Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Літера-Друк» з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.10.2013 р.: - № 0008312220, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 193509 грн. за основним платежем та на 48377 грн. за штрафними санкціями; - № 0008322220, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 184293 грн. за основним платежем та на 46073 грн. за штрафними санкціями. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спірні рішення прийняті на підставі акту, який по суті не містить оцінки проведених з контрагентами операцій, не містить обґрунтування - у чому ж саме полягають вчинені позивачем порушення податкового законодавства. Доводи ДПІ, як зазначає позивач, ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах відносно начебто нездійснення спірних операцій з контрагентами. У той же час, як зазначає позивач, продукція фактично поставлена, оприбуткована. Операції документально оформлені, у т.ч. оформлено ТТН та подорожні листи відносно перевезення продукції. Відтак, позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими, а наведені в ньому обставини недоведеними, з огляду на що вважає прийняті на підставі цих висновків податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та протиправними, просить їх скасувати. Відповідач з підстав викладених в акті перевірки проти позов заперечує, вважає спірні рішення законними та обґрунтованими. Треті особи викликалася у судове засідання, однак направлена їм за визначеними в ЄДР адресами ухвала суду повернута без вручення з незалежних від суду причин, у зв'язку з чим та в силу вимог абз. 2 ч. 3 ст. 167, ч. 4 ст. 33, ч. 11 ст. 35 КАС України треті особи вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи. У той же час, треті особи в судове засідання 23.01.2014 року не з'явилися, доказів поважності причин неприбуття не надали. Враховуючи наведене, а також відсутність підстав для відкладення розгляду справи, строки розгляду справи, те, що явка третіх осіб не визнавалася обов'язковою, судом ухвалено здійснювати розгляд даної справи без участі третіх осіб за наявними матеріалами справи. Виходячи з положень ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи при цьому неприбуття у судове засідання третіх осіб, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, у судовому засіданні 23.01.2014 р. судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Літера-Друк» (код ЄДР 32979649, адреса: 04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 15/3, офіс 110) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з ТОВ «Онікс Компані ЛТД» (код ЄДР 37817014), ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» (код ЄДР 37889322) та ТОВ «Фірма «Асіа» (код ЄДР 38203305) за період з 01.02.2012 по 31.12.2012. За результатами перевірки складено акт від 19.09.2013 № 503/26-54-22-02/32979649 (далі - Акт перевірки). В Акті перевірки зазначається, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.02.2012 по 31.12.2012 встановлено його заниження на 193509 грн., а також встановлено завищення податкового кредиту за вказаний період на суму 184293 грн. Зокрема, до такого висновку ДПІ дійшла згідно того, що в ході проведення перевірки встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Літера-Друк» мало взаємовідносини з ТОВ «Онікс Компані ЛТД» (код ЄДР 37817014), ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» (код ЄДР 37889322) та ТОВ «Фірма «Асіа» (код ЄДР 38203305) по операціях придбання товарів непродовольчої сфери (плівка ПВХ), факт використання яких у господарській діяльності не доведено. В Акті перевірки зазначається, що до перевірки не надано документального підтвердження фактичного отримання, оприбуткування на складі та транспортування товару, який ніби отриманий від зазначених контрагентів. ДПІ зазначає, що спірні операції свідчать про відсутність реального товарного характеру. Надалі в Акті перевірки зазначено, що стосовно ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Фірма «Асіа» до ЄДР внесено запис про відсутність підприємств за зареєстрованим місцезнаходженням. Також зазначено, що від ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва ДПС надійшли акти від 15.03.2013 р. № 531/22.4 -13/37817014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Онікс Компані Лтд» щодо підтвердження господарських відносин з суб'єктами господарювання за період з 01.11.2011 по 31.03.2012», а також від 04.03.2013 р. за № 438/22.7/37889322 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» щодо підтвердження господарських відносин з суб'єктами господарювання за період з 01.04.2012 по 31.07.2012». Також зазначено, що від ДПІ у Шевченківському р-ні м. Києва ДПС надійшов акт від 01.03.2013 року № 693/2220 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ФІРМА «АСІА» щодо підтвердження господарських відносин з суб'єктами господарювання за період з 01.1 1.2012 по 30.1 1.2012. З урахуванням встановлених в зазначених актах обставин, як зазначає ДПІ, вбачається, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Фірма «Асіа» здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільної право дієздатності цими особами, фінансово-господарські відносини вказаних осіб із контрагентами є такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались вчиненими з ними правочинами. На підставі вищенаведеного ДПІ в Акті перевірки приходить до висновку про порушення позивачем п.п. 139.1.9., 139.1.1. ст. 139, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток та податок на додану вартість, які сформовано по взаємовідносинам із зазначеними контрагентами. На підставі зазначених вище висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення. У взаємозв'язку з наведеним та щодо обставин взаємовідносин позивача з його контрагентами, під час розгляду справи встановлено наступне. Так, між ТОВ «Онікс Компані ЛТД» (продавець) та ТОВ «Літера-Друк» (покупець) укладено договори поставки № 2302 від 23.02.2013 року, № 2402 від 24.02.2012, № 2802 від 28.02.2012, № 2802-1 від 28.02.2012, № 2802-2 від 28.02.2012, № 1203 від 12.03.2012, № 1303 від 13.03.2012, № 1603 від 16.03.2012, № 2303 від 23.03.2012 та № 27.03 від 27.03.2012. Предметами договорів є продаж покупцю плівки т/зб у різних розмірах. Пунктом 4.1 договорів визначено, що доставка продукції здійснюється транспортом покупця. На виконання умов зазначених договорів щодо поставки продукції ТОВ «Онікс Компані ЛТД» позивачу виписано податкові накладні від 23.02.2012 № 618, від 24.02.2012 № 647, від 28.02.2012 № 754, від 28.02.2012 № 765, від 28.02.2012 № 757, від 12.03.2012 № 332, від 13.03.2012 № 355, від 16.03.2012 № 457, від 23.03.2012 № 577 та від 27.03.2012 № 827 на загальну суму 350816,66 грн., у т.ч. ПДВ 70163,34 грн. Із аналогічними числовими показниками виписано також видаткові накладні. Під час судового розгляду також встановлено, що ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» (продавець) та ТОВ «Літера-Друк» (покупець) укладено договори поставки № 3 від 02.04.2012, № 36 від 10.04.2012, № 347 від 16.04.2012, № 550 від 25.04.2012, № 71 від 04.05.2012, № 246 від 11.05.2012, № 379 від 15.05.2012, № 564 від 21.05.2012, № 696 від 25.05.2012, № 787 від 28.05.2012, № 112 від 04.06.2012, № 357 від 12.06.2012, № 548 від 19.06.2012, № 21 від 02.07.2012, № 359 від 11.07.2012, № 576 від 17.07.2012 та № 889 від 25.07.2012. Предметами договорів є продаж покупцю плівки т/зб у різних розмірах. Пунктом 4.1 договорів визначено, що доставка продукції здійснюється транспортом покупця. На виконання умов зазначених договорів щодо поставки продукції ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» позивачу виписано податкові накладні № 3 від 02.04.2012, № 36 від 10.04.2012, № 347 від 16.04.2012, № 550 від 25.04.2012, № 71 від 04.05.2012, № 246 від 11.05.2012, № 379 від 15.05.2012, № 564 від 21.05.2012, № 696 від 25.05.2012, № 787 від 28.05.2012, № 112 від 04.06.2012, № 357 від 12.06.2012, № 548 від 19.06.2012, № 21 від 02.07.2012, № 359 від 11.07.2012, № 576 від 17.07.2012 та № 889 від 25.07.2012 на загальну суму 524858 грн., у т.ч. ПДВ 104971 грн. Із аналогічними числовими показниками виписано також видаткові накладні. Судом також встановлено, що ТОВ «Фірма «Асіа» (продавець) та ТОВ «Літера-Друк» (покупець) укладено договори поставки № 1-23-11-12 від 23.11.2012, № 1-17-12-12 від 17.12.2012, № 1-20-12-12 від 20.12.2012 та № 1-24-12-12 від 24.12.2012. Предметами договорів є продаж покупцю плівки поліет. рукав у різних розмірах. Пунктом 4.1 договорів визначено, що доставка продукції здійснюється транспортом покупця. На виконання умов зазначених договорів щодо поставки продукції ТОВ «Фірма «Асіа» позивачу виписано податкові накладні № 511 від 23.11.2012, № 454 від 17.12.2012, № 559 від 20.12.2012 та № 690 від 24.12.2012 на загальну суму 214930 грн. з ПДВ. Із аналогічними числовими показниками виписано також видаткові накладні. У той же час, суд зазначає, що ДПІ в Акті перевірки зазначає лише про одну виписану ТОВ «Фірма «Асіа» податкову накладну, а саме № 511 від 23.11.2012 на суму 45791,67 грн. та ПДВ 9158,33 грн. При цьому, під час розгляду справи ДПІ не доведено та судом не встановлено обставин ненадання позивачем під час проведення перевірки всіх виписаних ТОВ «Фірма «Асіа» податкових накладних. Разом з тим, на підтвердження здійснення фактичної поставки продукції транспортними засобами позивача, під час розгляду справи надано копію договору позички транспортних засобів від 05.11.2010 року укладеного між [PERSON] (позичкодавець) та ТОВ «Літера-Друк» (користувач), згідно якого користувач приймає у користування для використання у своїй господарській діяльності належні позичкодавцю транспортні засоби, а саме: автомобіль ЗАЗ 11057, 2007 р.в., держ. номер [NUMBER], а також автомобіль ЗАЗ 11057, 2007 р.в., держ. номер [NUMBER]. Термін дії договору три роки, тобто охоплює період спірних операцій. При цьому, на підтвердження фактичного використання позивачем вказаних транспортних засобів для цілей власної господарської діяльності до матеріалів справи надано документи щодо здійснення технічного обслуговування зазначених автомобілів (рахунки-фактури, акти приймання-передачі виконаних робіт, платіжні документи), докази придбання палива (бензин А-95), докази придбання запасних частин тощо. В якості підтвердження перевезення придбаної у контрагентів продукції (плівки ПВХ) вказаними вище автомобілями до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні на кожну вищезазначену дату оформлення видаткових/податкових накладних на товар, в яких (ТТН) міститься посилання на автомобіль (ЗАЗ 11057), найменування перевізника ТОВ «Літера-Друк», адресу складу покупця: м. Київ, вул. Зрошувальна, 54 та зазначений повний перелік одиниць товару відповідно до видаткових накладних. При цьому, треті особи (ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Фірма «Асіа») визначені в ТТН вантажовідправниками, а позивач вантажоодержувачем та перевізником. До того ж, щодо здійснення руху зазначених автомобілів до матеріалів справи надано подорожні листи службового автомобілю, які оформлені на кожну дату оформлення товарно-транспортних накладних, в яких погодинно зазначається робота водія та автомобіля, та з яких, зокрема, вбачається рух зазначених автомобілів між об'єктами (складами) позивача: м. Київ, вул. Зрошувальна, 54 та ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Фірма «Асіа». Щодо подальшого використання придбаного товару (плівки ПВХ) у власній господарській діяльності позивача до матеріалів справи надано низку первинних документів щодо партнерства із третіми особами, з яких, зокрема, вбачається здійснення позивачем реалізації готових виробів (мішків для кролів, індичат, бройлерів тощо), які в свою чергу були виготовлені позивачем із плівки ПВХ, що придбавалась у контрагентів за спірними операціями. При цьому, з листів позивача до ДПІ від 12.09.2013 р. №№ 74, 75, 76, які мають відмітки про отримання від 20.09.2013 р., вбачається надання ДПІ рахунків, видаткових накладних, податкових накладних, а також товарно-транспортних накладним по відносинам з кожним контрагентом, які підлягали врахуванню податковим органом під час прийняття рішення відповідно до вимог п. 44.6. та п. 44.7. ПК України. Проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України, а саме: - п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»), - (щодо оподаткування прибутку підприємств, щодо формування витрат), а саме: п/п. 14.1.27. (щодо визначення терміну «витрати»), п/п. 134.1.1. (щодо об'єкту оподаткування); п. 138.1. (щодо складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування), п/п. 14.1.228. (щодо визначення поняття «собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг»), п/п. 138.2. (щодо визнання витрат на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат), п/п. 138.4. (щодо періоду визнання витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг), п/п. 137.1. (дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг; дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар), п/п. 139.1.3. ПК України (не включаються до складу витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; п/п. 139.1.9 (щодо не включення до складу витрат тих витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами), - (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов'язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють їх видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку), - а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків. Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією. У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту з ПДВ, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою його формування. Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою. У той же час, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів/податкових накладних. У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертає увагу у своєму роз'ясненні ВАС України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11. Окрім того, вирішуючи спір по суті, суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку податкового органу тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені податковим органом в Акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин. В даному випадку, як приходить до висновку суд, відповідач, в порядку виконання обов'язку визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень. Доводи, покладені ДПІ в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень, є доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними, висновки ДПІ по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень. У той же час, сукупність досліджених судом під час розгляду справи первинних, облікових та звітних документів, у т.ч. ТТН, подорожні листи, договори та первинні документи щодо подальшої реалізації готових виробів із придбаної продукції, а також документально підтверджені відомості щодо наявних у позивача транспортних ресурсів, тобто сукупність тих відомостей та документів, які зазвичай супроводжують та підтверджують виконання операцій такого роду, з урахуванням того, що спірні операції з боку контрагентів по суті мали характер перепродажу продукції, що не потребує значних трудових та адміністративних ресурсів, не дає підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод. Напроти, сукупність вказаних відомостей та документів підтверджують фактичне виконання спірних операцій та, відповідно, правомірність формування спірних сум податкових вигод. Відповідач, в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень. В контексті наведеного, щодо доводів про відсутність контрагентів за своїм місцезнаходженням, які по суті є основою доказової бази ДПІ, слід зазначити, що під час розгляду справи відповідачем не надано доказів відсутності контрагентів за своїм місцезнаходженням на час здійснення спірних операцій. При цьому, сам по собі факт відсутності особи за місцезнаходженням не є самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність у контрагентів відповідних умов для здійснення спірних операцій в період проведення цих операцій та підставою для висновку про нездійснення спірних операцій та про порушення позивачем податкового законодавства. Щодо доводів ДПІ про укладення контрагентами угод без мети настання реальних наслідків відповідачем під час розгляду справи не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями або реєстрації/перереєстрації підприємств - контрагента позивача на підставних осіб. Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 551 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»), яким би встановлювалась реєстрація та діяльність контрагентів позивача без відома засновника, їх реєстрація на підроблені, втрачені документи або реєстрація на осіб, які не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження, реєстрації/перереєстрації цих підприємств на підставних осіб. У взаємозв'язку з наведеним, суд також зазначає, що під час розгляду справи ДПІ не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочину, тобто щодо вчинення правочину без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Під час розгляду справи ДПІ також не надано рішення суду про визнання правочину з контрагентами недійсним з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України, на можливість зверненням ДПІ до суду з окремим позовом щодо чого звертає свою увагу ВАС України у роз'ясненні від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11. В контексті наведеного слід додати, що під час розгляду справи ДПІ не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами. Щодо власне виконання спірних операцій, слід зазначити, що характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача. Виходячи із характеру, суті операцій та наявних первинних документів, поставка здійснювалась на склад позивача самим позивачем, що, як вже зазначалося, не передбачає участі контрагентів у транспортних відносинах щодо доставки та підписання ними транспортних документів у зв'язку з цим. В даному випадку достатнім підтвердженням передачі контрагентами товару позивачу є видаткові накладні, які також оформлювались в даному випадку. У той же час, як вже зазначено вище, доводи ДПІ щодо не підтвердження факту транспортування товару та використання його у власній господарській діяльності позивача спростовуються наданими під час розгляду справи доказами наявності у позивача транспортних засобів, їх фактичного використання в межах спірних операцій та товарно-транспортними накладними на кожну дату оформлення видаткових накладних на товар, а також первинними документами щодо здійснення позивачем реалізації готових виробів із спірної продукції. Слід додати, що вищезгадані первинні документи, податкові накладні видані контрагентом позивача за оподатковуваними операціями за ставкою 20% (за звичайними правилами), що відповідає наведеним вище положенням податкового законодавства стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується в Акті перевірки, а отже видача ними податкових накладних є правомірною. Під час розгляду справи з боку ДПІ не доведено кількості працівників та обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні. Суд, крім іншого та в контексті наведеного наголошує також на тому, що згідно з усталеною судовою практикою вищих судових інстанцій, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, чого в даному випадку не доведено відповідачем належними та допустимими доказами, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією. В контексті доводів ДПІ, викладених в Акті перевірки, слід зазначити, що із змісту актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів вбачається, що процедура проведення звірки не була ініційована відповідачем по даній справі у зв'язку з проведенням перевірки позивача, як-то передбачено п. 3 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27 грудня 2010 р. № 1232. Наведене вказує на порушення порядку проведення зустрічної звірки відомостей щодо взаємовідносин позивача з даними його контрагентів та на те, що акти про неможливість звірки складені з порушенням встановлених законодавством правил, що зумовлює застосування положень ч. 3 ст. 70 КАС України, відповідно до яких докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. В Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фактичність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Відтак, відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям та не доведено непереборних обставин, які б унеможливлювали надання цих документів під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку, в порядку виконання обов'язку передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості спірних рішень, у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Результат розгляду: granted