Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Адвокатське об'єднання «Юридична компанія «Капітал» (надалі - позивач) з позовом до Острозького міського центру зайнятості (надалі - відповідач-1), Київського міського центру зайнятості (надалі - відповідач-2), в якому просить: - визнати протиправними дії Острозького міського центру зайнятості щодо видачі направлення №0282306180005001 від 25.06.2013 року; - визнати протиправним та скасувати наказ Київського міського центру зайнятості №155 від 10.09.2013 року щодо відмови у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; - зобов'язати Київський міський центр зайнятості прийняти наказ про щомісячну компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Адвокатському об'єднанню «Юридична компанія «Капітал» за працевлаштування безробітного [PERSON]. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2013 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 23.12.2013 року. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що оскаржуваний наказ Київського міського центру зайнятості №155 від 10.09.2013 року винесено з порушенням строків, встановлених положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 року №347 «Деякі питання реалізації статті 26 та частини другої статті 27 Закону України «Про зайнятість населення», а також без врахування фактичних обставин, оскільки видане Острозьким міським центром зайнятості направлення на працевлаштування не відповідає його затвердженій формі, з урахуванням того, що останнє було видано без погодження з позивачем. У судове засідання 23.12.2013 року з'явилися представник позивача та представник відповідача-2. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача-2 проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що оскаржуваний наказ Київського міського центру зайнятості №155 від 10.09.2013 року винесено у відповідності з вимогами законодавства. Відповідач-1 явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, відповідно до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Водночас, від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких останній стверджує, що відповідачем-1 не було допущено порушень законодавства під час видачі направлення на працевлаштування №02821306180005001 від 25.06.2013 року. Також, у вказаних запереченнях представник відповідача-1 просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З огляду на викладене, враховуючи неприбуття представника відповідача- 1, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд у судовому засіданні 23.12.2013 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження. Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Як вбачається з корінця направлення на працевлаштування в рахунок 5% квоти №02821306180005001 від 25.06.2013 року, копія якого наявна у матеріалах справи, [PERSON] прийнято на посаду помічника адвоката з 01.07.2013 року на підставі наказу від 26.06.2013 року №12/06-13-к, що підтверджується підписом керівника та відбитком печатки Адвокатського об'єднання «Юридична компанія «Капітал» від 26.06.2013 року на вказаному корінці направлення на працевлаштування. Надалі, відповідно до наявної у матеріалах справи копії опису листа з оголошеною цінністю, позивач звернувся до Київського міського центру зайнятості із заявою про виплату компенсації фактичних витрат на сплату єдиного соціального внеску, яка отримана відповідачем-2 08.08.2013 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Листом від 13.09.2013 року №03-4988 директором Печерського районного центру зайнятості повідомлено позивача, що наказом Київського міського центру зайнятості від 10.09.2013 року №155 «Про відмову у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Адвокатському об'єднанню «Юридична компанія «Капітал» відмовлено у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за [PERSON], вказуючи, що причиною відмови є невідповідність вимогам Порядку компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 року №347, а саме: працевлаштування особи на нове робоче місце, яка не мала статусу зареєстрованого безробітного. Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду. Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного. Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, є Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (надалі - Закон №5067). Приписами ч. 1 ст. 26 Закону №5067 передбачено, що роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце громадян, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону (крім тих, які визначені пунктом 7 частини першої статті 14), та яким надано статус безробітного, за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, строком не менше ніж на два роки щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений. Компенсація виплачується протягом одного року з дня працевлаштування особи за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, коштів Державного бюджету України для забезпечення молоді, яка здобула професійно-технічну або вищу освіту, першим робочим місцем за отриманою професією (спеціальністю) та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування інваліда, який зареєстрований в установленому порядку як безробітний, але якому відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, згідно ч. 1 ст. 14 Закону №5067, до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать: 1) один з батьків або особа, яка їх замінює і: має на утриманні дітей віком до шести років; виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину-інваліда; утримує без одного з подружжя інваліда з дитинства (незалежно від віку) та/або інваліда I групи (незалежно від причини інвалідності); 2) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу; 3) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування; 4) молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу; 5) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» залишилося 10 і менше років; 6) інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; 7) особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу. На виконання положень ст. 26 Закону №5067 Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 року №347 затверджено Порядок компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №347), який відповідно до п. 1 вказаного Порядку, визначає механізм виплати компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за працевлаштування осіб, яким надано статус безробітного, на нові робочі місця. Так, роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, для отримання компенсації подає протягом двох місяців з дня працевлаштування територіальному органу заяву довільної форми, до якої додає довідку за формою згідно з додатком. На підставі наданої роботодавцем заяви та довідки, персональних даних про особу, якими володіє територіальний орган, та за даними Пенсійного фонду України, в тому числі щодо працевлаштування особи на нове робоче місце, відсутності у такого роботодавця заборгованості із сплати єдиного внеску та/або страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також даних державного реєстратора щодо порушеної справи про банкрутство та визнання роботодавця банкрутом, територіальний орган приймає протягом п'яти робочих днів рішення про виплату компенсації роботодавцю (п. 8 Порядку №347). З аналізу викладеного вище вбачається, що отримання компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відповідності до положень Закону №5067 та прийнятого на його основі Порядку №347, зокрема, залежить від наявності у працевлаштованої особи статусу зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №5067, безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №5067). Приписами ч. 1 ст. 43 Закону №5067 визначено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону №5067). Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 43 Закону №5067). В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (надалі - Порядок №198), який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, територіальним органом Державної служби зайнятості (далі - територіальний орган) з метою отримання ними соціальних послуг. Згідно п. 5 Порядку №198, статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації у територіальному органі на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону. У разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі за попереднім узгодженням з роботодавцем видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Особа зобов'язана подати протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення територіальному органові письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні. Якщо в зазначений строк особа подає територіальному органові письмову відповідь роботодавця про відмову у працевлаштуванні або відстрочення вирішення питання щодо працевлаштування у зв'язку з необхідністю проходження медичного та наркологічного огляду, призначення дати конкурсного відбору, такій особі надається статус безробітного з дня подання відповідної заяви. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу Київського міського центру зайнятості від 10.09.2013 року №155 «Про відмову у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Адвокатському об'єднанню «Юридична компанія «Капітал» відмовлено у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за [PERSON], у зв'язку з невідповідністю вимогам Порядку №347, а саме: працевлаштування особи на нове робоче місце, яка не мала статусу зареєстрованого безробітного. Так, у листі від 13.09.2013 року №03-4988 директором Печерського районного центру зайнятості проінформовано позивача, що після опрацювання бази даних ЄІАС.NЕТ з'ясовано, що гр. [PERSON] був працевлаштований на Адвокатське об'єднання «Юридична компанія «Капітал» з 01.07.2013 року за направленням Острозького міського центру зайнятості, але не набув статусу зареєстрованого безробітного. Разом з тим, представник позивача стверджує, що працевлаштування [PERSON] відбулося на підставі направлення на працевлаштування №02821306180005001 від 25.06.2013 року, яке не відповідає його формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 16.05.2013 року №270, яка містить графу «Особа належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (так/ні)», а, відтак, позивачу не було відомо про належність/неналежність [PERSON] до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. Крім того, як зазначає представник позивача, видача направлення на працевлаштування [PERSON] відповідачем-1 відбулася без попереднього узгодження з роботодавцем - Адвокатським об'єднанням «Юридична компанія «Капітал». Як було зазначено вище, [PERSON] прийнято на посаду помічника адвоката на підставі направлення на працевлаштування в рахунок 5% квоти №02821306180005001 від 25.06.2013 року, що підтверджується підписом керівника та відбитком печатки Адвокатського об'єднання «Юридична компанія «Капітал» від 26.06.2013 року на корінці даного направлення на працевлаштування. Водночас, суд вважає посилання представника позивача щодо невідповідності форми направлення на працевлаштування №02821306180005001 від 25.06.2013 року формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 16.05.2013 року №270 необґрунтованими, оскільки, як вбачається з Інформаційно-аналітичної системи «Ліга:Закон», даний наказ набрав чинності 27.06.2013 року, тобто до моменту видачі та підписання уповноваженою особою позивача направлення на працевлаштування гр. [PERSON], а тому не повинен був бути застосований у даному випадку. Щодо тверджень представника позивача про видачу направлення на працевлаштування [PERSON]В відповідачем-1 без попереднього узгодження з роботодавцем - Адвокатським об'єднанням «Юридична компанія «Капітал» - суд зазначає про наступне. Згідно п. 5 Порядку №198, у разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі за попереднім узгодженням з роботодавцем видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Проте, слід зазначити, що вказаним вище положенням не визначено порядку та форми узгодження з роботодавцем направлення на працевлаштування у разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі. Іншого суду сторонами не доведено. При цьому, як було зазначено вище, [PERSON] прийнято на посаду помічника адвоката на підставі направлення на працевлаштування №02821306180005001 від 25.06.2013 року без зауважень. З огляду на викладене вище та враховуючи обставини даної справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії Острозького міського центру зайнятості щодо видачі направлення №0282306180005001 від 25.06.2013 року. Крім того, зважаючи на встановлений під час судового розгляду факт відсутності у гр. [PERSON] статусу зареєстрованого безробітного у відповідності до вищезазначених положень чинного законодавства, суд також вважає необґрунтованими решту позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Київського міського центру зайнятості №155 від 10.09.2013 року щодо відмови у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та зобов'язання Київського міського центру зайнятості прийняти наказ про щомісячну компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Адвокатському об'єднанню «Юридична компанія «Капітал» за працевлаштування безробітного [PERSON] Разом з тим, суд критично оцінює твердження представника відповідача-2 щодо не порушення останнім строку прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача про отримання компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску з посиланням на те, що приписами п. 8 Порядку №347 п'ятиденний строк встановлено лише для рішення, яким вирішено здійснити таку компенсацію, оскільки, виходячи з аналізу вищевикладених правових норм та принципу дотримання балансу інтересів сторін, на думку суду, рішення за результатами розгляду заяви про отримання компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску приймається протягом п'яти робочих днів, незважаючи на задоволення або відмову у задоволенні вказаної заяви. Водночас, порушення відповідачем-2 строку прийняття рішення про виплату компенсації роботодавцю, встановленого п. 8 Порядку №347, враховуючи той факт, що заява про виплату компенсації фактичних витрат на сплату єдиного соціального внеску надійшла до останнього 08.08.2013 року, а оскаржуваний наказ датується 10.09.2013 року, є процедурним порушенням, яке не впливає на суть прийнятого рішення, оформленого наказом Київського міського центру зайнятості від 10.09.2013 року №155 «Про відмову у компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому суд не вважає дану обставину підставою для визнання його протиправним та скасування. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Результат розгляду: denied