Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

У період з 29.03.2013 р. по 05.04.2013 р. посадовою особою Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку «Гідро-Електроцентр» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Агро-Бізнес-Консалтинг», ПП «Інбудтраст», ПП «Тревел-Ком» за період з 01.10.2011 р. по 30.11.2011 р., за результатами якої складено акт №45/22-5/37231876 від 11.04.2013 року, висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача: - п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 33 110,00 грн. в т.ч. за: - за жовтень 2011 року в сумі 23 094,00 грн.; - за листопад 2011 року в сумі 10 017,00 грн. - п.138.2, п.138.5, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за VІ квартал 2011 року в сумі 32 879,00 грн. (а.с.11-42 Т.1). Кіровоградською ОДПІ Кіровоградської області ДПС на підставі акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення (а.с.9-10 Т.1). В акті перевірки податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем задекларованих витрат в загальній сумі 162 192,00 грн. та задекларованих доходів в сумі 19 242,00 грн. у зв'язку з чим занижено валові витрати в розмірі 142 951,00 грн. (162 192,00 грн. - 19 242,00 грн.). Окрім того, під час перевірки Кіровоградська ОДПІ Кіровоградської області ДПС встановила, що позивачем завищено податковий кредит з ПДВ в сумі 36 958,66 грн. та податкові зобов'язання в розмірі 3 848,43 грн. та, як наслідок, занижено податок на додану вартість в розмірі 33 111,00 грн. (36 958,66 грн. - 3 848,43 грн.) за взаємовідносинами з ПП «Агро-Бізнес-Консалтинг», ПП «Інбудтраст» та ПП «Тревел-Ком», які, на думку Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС, не носять реального характеру. Судом встановлено, що 19 грудня 2011 року до Кіровоградської ОДПІ позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за листопад 2011 року, в якій задекларовано податковий кредит в розмірі 117 881,00 грн., до складу якого включено, зокрема, ПДВ у сумі 26 192,00 грн. за податковою накладною №246 від 31.11.2011 року виданою ПП «Інбудтраст» по придбанню будівельних матеріалів (а.с.58 Т.1, 108-114 Т.2). Даний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткової накладної (а.с.57 Т.1). Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується випискою з банка та не заперечувалось відповідачем в акті (а.с.201-212 Т.1). В ході розгляду справи встановлено, що 18 січня 2012 року до Кіровоградської ОДПІ позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за грудень 2011 року, в якій задекларовано податковий кредит в розмірі 40 269,00 грн., до складу якого включено, зокрема, ПДВ у сумі 7 843,33 грн. за податковими накладними виданими ПП «Інбудтраст» по придбанню будівельних матеріалів та ПДВ у сумі 2 533,33 грн. за податковими накладними виданими ПП «Тревел-Ком» по придбанню товарів (а.с.70, 74, 86, 87 Т.1, 133-138 Т.2). Даний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (а.с.69, 73, 84-85 Т.1). Оплату вартості придбаного товару позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується випискою з банка та не заперечувалось відповідачем в акті (а.с.201-212 Т.1). Кіровоградська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області вважає, що податкові накладні видані ПП «Інбудтраст» та ПП «Тревел-Ком» за господарськими операціями, які не носили реального характеру та не відбулися в об'єктивній дійсності. У відповідності до змісту п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат. Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. З аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування витрат та податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку. Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Тобто обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Відповідно до статуту одним із видів діяльності ПП «Гідро-Електроцентр» є, зокрема, виробництво електричного та електронного устаткування, електромонтажні роботи та монтаж електророзподільної та контрольної апаратури (а.с.49-55 Т.1). Судом встановлено, що згідно договору оренди нежитлового приміщення від 15.08.2010 року ПП «Гідро-Електроцентр» має у користуванні нежитлове приміщення, яке слугує для здійснення підприємницької діяльності (а.с.197-200 Т.1, 39 Т.2). В ході розгляду справи встановлено, що позивач придбаний товар використовує у власній господарській діяльності, що підтверджується видатковими накладними, актами списання та актами здачі-прийняття робіт (а.с.65-67, 72, 91, 95 Т.1, 12-14 Т.2). Податковим органом в акті перевірки вказано про те, що договори, укладені із ПП «Інбудтраст» та ПП «Тревел-Ком» є нікчемними, оскільки контрагенти цих підприємств (покупці) безпідставно формували податковий кредит. Відповідно до ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним. З системного аналізу вищевказаних норм суд вбачає, що органи податкової служби не наділені повноваженнями щодо визнання правочину недійсним. в тому числі і з мотивів порушення публічного порядку, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (нікчемний правочин), оскільки таке визнання можливе в судовому порядку, а тому висновки відповідача в частині визнання правочину нікчемним, що покладені в основу для визначення податкових зобов'язань позивачеві, вимогам чинного законодавства не відповідають так як вчинені поза межами законодавчо визначених повноважень та з перейняттям компетенції судових органів. Висновок податкового органу про нікчемність правочину, який на його думку, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та порушує публічний порядок не може бути беззаперечним доказом такої нікчемності, а повинен доводитись в судовому порядку шляхом подання відповідного позову на виконання законодавчо визначених повноважень. Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги факт підтвердження реальності господарських операцій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в цій частині підлягають задоволенню. В ході судового розгляду встановлено, що 15 листопада 2011 року до Кіровоградської ОДПІ позивачем подано податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2011 року, в якій задекларовано податковий кредит в розмірі 22 359,00 грн., до складу якого включено, зокрема, ПДВ у сумі 390,00 грн. за податковою накладною виданою ПП «Агро-Бізнес-Консалтинг» (автопослуги) (а.с.83 Т.1). В обґрунтування наявності права на формування валових витрат та податкового кредиту, позивачем до матеріалів справи надано копію акта здачі-прийняття робіт, в якому вказано, що виконавцем ПП «Агро-Бізнес-Консалтинг» надані транспортні послуги по маршруту Кровоград-Київ-Кіровоград ТОВ «Саєр Україна» накл. 1408 (а.с.216 Т.1). У відповідності до діючого законодавства саме на платника податків покладається обов'язок щодо складання документів первинного бухгалтерського обліку, які згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» повинні містити не тільки назву операції щодо якої складено документ, але й її зміст. Судом встановлено, що у зазначеному акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторонами наведено лише вид послуг без вказання їх змісту, зокрема не зазначено розрахунків обсягу та вартості наданих послуг в розрізі їх кількісного виміру (обсягу). Ухвалою про відкриття провадження у справі судом витребовувались товарно-транспортні накладні на перевезення. Натомість до справи їх не надано. У відповідності до п.п.139.1.9 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. З огляду на викладене, суд вважає не підтвердженим належним чином відповідними первинними документами отримання автопослуг що позбавляло позивача права на включення сум вартості таких послуг до валових витрат, а суми податку на додану вартість до податкового кредиту, а тому суд вважає позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №0000732260 від 22 квітня 2013 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 449,00 грн. (1 950,00 грн. х 23%), а також позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №0000722260 від 22 квітня 2013 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 390,00 грн. основного платежу та 195 грн. (390,00 грн. х 50%) штрафних фінансових санкцій (штрафів), такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в наступних частинах: - №0000722260 від 22 квітня 2013 року в частині 32 721,00 грн. (33 111,00 грн. - 390,00 грн.) основного платежу та 16 361,00 грн. (16 556,00 грн. - 195,00 грн.) штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); - №0000732260 від 22 квітня 2013 року в частині 32 430,00 грн. (32 879,00 грн. - 449,00 грн.). Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 825,46 грн. (82 546,00 грн. х 1%) підлягає присудженню з Державного бюджету України в частині 815,12 грн. (81 512,00 грн. х 1%). Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: partial