Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

14 грудня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Міжнародна Аудиторська Група-Юг» (далі - ТОВ «Аудиторська фірма «Міжнародна Аудиторська Група-Юг») звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 06.12.2012 року № 0004531502, посилаючись на те, що ДПІ не мала права під час проведення камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість використовувати інші документи; висновки відповідача щодо наявності у позивача необоротних активів є безпідставними; відповідач при визначенні податкового зобов'язання застосував норму Податкового кодексу України, яка не підлягала застосуванню. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0004531502, що було прийнято 06.12.2012 року Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби. Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Міжнародна Аудиторська Група-Юг» судові витрати в сумі 152,82 грн. шляхом їх безспірного списання з рахунку Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби. Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені позову підприємства відмовити. Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом першої інстанції встановлено наступне. ТОВ «Аудиторська фірма «Міжнародна Аудиторська Група-Юг» було зареєстроване Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Державної податкової служби в якості платника податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100002661 від 29.04.2009 року з індивідуальним податковим номером 364338814048. Рішенням № 12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 09.06.2012 року (вих. № 2950/10/152-14) ДПІ на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, анулювала реєстрацію Товариства в якості платника ПДВ. Товариство отримало вказане рішення 15.06.2012 (ар. с. 48). Підставою для анулювання реєстрації платника ПДВ в оскаржуваному рішенні від 09.06.2012 року №12 ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС вказано п.п. «г» п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, а саме: особа зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту. Листом від 15.08.2012 № 4279/10/15-2-14 (а. с. 45) ДПІ, з посиланням на пункт 184.7 статті 184, підпункт 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, підпункт 1 пункту 73.3 статті 73, підпункт 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, пункт 9 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, запропонувала Товариству надати пояснення та їх документальне підтвердження з питань наявності залишків товарів та необоротних активів, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту станом на 09.06.2012. У цьому ж листі ДПІ звернула увагу Товариства на те, що невизнання умовного постачання товарів та необоротних активів та ненарахування податкових зобов'язань є підставою для проведення камеральної перевірки та нарахування податкових зобов'язань на підставі статті 76 Податкового кодексу України. Відповідь на лист від 15.08.2012 № 4279/10/15-2-14 Товариство не надало. 07.11.2012 ДПІ провела камеральну перевірку Товариства «… щодо визнання умовного постачання необоротних активів в податковій звітності з податку на додану вартість за червень 2012 року», результати якої оформила актом №3541/15-2-14/36433881 (надалі - Акт, ар. с. 10-12) у висновках якого зазначено, що Товариство у декларації з ПДВ за червень 2012 року, в порушення пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України, не нарахувало умовний продаж на суму вартості основних фондів у розмірі 61128 грн., ПДВ 12225,60 грн., чим занизило податкове зобов'язання за червень 2012 року на 61128 грн., ПДВ 12225,60 грн. В Акті зазначено, що при перевірці було використано податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2012 року від 06.07.2012 №9038577470, додаток АМ до декларації з податку на прибуток за IV квартал 2011 року від 09.02.2012 №9015769417. 06.12.2012 року, на підставі Акта, з посиланням на підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 і пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № 0004531502 (надалі - Рішення, ар. с. 8), яким збільшила суму грошового зобов'язання Товариства з ПДВ на 12225,60 грн. і застосувала штрафну (фінансову) санкцію в сумі 3056,40 грн. (25% суми визначеного податкового зобов'язання). Задовольняючи позов підприємства та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з того, що ДПІ не був встановлений факт наявності в період з 01.06.2012 р. по 09.06.2012 р. у позивача товарів та оборотних активів, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, оскільки за результатами камеральної перевірки такий факт встановити не можливо. Проте, з такою позицією суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на таке. Згідно з підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України обов'язком платника податків є подання на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. Цьому обов'язку платника податків кореспондує право органу державної податкової служби для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою, та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом. Як зазначалося вище, Відповідь на лист від 15.08.2012 № 4279/10/15-2-14 Товариство не надало. Також, слід зазначити, що підприємство не надало заперечень на акт перевірки №3541/15-2-14/36433881 протягом п'яти робочих днів з дня його отримання в порядку ст.86.7 ПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав до суду доказів, які б свідчили про те, що в період з 01.06.2012 р. по 09.06.2012 р. у нього не було товарів та оборотних активів, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту. Водночас пунктом 184.7 статті 184 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. Відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. Статтею 198.1. ПК України передбачається право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності). Згідно додатку АМ до декларації з податку на прибуток за IV квартал 2011 року від 09.02.2012 №9015769417 підприємством визначена вартість основних фондів, яка становить 61128 грн. Позивач надав до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2012 року, яка свідчить про відсутність діяльності, та в якій не нараховано умовний продаж на суму вартості основних фондів у розмірі 61128 грн., ПДВ 12225,6 грн. У зв'язку з цим дії Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Міжнародна Аудиторська Група-Юг». Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію апеляційному суду довів та обґрунтував. В свою чергу позивач, всупереч наведеним приписам, не довів апеляційному суду протиправність прийнятого відповідачем рішення. Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи зазначене судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи, та допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду. Відтак, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів в Миколаївській області підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied