Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила: визнати дії управління праці та соціального захисту населення Придніпровського району, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради неправомірними; зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Придніпровського району, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та сплатити на її користь щомісячну виплату згідно ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на дітей шкільного віку з 01.01.2013 до припинення права на отримання такої виплати з урахуванням виплачених сум. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2013 позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячної виплати на дитину шкільного віку, відповідно до ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 30.03.2013; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії та проживає зоні безумовного (обов'язкового) відселення, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER], виданим 03.05.1993, а також позивачка має неповнолітню дочку [PERSON], яка має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] (а. с. 7), та яка є дитиною шкільного віку. З матеріалів справи вбачається, що управління праці та соціального захисту населення Придніпровського району нараховувало позивачу щомісячну виплату на дитину шкільного віку відповідно до постанови КМ України «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 649 від 20.04.2007. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач мала право на щомісячну виплату на дитину шкільного віку згідно ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відповідач неправомірно нараховував таку виплату відповідно до постанови КМ України «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 649 від 20.04.2007. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що при нарахуванні щомісячної виплати на дитину шкільного віку управління праці та соціального захисту населення Придніпровського району діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надається щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Вказані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» неконституційними не визнавалися. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 постанови КМ України «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 649 від 20.04.2007 щомісячної виплати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 р. від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до 1 або 2 категорії, або матері, яка на час настання або під час вагітності має підстави належати до 1 або 2 категорії, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення з неї, 16 грн. 50 коп. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно призначена та виплачується батькам потерпілої дитини щомісячна виплата в розмірі 16 грн. 50 коп., а тому підстави для задоволення позову відсутні, що не було враховано судом першої інстанції. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Апелянт надав докази, що спростовують правомірність оскаржуваної постанови суду першої інстанції. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: denied