Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист -Закарпаття" (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управіління юстиції Головного управління юстиції у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання дій по накладенню арешту на все майно, заборони його відчуження та оголошення розшуку майна протиправними та скасування постанови від 17.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови від 17.12.2013 року про розшук майна боржника. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Постановою відповідача від 27.11.2013 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання вимоги №09 від 19.11.2013 року Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління мін доходів про стягнення з позивача боргу в сумі 7209,68 грн. В ході забезпечення виконання виконавчого провадження відповідачем було винесено постанову від 17.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову від 17.12.2013 року про розшук майна боржника. Однак, позивач вважає, що дані постанови від 17.12.2013 року є неправомірними та підлягають скасуванню виходячи з наступного. Як стверджують представники позивача, відповідач не дотримався п'яти стадій звернення стягнення на майно боржника, які полягають в описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації, оскільки ним не було виявлено всього майна позивача та не проведено опису такого майна. Натомість, відповідачем без проведення необхідного виявлення та опису майна, було накладено арешт на все майно позивача, заборону на відчуження всього майна та оголошено про розшук майна. Відповідач не здійснивши дій по виявленню грошових коштів та накладенні арешту на грошові кошти позивача, в першу чергу наклав арешт на майно та оголосив заборону на відчуження та розшук майна позивача. Разом з тим, сума боргу в розмірі 7209,68 грн. по вимозі №09 від 19.11.2013 року є неспіврозмірною із вартістю всього майна позивача. Накладення арешту та заборона відчуження всього майна позивача створює перешкоду для його господарської діяльності. Під час виконання вимоги №09 від 19.11.2013 року відповідачем не здійснювалося виявлення майна позивача та не проводилося опису майна на суму зазначену у вимозі, а саме: 7209,68 грн. Відтак, представники позивача просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. На виконанні у відповідача знаходиться зведене виконавче провадження за №33637832 у тому числі по виконанню вимоги №09 виданої 19.11.2013 року Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів про стягнення з позивача боргу в сумі 7209,68 грн. Після відкриття виконавчого провадження 27.11.2013 року, позивачеві було надано строк на самостійне виконання вимоги №09 виданої 19.11.2013 року, однак, позивачем не було добровільно виконано вимогу у визначений строк, а саме: до 04.12.2013 року. Таким чином, 05.12.2013 року відповідачем було винесено постанову про приєднання вказаного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №33637832 де боржником є позивач. Отже, при виконанні зведеного виконавчого провадження відповідачем було вжито наступні заходи: 03.09.2011 року та 27.07.2012 року винесено постанови про арешт майна боржника, відносно всього майна боржника, 26.10.2012 року та 03.06.2013 року винесено постанову про арешт коштів боржника, відносно коштів на рахунках боржника, 07.06.2013 року винесено постанову про арешт коштів боржника, відносно коштів у касі боржника, 18.06.2013 року винесено постанови про розшук майна боржника відносно транспортних засобів боржника. Відтак, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2013 року відкрито виконавче провадження щодо виконання вимоги №09 від 19.11.2013 року Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів про стягнення з позивача боргу в сумі 7209,68 грн. (а.с. 8). У відповідності до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2013 року позивачеві було надано строк для добровільного виконання вимоги за №09 від 19.11.2013 року у термін до 04.12.2013 року (а.с. 8). Однак, позивачем не було добровільно виконано вимогу за №09 від 19.11.2013 року у термін вказаний державним виконавцем. Згідно до ч. 1 ст. 33 Закону України № 606-XIV у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України № 606-XIV, після спливу строку на добровільне виконання позивачем вимоги за №09 від 19.11.2013 року, відповідачем 05.12.2013 року було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження, яке було відкрито, у відповідності до постанови від 27.11.2013 року з примусового виконання вимоги №09 від 19.11.2013 року до зведеного виконавчого провадження за № 33637832 де боржником є позивач, а стягувачем Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України № 606-XIV у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами та зобов'язання за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування); 6) у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги. У відповідності до ч. 2 ст. 44 Закону України № 606-XIV вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Відтак, при виконанні зведеного виконавчого провадження за № 33637832 відповідачем у першу чергу будуть погашатися борги по єдиному соціальному внеску згідно вимоги №09 від 19.11.2013 року. Таким чином, відповідачем не буде повторно накладатися арешт на кошти боржника, які вже арештовані при виконанні зведеного виконавчого провадження, оскільки, стягнуті кошти будуть спрямовані на погашення заборгованості згідно вимоги №09 виданої 19.11.2013 року. Згідно до ч. 1 ст. 52 Закону України № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України № 606-XIV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У відповідності до ч. 5 ст. 52 Закону України № 606-XIV у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Згідно до ч. 6 ст. 52 Закону України № 606-XIV стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином, з метою реального виконання вимоги №09 виданої 19.11.2013 року та скориставшись правом передбаченим ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-XIV, відповідачем було винесено постанову від 17.12.2013 року ВП№40970855 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 9). Твердження представники позивача про те, що відповідачем не було дотримано п'яти стадій звернення стягнення на майно боржника, які передбачені ст. 50 Закону України №606-XIV та пп. 5.1.1 п. 5.1.1 Інструкції Про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 (далі - Інструкція № 74/5) та полягають в описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації, оскільки ним не було виявлено всього майна позивача та не проведено опису такого майна, спростовується наступним. Інструкція Про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, на яку посилаються представники позивача, втратила чинність, крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5, абзаців першого - дев'ятого, одинадцятого - двадцять п'ятого підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 щодо підготовки до проведення та проведення щотижневих конкурсів з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, які продовжують діяти до набрання чинності порядком реалізації арештованого державними виконавцями майна, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, враховуючи зміни, внесені наказом Міністерства юстиції України від 30 листопада 2012 року № 1765/5. Також, статтею 50 Закону України № 606-XIV визначено наслідки завершення виконавчого провадження, а не п'ять стадій звернення стягнення на майно боржника, як на те вказують представники позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; 2) винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками позивача факт накладення відповідачем арешту на кошти та інші цінності позивача у зведеному виконавчому провадженні за №33637832. А отже, відсутня необхідність відповідачем повторно звертати стягнення на грошові кошти та цінності позивача при виконанні вимоги №09 від 19.11.2013 року. Отже, з аналізу ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-XIV вбачається, що проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту є правом відповідача при накладенні арешту на майно боржника, а не його обов'язком. Відповідач має право обрати один із шляхів арешту майна боржника, передбачених ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-XIV. Відтак, відповідачем у відповідності до ч. 2 ст. 57 Закону України № 606-XIV було винесено постанову від 17.12.2013 року ВП№40970855 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Твердження позивача про те, що постанова від 17.12.2013 року ВП№40970855 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підлягає скасуванню, оскільки сума боргу в розмірі 7209,68 грн. по вимозі №09 від 19.11.2013 року є неспіврозмірною із вартістю всього майна позивача на яке було накладено арешт, спростовується наступним. Згідно до ч. 3 ст. 57 Закону України № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Таким чином, у відповідності до постанови від 17.12.2013 року ВП№40970855 відповідачем було накладено арешт на все майно боржника, однак у межах суми звернення стягнення, саме: 7209,68 грн. (а.с. 9), що відповідає вимогам ч. 3 ст. 57 Закону України №606-XIV. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України № 606-XIV у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Згідно до ч. 2 ст. 40 Закону України № 606-XIV розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Відтак, з метою забезпечення виконання вимоги №09 від 19.11.2013 року, у відповідності до ст. 40 Закону України № 606-XIV відповідачем було винесено постанову від 17.12.2013 року ВП№40970855 про розшук майна боржника, відносно транспортних засобів зареєстрованих за боржником (а.с. 10). Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі вищевказаного суд приходить до переконання, що дії відповідача по накладенню арешту на майно позивача, забороні його відчуження та оголошення розшуку майна відповідають обставинам справи та є такими, що вчинялися в межах чинного законодавства України, а відтак підстав для скасування постанов від 17.12.2013 року та задоволення позовних вимог немає. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. На підставі наведеного та

Результат розгляду: denied