Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними дій Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соцыальне страхування та скасування вимоги від 16.12.2013 року № Ф - 391 - 17. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області. Окрім того, він є фізичної особою - підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування. В порушення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» без урахування звільнення позивача від сплати єдиного внеску у відношенні нього відповідачем була винесена вимога про сплату недоїмки від 16.12.2013 року № Ф - 391 - 17 (далі за текстом - спірна вимога). Зазначену вимогу позивач вважає незаконною та просить її скасувати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Надав через канцелярію суду заяву у якій позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність. Посилаючись на п.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" вважає що особа, яка обрала спрощену систему оподаткування і яка отримує пенсію, але не досягла віку, визначеного ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не звільняється від сплати за себе єдиного внеску. У зв'язку з цим, відповідач наполягав на правомірності надіслання вимоги про сплату недоїмки та відсутності підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач - [PERSON], зареєстрований як фізична особа - підприємець, ідентифікаційний номер - [NUMBER], знаходиться на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 10). Також позивач отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 9). Відповідач - Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, є органом доходів і зборів, який у даній справі реалізує функції, передбачені ст.ст. 19-1, 20 Податкового кодексу України, а тому є суб'єктом владних повноважень. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» (далі - Закон № 2464) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 16.12.2013 року відповідачем було сформовано вимогу № Ф - 391 - 17 про сплату недоїмки з єдиного внеску у розмірі 953,29 грн., яка отримана позивачем 16.12.2013 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви та заперечень на неї відповідача, між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Закону № 2464 щодо наявності правових підстав у позивача для звільнення його від сплати єдиного внеску. При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно ч.4 ст.4 Закону №2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058) поняття "пенсія" визначене як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом та поняття "пенсіонер - особа, які відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Згідно ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Згідно ч.1 ст. 36 Закону №1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Таким чином, нормами Закону №1058 встановлено загальне правило набуття (призначення) пенсії. Правовою нормою, яка міститься в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464, рівно як і іншими нормами права не встановлено, що звільненню від сплати єдиного внеску підлягають лише ті фізичні особи-підприємці, які є пенсіонерами за віком відповідно до Закону № 1058. Відповідно до абз. 2 п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Види державних пенсій, які призначаються за Законом України "Про пенсійне забезпечення", визначені ст.2 цього Закону. Положення п. "а" ч.1 ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчать про те, що трудові пенсії поділяються на такі види як пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років. Системний аналіз положень ст.ст.12-18 Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що законодавець розрізнив пенсії за віком в залежності від умов їх призначення, визначивши загальні умови призначення пенсії за віком (ст.12), пільгові умови призначення пенсії за віком (ст.13), а також особливі умови призначення цього виду пенсії окремим категоріям громадян (працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства тощо (ст.ст.14-18). Аналізуючи Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який встановлює загальні види пенсійних виплат та Закон України "Про пенсійне забезпечення", яким призначаються державні пенсії, суд приходить до висновку, що законодавство встановлює пільги при наданні права на одержання пенсії за віком, як шляхом встановлення певного стажу, так і меншого віку для окремих категорій громадян. Тобто, "пенсіонер за віком" - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший ніж визначений частиною першої статті 26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності визначених законом умов передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058 або взагалі без його врахування. Окрім того, як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] (а.с.9) позивач отримує пенсію за віком. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачеві призначений такий вид пенсії як "пенсія за віком", незважаючи на пільговий характер умов її призначення, отже він є "пенсіонером за віком". Згідно ч.4 ст.4 Закону №2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Матеріали адміністративної справи не містять доказів укладання між позивачем та Пенсійним фондом України у відповідності до вимог ст.12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідач суду не надав. На підставі вищевикладеного та встановлених судами обставин по вищенаведеній справі, суд дійшов висновку, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску. Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та скасування вимоги від 16.12.2013 року № Ф - 391 - 17 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України сума сплаченого судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted