Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

До Волинського окружного адміністративного суду звернулась [PERSON] з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Колайчука Ігоря Михайловича про визнання протиправними дій, скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.07.2013 року № 4120157 та зобов'язання здійснити державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Колайчука І.М. від 19.07.2013 року № 4120157 відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що cуперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не прийняв рішення про зупинення розгляду заяви, не вимагав подання додаткових документів, не надав запитів до органів державної влади, а виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.07.2013 року № 4120157. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. З висновками суду не погодився апелянт - [PERSON], вважає, що судом здійснена невірна оцінка відповідності обставин справи до вимог спеціального законодавства. Апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду та визнати протиправними дії відповідача, скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Колайчука І.М. від 19.07.2013 року № 4120157 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів кадастровий номер 0723155100:01:001:0973 та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку. Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, що засвідчується заявою апелянта [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником земельної ділянки (право на яку виникло та зареєстровано в установленому порядку до 01.01.2013 року) загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 0723155100:01:001:0973, яка розташована на території смт. Любешів Волинської області на підставі рішення Любешівської селищної ради від 18.06.1997 року № 70. Любешівською селищною радою 22.07.1997 року видано Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] серії ВЛ, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0046-2. Оригінал вказаного Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ зберігається у відділі Держземагенства у Любешівському районі. 04.07.2013 року позивач подала до реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - зазначеної земельної ділянки, державна реєстрація якої проведена до 01.01.2013 року, а державний реєстратор видав картку прийому заяви. Проте, відповідач прийняв рішення від 19.07.2013 року № 4120157 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що не було подано оригіналу державного акту на право приватної власності на землю. Як вважає позивач, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідач не прийняв рішення про зупинення розгляду заяви, не вимагав подання додаткових документів, не надав запитів до органів державної влади. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Колайчука І.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.07.2013 року № 4120157 встановлено, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема, не пред'явлено органу реєстрації речових прав на нерухоме майно оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ від 22.07.1997 року, виданого Любешівською сільською радою, та на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є порушенням пунктів 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Висновки суду першої інстанції про відповідність дій державного реєстратора обґрунтовані тим, що згідно із пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Наведені норми , на думку суду першої інстанції, дають підстави вважати, що для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень заявником подаються оригінали правовстановлюючих документів, неподання яких тягне за собою відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Як передбачено пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав, нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Згідно із частинами першою, другою статті 15 цього ж Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. У відповідності до вимог ст.9 вказаного Закону України №1952-IV, Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки ( Частину другу статті 9 доповнено пунктом 8-1 згідно із Законом № 5037-VI від 04.07.2012 ). Відповідно до пункту 10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (з наступними змінами та доповненнями), заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію. Рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень винесене з покликанням на статтю 24 Закону України №1952-IV, котра вказує про те, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Колегія суддів зазначає, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 4 частини першої статті 24 Закону України №1952-IV, не може здійснюватися у разі наявності помилки в Державному земельному кадастрі, яка виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів). Відсутність оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю не дає право на застосування вказаної норми, оскільки процедура відповідності поданих документів вимогам закону, визначена у статтях 16,17,19 вказаного закону. Вказані обставини є доказом того, що прийняття рішення про відмову у державній реєстрації речових прав та їх обтяжень не відповідає вимогам закону, оскільки розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень. Вимоги статті 15 закону вказують, що реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. При отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та запитів із зазначенням дати і часу реєстрації. Як засвідчують матеріали справи, зокрема, картка прийому заяви №3640739 (а.с.7 зворотній), перелік документів, поданих з заявою був прийнятий 04.07.20113 року, що засвідчується підписом державного реєстратора. Зважаючи на вказані обставини, державний реєстратор здійснив прийом вказаних документів з заявою за реєстраційним номером 1837132, порушив в подальшому строк розгляду документів вказаного виду та безпідставно виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з покликанням на п.4 статті 24 вказаного закону. Колегія суддів вважає, що прийняттю заяви повинна передувати процедура перевірки поданих документів, невідповідність або нестача яких проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень та прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення. Стаття 22 закону вказує, що у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника, що не було вчинено відповідачем. У відповідності до п.10,11,12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (з наступними змінами та доповненнями), заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. У разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію видає або надсилає рекомендованим листом з повідомленням про вручення заявникові таке рішення. Наказом Міністра юстиції від 05.08.2013 № 1609/5 державного реєстратора прав на нерухоме майно зобов'язано у своєму рішенні вказати виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації. Колегія суддів вважає, що вказані вимоги не були вчинені державним реєстратором, а судом першої інстанції не здійснена належна оцінка дій державного реєстратора, що є підставою для визнання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.07.2013 року за №4120157 протиправним та скасуванням останнього. Оскільки предметом адміністративного позову є оцінка відповідності рішення суб'єкта владних повноважень, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій державного реєстратора, оскільки позивачем не уточнено в чому проявлено протиправні дії державного реєстратора, діяльність якого здійснюється у відповідності до закону та вказаного вище Порядку. Встановивши, що відповідачем порушено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, колегія суддів вважає, що визначений державний орган слід зобов'язати до проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 без визначення конкретної стадії по розгляду поданих позивачем документів. Зобов'язання вчинити певні дії або прийняти певне рішення є втручання у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial