Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

15.01.2014 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною відмови відповідача здійснити перерахунок розміру її щомісячного довічного грошового утримання, як голови Господарського суду Чернігівської області у відставці, в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та про зобов'язання відповідача зробити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, як голови Господарського суду Чернігівської області у відставці, в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням всіх доплат і надбавок, починаючи з 01.12.2013 року та стягнути з відповідача заборгованість, що виникне на день такого перерахунку. Просила допустити постанову суду до негайного виконання. В обґрунтування позову зазначила, що як голова Господарського суду Чернігівської області у відставці вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Позивач 18.12.2013 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, проте відповідач у задоволенні заяви відмовив, чим порушив її право на належний соціальний захист. Ухвалою судді від 21.11.2013 року відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати через канцелярію суду заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. 31.01.2014 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову. Відповідач стверджує, що з 03.06.2013 року на виконання рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року здійснив перерахунок розміру пенсійної виплати позивачу в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді, проте не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що діюче законодавство України, зокрема стаття 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не передбачає можливість здійснення перерахунку щомісячного грошового довічного утримання суддів у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працювала головою Господарського суду Чернігівської області. В листопаді 2006 року вона була звільнений з цієї посади, у зв'язку з поданням заяви про відставку, та набула статусу судді у відставці. Станом на день виходу у відставку позивач має 27 років 2 дні стажу роботи на посаді судді. Аналізуючи наведені положення, суд доходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання. При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суд України від 22.09.05 року № 5-рп/2005, конституційні права свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод. Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання -це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про судоустрій та статус суддів". В рішенні Конституційного Суду України від 14.12.11 №18-рп/2011 також зауважено, що виходячи з системного аналізу положень Закону це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Доводи відповідача з приводу неможливості здійснення позивачу перерахунку грошового утримання у зв'язку з невизначеністю положеннями ч. 4 ст. 138 Закону здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, суд не приймає до уваги. Положення наведеної частини ст. 138 Закону, по-перше, врегульовують порядок здійснення перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду першої інстанції, головою якого був позивач, по-друге не дають підстави для висновку стосовно заборони здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції. Як вбачається з довідки Господарського суду Чернігівської області, заробітна плата для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.12.2013 року склала 21924 грн. 00 коп. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI); В пункті 3 резолютивної частини цього Рішення зазначено, що положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI) та Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом України. Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними (пункт 4). Виходячи з наведених вище положень законів, на даний час позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 19 731 грн. 60 коп. (21 924 грн. 00 коп. х 90 %). Позивач фактично отримує щомісячне довічне грошове утримання, що є значно меншим від визначеної вище суми, чим порушено її права. Відповідно до положень статей 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містить вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Установивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання протиправною відмови відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача і виплачувати його у розмірі 90 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 01.12.2013 року.

Результат розгляду: partial