Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати незаконним рішення і скасувати його; зобов'язати виконати нарахування суми пенсії з початку виникнення права на пенсію тобто з 08.11.2010 року, на підставі заробітної плати нарахованої у ТОВ "ТАКТ", згідно довідки № 13 від 25.06.1996 року про заробітну плату; врахувати вимоги ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування" нарахувати компенсацію. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.11.2013 року позов задоволено: визнано незаконним рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії позивачу і скасовано його; зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 08.11.2010 року, тобто з дня виникнення права на пенсію, на підставі заробітної плати нарахованої у ТОВ "ТАКТ", згідно довідки № 13 від 25.06.1996 року про заробітну плату та нарахувати компенсацію. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та дату слухання справи повідомленні належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Судом першої інстанції встановлено, що постановою Крижопільським районним суду Вінницької області від 22.12.2011 року позов задловолено: зобов'язано відповідача внести в розрахунок пенсії трудовий стаж з 01.03.1990 року по 31.03.1994 року. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.07.2013 року вказану постанову залишено без змін. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії згідно постанови Крижопільським районним суду Вінницької області від 22.12.2011 року та виплатити заборгованість по недонарахованих коштах і компенсацію за інфляцію з 08.11.2010 року. На звернення позивача надано відповідь з якої слідує, що: проведено індивідуальний перерахунок пенсії з 01.01.2012 року згідно вказаної постанови щодо внесення в розрахунок пенсії трудового стажу з 01.03.1990 року по 31.10.1994 року; заборгованості по сплаті пенсійних виплат не має, вказана постанова зобов'язує внести в розрахунок пенсії визначений період трудового стажу. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача позивачеві своєчасно, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не було правильно нараховано пенсію з дня її призначення коли настало його право на отримання такої пенсії. Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, проте зважає на наступне. Основні засади призначення та перерахунку пенсії визначенні Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Як вже вказано, постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 22.12.2011 року яка набрала законної сили, зобовязано відповідача внести в розрахунок пенсії трудовий стаж позивача у ТОВ "ТАКТ". За правилами ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Однак як слідує з матеріалів справи в порушення законних вимог, позивачу відмовлено в перерахунку призначеної пенсії в повному обсязі, а саме з моменту набуття права на пенсію. При цьому суд вважає за доцільне проаналізувати правомірність кожної із вимог. Щодо вимоги позивача зобов'язати виконати нарахування суми пенсії з початку виникнення права на пенсію тобто з 08.11.2010 року, апеляційної суд зважає на наступне.. Частиною 1 п. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Згідно ксерокопії протоколу 128851 від 10.02.2011 року позивач звернувся до пенсійного органу 25.01.2011 року пенсію останньому призначено за віком з 09.11.2010 року. Даний факт не заперечується відповідачем. Зважуючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку зобов'язавши провести перерахунок пенсії з моменту набуття права на неї, захистивши порушені права позивача на соціальний захист. Щодо вимоги позивача нарахувати компенсацію, колегія суддів виходить з наступного. Згідно частини 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. З наведеної норми слідує, що не отримані з вини пенсійного органу суми пенсії, виплачуються, за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів в разі проведених нарахувань. Проте, таких нарахувань відповідачем не проводилось, що слугувало підставою звернення до суду для захисту порушеного права, а тому і не має підстав і в задоволення вимоги позивача про нарахування компенсації. Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога позивача провести нарахувати компенсацію задоволенню не підлягає. Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Безпідставне посилання відповідача, що позивач оскаржує не рішення останнього, а відповідь на заяву від 12.09.2013 року, оскільки надавши таку відповідь від 01.10.2013 року № С-23 на законні вимоги позивача, пенсійний орган фактично відмовив в проведенні перерахунку пенсії. Тому суд вважає, що обраний позивачем та підтверджений судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права відповідає суті спірних правовідносин. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольнивши вимогу позивача нарахувати компенсацію згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В іншій частині адміністративний позов вирішено правильно. Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Згідно з положенням ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, позивачу має бути присуджено 17,20 грн. документально підтвердженого сплаченого ним судового збору з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial