пп. 64 п. 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України N 446 від 08.04.2011, Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження положень про територіальні органи Державної казначейської служби України» № 1280 від 12.10.2011, Положення про управління Державної казначейської служби України у Василівському районі, затвердженого наказом Державної казначейської служби України №124 від 21.11.2011, УДКС є територіальним управлінням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (а.с. 62-71). Таким чином, відповідачем було вчинено всі можливі дії щодо оплати платіжних доручень ВДВС, а затримка в перерахуванні коштів зумовлена обставинами, на які відповідач впливати не має можливості. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позов не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied