Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

17 липня 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації міста Донецька" (далі - відповідач), треті особи - Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" (далі - ПАТ «Банк Камбіо», [PERSON] про визнання дій протиправними та скасування рішення. Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м. Скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м. від 21.12.2012 року. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року позов було задоволено. Скасовано рішення Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації міста Донецька" про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Банк Камбіо» від 21.12.2012 року. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення частини 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» носить імперативний характер, оскільки ця норма містить словосполучення «може бути відмовлено», що свідчить про диспозитивність цієї норми та про наявність у державного реєстратора права вибору: відмовляти чи не відмовляти в проведенні державної реєстрації права власності. Державний реєстратор не зобов'язаний приймати рішення про відмову в проведенні державної реєстрації права у разі наявності підстав, вказаних в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Судом першої інстанції не було враховано те, що квартира є предметом іпотеки, а тому відповідно до Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Банк Камбіо» має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок квартири. Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Третя особа [PERSON], представник відповідача, представник третьої особи в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги. Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до іпотечного договору, укладеного між позивачем (Іпотекодавець) та ПАТ "Банк Камбіо" (Іпотекодержатель), іпотекодавець надав в іпотеку іпотекодержателю квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.104-111). У зв'язку із невиконанням основного зобов'язання, що не оспорювалося сторонами, ПАТ "Банк Камбіо" було звернено стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, про що свідчить виконавчий напис нотаріуса від 12.09.2011 року (а.с.112-113). Для проведення державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно ПАТ "Банк Камбіо" звернулося до відповідача із заявою про проведення технічної інвентаризації та заявою про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.100, 128). До заяви про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ПАТ "Банк Камбіо" було надано документи відповідно до п.2.7 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. 21.12.2012 року відповідачем було зареєстровано право власності на нерухоме майно - спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо». Підставою виникнення права власності зазначений іпотечний договір від 25.06.2010 року (а.с.130). Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що на момент звернення Банка із заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вже існувало три не скасованих записів про арешт нерухомого майна позивача, а заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, було подано після державної реєстрації не скасованих обтяжень з наступних підстав. Порядок проведення державної реєстрації речових прав регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 далі - (Тимчасове положення). Частиною 4 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ст.16 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ч.1 ст. 19 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Розділом 2 Тимчасового положення передбачено перелік документів для проведення державної реєстрації прав. Пунктом 2.1 Тимчасового положення передбачено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. Відповідно до п.2.2. Тимчасового положення, заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. В пункті 2.7 Тимчасового положення зазначено, що крім інших документів передбачено подання витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про наявність/відсутність заборони та/або арешту нерухомого майна, виданий після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі. Наявність накладеної заборони відчуження нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки, за яким відбувається перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, не є підставою для прийняття реєстратором БТІ рішення про відмову в державній реєстрації прав за іпотекодержателем. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором, або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною другою цієї статті встановлено, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, в іпотечному договорі, укладеному між позивачем та ПАТ "Банк Камбіо", у розділу 7 є відповідне застереження (п.7.4.), при цьому у пункті 7.3. цього договору прямо зазначено, що застосування способу звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя (Банка), тобто обрання способу є виключним правом Банка (а.с.104-111). Пунктом 5 ч.1 ст.24 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону. Як вбачається з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.12.2012 року стосовно [PERSON], наданого відповідачу для реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ "Банк Камбіо", в реєстрі є запис 4 - заборона на нерухоме майно, підстава обтяження - іпотечний договір від 25.06.2010 року, об'єкт обтяження - спірна квартира, обтяжувач - ПАТ «Банк Камбіо» (а.с.114-118). За приписами пункту 2.7. Тимчасового положення цей запис не є підставою для прийняття реєстратором БТІ рішення про відмову в державній реєстрації прав за іпотекодержателем. Що стосується інших записів, то об'єктами обтяження в них не є спірна квартира, підстави обтяження та обтяжувач є різними. Тому, колегія суддів вважає правомірними дії державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо». Згідно з вимогами частини другої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться, зокрема, за наявності даних технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, речові права стосовно яких підлягають реєстрації. У разі реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, дані стосовно нерухомого майна, в тому числі його технічні характеристики, право щодо якого реєструється, вже містяться у Реєстрі прав. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за N 582/5773, технічна інвентаризація, яка проводиться з метою визначення складу об'єму будівлі, споруди, оцінки технічного стану та вартості передбачає первинну технічну інвентаризацію та поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи для встановлення змін за певний період часу після первинної інвентаризації. Наведене свідчить, що проведення поточної технічної інвентаризації нерухомого майна у разі реєстрації переходу права власності відповідно до Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та Тимчасового положення є обов'язковою за умови встановлення обставин щодо змін у його технічному стані. Як вбачається з матеріалів справи, доказів проведення змін у квартирі не надано. Крім того, положення ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" не містить такої підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, а частиною третьої цієї статті встановлено заборону відмовляти у її проведенні з не передбачених цим Законом підстав. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 жовтня 2012 року. Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а в задоволенні позову позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied