Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом [PERSON] (надалі - позивач) до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника УМВС у Вінницькій області від 20.01.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Вінницького МВ УМВС та наказом начальника ГУ МВС у Вінницькій області №10 о/с від 23.01.2014р., старшого лейтенанта [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "е" (за порушення дисципліни) з посади старшого слідчого СВ 1-го відділу міліції Вінницького міського відділу УМВС. Оскільки, рішення про застосовування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування зазначених вище наказів, поновлення на роботі та зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог. Додатково зазначив, що протиправність оскаржуваних наказів полягає в тому, що відповідач за встановленими фактами службового розслідування зобов'язаний застосовувати менш суворий вид дисциплінарної стягнення за своїм змістом, ніж звільнення. Крім того, акцентував увагу суду на не дотримання відповідачем порядку проведення та оформлення результатів звільнення. Представник відповідача щодо позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що містяться в письмових запереченнях. Додатково пояснив, що при формуванні оскаржуваних наказів відповідач керувався приписами Закону України "Про міліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-IV та "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України" затвердженого наказом МВ України № 155 від 22.02.2012р., в розрізі встановлених порушень згідно до матеріалів службового розслідування. Окрім того, при вирішенні питання про звільнення позивача з роботи враховано також той факт, що останній неодноразово протягом 2013 року притягувався до дисциплінарної відповідальності. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як свідчать надані до суду докази, [PERSON] з 01.09.2005р. прийнятий на службу до ГУ МВС у Вінницькій області, про що 24.09.2005р. позивачем прийнято присягу працівника органів внутрішніх справи України. З наданих до суду доказів вбачається, що 30.12.2013р. близько о 22:00 [PERSON] перебуваючи поза службою в цивільному одязі на АЗС "ОККО" розташованого по вул. 600 річчя м. Вінниці, порушуючи громадський порядок розпивав в громадському місці алкогольні напої, вчинив дрібне хуліганство у відношенні оператора АЗС [PERSON], висловлювався на адресу громадян, працівників ПП "[PERSON]" і працівників міліції нецензурною лайкою, принижував їхню честь та гідність, а на зауваження щодо припинення своїх протиправних дії не реагував. Вказані обставини слугували підставою для проведення, у відповідності до наказу УМВС у Вінницькій області від 31.12.2013р., службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшим лейтенантом міліції [PERSON] ході проведення якого підтверджено факт порушенням позивачем службової дисципліни, на підставі чого, 20.01.2014р. оформлено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшим лейтенантом міліції [PERSON] Як свідчать матеріали справи, дані обставини, лягли в основу наказу УМВС у Вінницькій області від 20.01.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Вінницького МВ УМВС, яким за порушення трудової дисципліни, вимог ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ" затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-4, Присяги працівника органів внутрішніх справ затверджену постановою Кабінету Міністрів України, "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу внутрішніх справ" затверджених наказом МВС України № 155, слідчого слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшого лейтенанта міліції [PERSON] звільнено. Згідно до витягу з наказу начальника УМВС у Вінницькій області від 23.01.2014р. № 10 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "е" (за порушення дисципліни). Не погоджуючись з вказаними наказами позивач оскаржив їх до суду. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з того, статтею 1 Закону України "Про міліцію" визначено, що міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про міліцію", міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. Частинами першою, третьою та четвертою статті 18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень передбачено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. (надалі - Дисциплінарний статут). Відповідно до ч.ч. 1-8, 10,15 ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Відповідно до п. 11 "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої Наказом МВС України від 06.12.1991р. (надалі - Інструкція) проведенню службового розслідування, як правило, повинна передувати підготовка, в ході якої працівник, якому воно доручено, розробляє план, визначає форми та методи розслідування, вивчає законодавство та інші нормативно-правові акти, аналізує матеріали попередніх перевірок, а також збирає іншу необхідну інформацію для забезпечення всесторонності, повноти та об'єктивності розслідування. З системного аналізу даних норм слідує, що керівник за фактом виявлення дисциплінарного проступку зобов'язаний видати наказ про проведення службового розслідування з метою з'ясування всіх обставин, що передували його вчиненню, встановити терміни проведення, визначити відповідальну особу та здійснювати контроль проведення такого розслідування шляхом затвердження плану намічених заходів. Судом встановлено, що на виконання даних норм, наказом УМВС у Вінницькій області від 31.12.2013р., за фактом порушення службової дисципліни слідчим слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшим лейтенантом міліції [PERSON] призначено службове розслідування. В ході проведення якого інспекцією з особового складу управління кадрового забезпечення УМВС у Вінницькій області відібрано пояснення операторів АЗС "ОККО" [PERSON], [PERSON], працівників ПП "[PERSON]" [PERSON], [PERSON], інспектора ПС сержанта міліції [PERSON], працівників БПС УМВС заступника командора роти старшого лейтенанта міліції [PERSON], ДІМ сектору № 5 ВДІМ Вінницького МВ УВС лейтенанта [PERSON], ДІМ сектору №6 ВДІМ Вінницького МВ лейтенанта міліції [PERSON], командира взводу капітана міліції [PERSON], інспектора ПС сержанта міліції [PERSON], інспектора ПС молодшого сержанта міліції [PERSON], заступника начальника УГБ начальника ВДІМ УМВС підполковника міліції [PERSON] та використано в ході проведення службового розслідування матеріали ЖЕО Вінницького МВ від 31.12.2013р. № 43318 по факту протиправних дій слідчого СВ 1- го відділу міліції Вінницького МВ старшого лейтенанта [PERSON] Окрім того, листом від 10.01.2014р. управління кадрового забезпечення УМВС у Вінницькій області звернулись до КЗ Вінницького обласного наркологічного диспансеру "Соціотерапія" про надання висновку результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під випливом лікарських препаратів, що знижують увагу, швидкість та реакції, який проводився позивачу. Про, що КЗ Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" направлено повідомлення від 02.01.2014р. № 3, з інформуванням, що згідно з висновком медичного огляду від 31.12.2013р. складеного о 00 год. 50 хв., [PERSON] відмовився від проходження медичного огляду, проте наявні клінічні ознаки алкогольного сп'яніння середнього ступеню. З положень статті 14 Закону та Інструкції вбачається, що службове розслідування призначається та проводиться щодо конкретних осіб, які скоїли дисциплінарний проступок. Підпунктом 17.2. Інструкції визначено, що висновок повинен містити посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіту, час служби в органах внутрішніх справ і в займаній посаді особи, у відношенні якої проводилось службове розслідування. Результат службового розслідування оформлений висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшим лейтенантом міліції [PERSON] від 20.01.2013р. Судом досліджено даний висновок на предмет дотримання даних норм та встановлено, що останній містить всі обов'язкові реквізити, наслідки встановленого порушення, обставин, якими підтверджується чи виключається вина, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню. Частиною 5 статі 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] від дачі пояснень відмовився, що свідчить розписка на поясненні УМВС у Вінницькій області від 31.12.2013р. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вжито належних заходів для з'ясування всіх обставин щодо дисциплінарного проступку, відтак спростовуються посилання позивача щодо недотримання УМВС у Вінницькій області процедури проведення та оформлення результатів службового розслідування [PERSON] Стосовно виявленого дисциплінарного проступку, що слугував підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом встановлено таке. З матеріалів службового розслідування слідує, що [PERSON] 30.12.2013р. приблизно о 22:00 перебуваючи поза службою в цивільному одязі на АЗС "ОККО", розташованого по вул. 600 річчя м. Вінниці, порушуючи громадський порядок розпивав в громадському місці алкогольні напої та створив конфлікту ситуацію з оператором АЗС [PERSON] ході якої з хуліганських спонукань облив напоєм "Пепсі-Кола" оператора АЗС, залив робочу зону, комп'ютер, клавіатуру та касу з грошима, тобто вчинив у відношенні останнього дрібне хуліганство. З метою припинення таких дій позивача, оператором АЗС "ОККО" [PERSON] викликано працівників охорони ПП " [PERSON]" та БПС УМВС. На місце виклику прибули працівники ПП "[PERSON]", БПС УМВС та лейтенант міліції ДІМ сектору №5 ВДІМ Вінницького МВ УМВС [PERSON] На неодноразові прохання працівників АЗС, органів внутрішніх справ та працівників ПП "[PERSON]" покинути приміщення АЗС "ОККО" позивач відмовлявся, при цьому висловлювався на адресу останніх нецензурною лайкою, принижував їхню честь та гідність, вів себе агресивно та неадекватно, а на зауваження щодо припинення своїх протиправних дії не реагував. З метою припинення хуліганський дії та встановлення обставин вчиненого дрібного хуліганства, працівниками БПС УМВС доставлено [PERSON] в приміщення Вінницького МВ УМВС, по прибутті останній продовжував вести себе зухвало та поведінку не змінив. В подальшому позивача, для освідування алкогольного сп'яніння направлено на медичний огляд до КЗ Вінницького обласного наркологічного диспансеру "Соціотерапія" в приміщенні якого також проявив себе зухвало та неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою та як наслідок від проходження медичного огляду відмовився. Варто відмітити, що в судовому засіданні позивач не заперечував факт перебування 30.12.2013р. у стані алкогольного сп'яніння на АЗС "ОККО" розташованого по вул. 600 річчя м. Вінниці та виникнення конфліктної ситуації з оператором АЗС. Тобто, позивач погоджується із виявленим дисциплінарним проступком, що фактично свідчить про недотримання під час проходження служби в органах внутрішніх справи службової дисципліни. Так, статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. З метою зміцнення дисципліни та законності серед особового складу, безумовного забезпечення прав і свобод громадян, дотримання стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності працівників органів внутрішніх справ наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. № 15 затверджено "Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України" (надалі - Правила). Згідно з п.п.1.1 п.1 р.3 Правил, кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку. Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки, що передбачає п.п.2.2 п.2 р.3 Правил. Загальні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ визначено п.1 р. 4 Правил, зокрема: поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника. Норми професійної етики вимагають від працівника: - поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними; - постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій; - поводитись з усіма категоріями громадян однаково коректно незалежно від їх службового чи соціального становища; - виявляти повагу та увагу до старших за званням чи віком, завжди першим вітати: молодшому - старшого, підлеглому - начальника, чоловікові - жінку; - у спілкуванні з колегами виявляти простоту і скромність, уміння щиро радіти успіхам товаришів по службі, сприяти успішному виконанню ними службових доручень. Працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому, що передбачає п.п.1.3 п.1 р.4 Правил. З аналізу вказаних норм слідує, що необхідною умовою формування високопрофесійного персоналу органів внутрішніх справ, забезпечення стабільності службово-трудових відносин осіб рядового і начальницького складу, є дотримання такими особами службової дисципліни, як в процесі виконання своїх обов'язків, так і поза межами органу внутрішніх справ. Судом встановлено, у відповідності до присяги працівника органів внутрішніх справ прийняту позивачем 24.09.2005р., [PERSON] присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Крім того, згідно з рапортом від 28.01.2013р. позивач під час проходження служби зобов'язується не порушувати вимог законів та сумлінно виконувати покладенні службові обв'язки. Таким чином, дані докази свідчать про те, що позивач проінформований про обов'язок дотримуватись професійних обов'язків та службової дисципліни, як під час несення служби так і поза робочий час, однак як встановлено судом в ході судового розгляду справи останній позивачем не дотриманий. Поняття "дисциплінарного проступку" визначено ст. 2 Дисциплінарного статуту, зокрема, це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. Положення ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту визначають, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватись законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівників органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про міліцію" працівник міліції несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено види дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. Отже, у випадку не дотримання особою встановлених приписів присяги, законів та професійно-етичних норм, орган внутрішніх справ має право застосовувати до такої особи один із видів дисциплінарної відповідальності. В ході судового розгляду справи встановлено, що перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння, порушення громадського порядку, розпивання в громадському місці алкогольних напоїв, вчинення дрібного хуліганства у відношення оператора АЗС [PERSON], висловлення на адресу громадян, працівників ПП "[PERSON]" і працівників міліції нецензурної лайки, приниження честі та гідності, свідчать про вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, що тягне за собою дисциплінарну відповідальність. Суд відмічає належних доказів в спростовування виявлених порушень службової дисципліни [PERSON] не надано, натомість надані до суду представником відповідача докази та пояснення підтверджують правову позицію органу внутрішніх справ. Положення ч.6,8 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Підпунктом "є" пункту 64 Розділу сьомого Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (із змінами і доповненнями) зазначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни. В контексті зазначеного, встановленні в ході проведення службового розслідування обставини, лягли в основу наказу УМВС у Вінницькій області наказу від 20.01.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Вінницького МВ УМВС, яким слідчого слідчого відділення 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС старшого лейтенанта міліції [PERSON] звільнено. Згідно до витягу з наказу начальника УМВС у Вінницькій області від 23.01.2014р. № 10 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "е" (за порушення дисципліни). В своїх поясненнях позивач звернув увагу суду, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визначення нею своєї вини її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, що в ході службового розслідування не було зроблено. Окрім того, на думку позивача, УМВС у Вінницькій області зобов'язано застосовувати менш суворий вид дисциплінарної відповідальності за своїм змістом. Визначаючись щодо даного посилання, судом досліджено атестаційний лист [PERSON] від 18.10.2013р., висновок якого свідчить про те, що позивач не відповідає займаній посаді, з даним фактом позивач погодився, про що свідчать відмітка на вказаному атестаційному листі. У відповідності до службової характеристики позивач за час проходження служби зарекомендував себе посередньо, так як мали випадки несумлінного ставлення до виконання службових обов'язків та порушення дисципліни. Має середній рівень професійного підготовки та кваліфікації. Володіє низьким рівнем теоретичних знань, професійного майстерності. Мала місце тяганина в розслідуванні кримінальних проваджень та не виконання вказівок керівництва. При вирішенні службових питань принциповості та наполегливості не виявляє. Не спроможний приймати самостійні рішення. Крім того, [PERSON] протягом 2013р. двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, зокрема: за неналежне виконання обов'язків - наказом ВМВ №150 від 23.04.2013р. застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, яке станом на момент розгляд даної справи знято та за порушення транспортної дисципліни наказом ВМВ №445 від 25.09.2013р. застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження. Частина 10 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Положення ч.12 статті 14 Дисциплінарного статуту визначають, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, що передбачає ч.14 вищезазначеної норми. Суд звертає увагу позивача, що приписи Дисциплінарного статут не містить імперативну в частині будь-яких заборон чи обмежень по застосовуванню до особи одразу крайнього дисциплінарного впливу. Водночас, відмічає, що ч.13 ст. 14 Дисциплінарного статуту встановлює у разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Однак, зазначені вище обставини не підтверджують сумлінного ставлення [PERSON] до виконання своїх службових обов'язків чи інших обставин для застосування інституту дисциплінарної відповідальності менш суворого за своїм змістом, відтак спростовуються посилання позивача. Надаючи правову оцінку питанню притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, судом враховано той факт, що органом внутрішніх справ надано належну оцінку всім фактам через призму виявлених порушень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, судом враховано, що єдиною правовою підставою для скасування оскаржуваних наказів позивач вважає порушення процедури його звільнення, яка як встановлено вище органом внутрішніх справи дотримана в повному обсязі, будь - яких інших підстав позивачем не наведено. Визначальним для суду фактором слугує те, що в судовому засіданні позивач не заперечував щодо вчинення дисциплінарного проступку та як наслідок порушення службової дисципліни. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, докази в розрізі заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, здійснивши системний аналіз обставин адміністративної справи та положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено. Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування, що передбачено ч.1 ст. 70 КАС України . Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Положення ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Судом встановлено, що в тягар доказування правомірності прийняття свого рішення представником відповідача в судовому засіданні доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів. Судові витрати відшкодуванню з Державного бюджету України на користь позивача згідно зі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають.

Результат розгляду: denied