Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2013 року адміністративний позов [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Старокостяннтинівському районі Хмельницької області про визнання неправомірною відмови у перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці - задоволено. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Позивач подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав. Як встановлено судом при дослідженні матеріалів справи, [PERSON] є суддею у відставці, що підтверджується посвідченням судді у відставці. Після виходу у відставку позивачу призначено довічне грошове утримання. Відповідно до відомостей, що містяться у довідці територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області №238 від 21.06.2013 року визначена суддівська винагорода на посаді судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. Позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді. Листом управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області №6774/03 від 04.07.2013 року відмовлено позивачу у перерахунку раніше призначеного довічного грошового утримання з підстави того, що згідно з ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", перерахунки довічного грошового утримання суддів окрім суддів Конституційного Суду України не передбачені. Вказана відмова послугувала підставою звернення позивача до суду із зазначеними позовними вимогами. Задовольняючи даний адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог позивача. Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, суд апеляційної інстанції робить висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги. У частині першій статті 126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів. Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року. Відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на 2% заробітку, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Така редакція частини 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" була чинна до 01 жовтня 2011 року, та після набуття чинності на підставі змін, внесених згідно із Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року , була викладена у новій редакції, де безпосередньо щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок (ч.4 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів. Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Як встановлено судом апеляційної інстанції, щомісячне довічне грошове утримання виплачувалось позивачеві у відповідності до норм Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, яким не передбачено перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці. Зазначений порядок не може бути застосований у спірних правовідносинах як такий, що прийнятий раніше, ніж Закон України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, а ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру довічного грошового утримання позивача як судді у відставці застосуванню підлягають положення ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не наведена вище постанова правління Пенсійного фонду України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача. У відповідності до ст. 6.4 Європейської хартії про статус суддів суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Щодо тверджень відповідача про те, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для суддів Конституційного Суду України, колегією суддів не беруться до уваги, з огляду на таке. Відповідно до ст.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17 вказаного Закону, єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України. Статтею 51 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Згідно ч.5 ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді га гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції, не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно із суддями Конституційного Суду України. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI. Колегія суддів звертає увагу , що суд першої інстанції помилково визначився з періодом, за який порушене право позивача підлягає захисту. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. При цьому суд апеляційної інстанції не заперечує права позивача на одержання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному законами України, разом з тим реалізація такого права повинна відбуватися в межах правових норм чинного законодавства України, а саме з 03.06.2013 року з моменту набрання чинності Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013.

Результат розгляду: partial