Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 27.02.2014 року відкрито провадження у справі за позовом Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі по тексту - позивач, Долинська об'єднана державна податкова інспекція) до товариства з додатковою відповідальністю "Долинський завод залізобетонних виробів" (далі по тексту - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 14 248,89 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, пункту 57.1 статті 57, пунктів 287.3, 287.4 статті 287 Податкового кодексу України, не погашено самостійно визначене податкове зобов'язання по земельному податку за жовтень-грудень 2013 року в загальній сумі 13 848,89 гривень. В порушення пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України не сплачено зобов'язання по штрафній санкції із земельного податку з юридичних осіб, застосованого податковим повідомлення-рішенням від 13.11.2013 року за №0004091500 в розмірі 400,00 гривень за порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання із земельного податку за січень 2013 рік. Загальна сума грошових зобов'язань є податковим боргом відповідача, яка станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 14 248,89 гривень, і несплачена товариством з додатковою відповідальністю "Долинський завод залізобетонних виробів" до бюджету. Представник позивача в судове засідання призначене на 14.03.2014 року, не з'явився. Однак від позивача, на адресу суду 12.03.2014 року надійшло письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 21, 29). Представник відповідача у судове засідання призначене на 14.03.2014 року не з'явився. Однак, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується інформацією із офіційного веб-сайту Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" за номером відправлення 7601830150934 та рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с. 20, 41). Відповідно до приписів частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 17.11.2011 року) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Судом, за умови належного повідомлення відповідача про розгляд справи у відповідності до вимог частини 3 статті 33 і частини 3 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжено розгляд справи за відсутності відповідача на підставі частини 4 статті 128 коментованого Кодексу. Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів. Судом встановлено, що товариство з додатковою відповідальністю "Долинський завод залізобетонних виробів" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.02.2014 року (а.с. 7-9), та взяте на облік Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області як платник податків і зборів. Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України. Конституційний обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом визначений частиною 1 статті 67 Конституції України. Податковий кодекс України з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи. Згідно статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Плата за землю (в тому числі земельний податок), який є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 9.1.10. пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі). Щодо заборгованості по земельному податку, яка виникла у результаті самостійно декларування відповідачем таких податкових зобов'язань, суд зазначає наступне. Виходячи із положень підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України відповідач є платником плати за землю (в тому числі земельного податку). Відповідно до підпунктів 14.1.147., 14.1.67 пункту 14.1 статті 14 коментованого Кодексу плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно положень пункту 54.1 статті 54 та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Пунктом 286.2 статті 286 вказаного вище Кодексу визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Положеннями пунктів 287.3, 287.4 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем, у відповідності до вимог пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, 20.02.2013 року заповнено і подано позивачу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) з юридичних осіб №9008555950, в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобов'язань за весь 2013 рік і помісячно, в тому числі за жовтень і листопад 2013 року по 4 616,00 гривень, за грудень 2013 року в розмірі 4 616,89 гривень (а.с. 13-14). Самостійно визначені зобов'язання відповідач за вказаний вище період не виконав і на момент розгляду справи податковий борг із земельного податку за жовтень-грудень 2013 року становить 13 848,89 гривень. За змістом пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. З огляду на вказане самостійно визначене відповідачем зобов'язання із земельного податку в загальній сумі 13 848,89 гривень, які несплачені ним у строки встановлений Кодексом, являється узгодженою заборгованістю товариства з додатковою відповідальністю "Долинський завод залізобетонних виробів". З приводу податкового боргу із земельного податку, визначеного відповідачу внаслідок застування штрафних (фінансових) санкцій за наслідком перевірки, суд зазначає наступне. Статтею 75 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. За змістом вимог пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Як вже зазначалось судом вище платники земельного податку зобов'язані сплачувати самостійно визначений ними податок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України). З матеріалів справи, судом встановлено, що Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, 13.11.2013 року за результатами проведеної камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахунку) податків складено акт за №1229/153/01349963, яким встановлено порушення відповідачем пункту 57.1 статті 57, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України в частині недотримання терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за січень 2013 року (а.с. 23-24, 31). В свою чергу, пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Враховуючи порушення, встановлені позивачем у акті перевірки від 13.11.2013 року позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №0004091500 від 13.11.2013 року, якими застосовано до відповідача штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 400,00 гривень, як 20% погашеного зобов'язання з порушенням граничних строків на їх сплату (а.с. 12). Податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року №0004091500 позивачем 13.11.2013 року вручено відповідачу, що підтверджується записом уповноваженої особи останнього на корінці податкового повідомлення-рішення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12). Положеннями пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що згадане вище податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій із земельного податку є врученими відповідачу. На час розгляду справи штрафна санкція, застосована податковим повідомлення-рішенням №0004091500 від 13.11.2013 року, відповідачем до бюджету не сплачена і заборгованість по ній становить 400,00 гривень. За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Оскільки, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкового зобов'язання, визначеного податковим повідомлення-рішенням за №0004091500 від 13.11.2013 року, суд приходить до переконання, що застосовані позивачем штрафні санкції в розмірі 400,00 гривень, є узгодженими та являється податковим боргом. Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Як слідує з матеріалів справи Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, вручено відповідачу податкову вимогу форми "Ю" за №10 від 01.02.2013 року, про що свідчить відповідний запис на корінці податкової вимоги, копія якого містяться в матеріалах справи (а.с. 11). Відповідач податкову вимогу не оскаржував у строк передбачений законом. Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Податковий борг відповідача підтверджується деклараціє із земельного податку з юридичних осіб №9008555950; податковим повідомлення-рішенням із земельного податку з юридичних осіб від 13.11.2013 року; витягами із облікових карток платника земельного податку з юридичних осіб за період з 31.12.2013 року по 31.03.2014 року і з 31.12.2012 року по 31.03.2013 року; корінцем податкової вимоги форми "Ю" за №10 від 01.02.2013 року; довідкою про суму податкового боргу за період з 14.11.2013 року по 11.02.2014 року за №1047, які містяться в матеріалах справи (а.с. 13-14,25, 26-27, 32-37, 38, 39, 11,10). Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно розраховані відповідачем та визначені позивачем податковим повідомлення-рішенням грошові зобов'язання із земельного податку в загальній сумі 14 248,89 гривень, являється податковим боргом відповідача. Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав. Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового кодексу України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобов'язання у терміни визначені Податковим кодексом України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 14 248,89 гривень у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Положеннями статті 290 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. Згідно пункту 4 статті 69 Бюджетного кодексу України, плата за землю належить до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансферів. Отже, стягнення заборгованості по земельному податку з юридичних осіб слід здійснювати в користь місцевого бюджету. З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Долинський завод залізобетонних виробів" податкового боргу в сумі 14 248,89 гривень є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted