Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Відкрите акціонерне товариство "Феодосійська суднобудівна компанія "Море" звернулось з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправними дій та рішення відповідача, викладеного у листі № 4122-07/45-В від 14 березня 2012 року, стосовно відмови у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, і зобов'язання відповідача надати висновок щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, а саме: на суму 1 702 384 руб. з 08 квітня 2012 року до 05 травня 2012 року, на суму 3 422 616 руб. з 08 квітня 2012 року до 05 червня 2012 року. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 травня 2010 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Іммертехнік» укладено зовнішньоекономічний контракт № ЗА/2010-14 про постачання складних технічних виробів, а саме: судового обладнання «Гірокурсовказівник ГКУ-2». Відповідно до умов, зазначених в специфікації № 1 (Додаток № 2 до Контракту), постачання обладнання здійснюється продавцем партіями у такі строки: 1-ша партія - 30 вересня 2011 року; 2-га партія - 31 березня 2012 року; 3-тя партія - 30 вересня 2012 року; 4-та партія - 31 травня 2013 року. Додатковою угодою № 2 від 10 лютого 2012 року до контракту внесено зміни до специфікації № 1 (додаток № 2) щодо строків другої поставки, а саме: строк поставки 31 березня 2012 року змінено на 05 червня 2012 року. 20 лютого 2012 року позивач звернувся до відповідача з листом № 161/370, в якому просив видати висновок про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом ЗА/2010-14 від 27 травня 2010 року на суму 1 702 384 руб з 08 квітня 2012 року по 05 червня 2012 року та на суму 3 422 616 руб з 16 квітня 2012 року по 05 червня 2012 року, тобто за другою партією товару. Зазначений лист позивача зареєстровано в Міністерстві 21 лютого 2012 року за вхідним номером 21/23035-12. 27 березня 2012 року позивач отримав рішення відповідача, яке викладене у листі № 4122-07/45-В від 14 березня 2012 року, про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями по контракту № ЗА/2010-14 від 27 травня 2010 року. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, яка мотивована тим, що Міністерством економічного розвитку і торгівлі України безпідставно відмовлено в наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією. Крім того, позивач посилався на порушення відповідачем законодавчо встановлених строків на видачу або письмову відмову висновку. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав для задоволенні позову. Колегія суддів не погоджується з висновками судів. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (в редакції на час спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, алене пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції на час спірних правовідносин) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. Строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення (стаття 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»). Порядок розгляду Мінекономрозвитку України документів, необхідних для отримання висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - висновок), а також підстави для відмови у його видачі регулюється Положенням, затвердженим наказом Міністерства економіки України № 15 від 18 січня 2008 року. Пункт 5 цього Положення визначає, що для отримання висновку резиденти подають Мінекономрозвитку України документи, визначені пунктом 4 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2007 року № 1409 (далі - Порядок продовження строків розрахунків). Якщо резидент звертається за висновком щодо чергового платежу (поставки товарів, виконання робіт, надання послуг) за зовнішньоекономічним договором (контрактом), за яким раніше вже надавалися висновки, то він подає до Мінекономрозвитку України лише документи, що стосуються цього платежу. Пунктами 4, 5, 7, 9, 10 Порядку встановлено, що для одержання висновку резидент подає Мінекономіки такі документи: 1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період; 2) засвідчені в установленому порядку копії: зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українській мові; свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - резидента; документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг). Датою подання документів, на підставі яких видається висновок, вважається дата їх реєстрації в Мінекономіки. Строк продовження розрахунків не може починатися раніше дати реєстрації в Мінекономрозвитку зазначених документів. Мінекономіки розглядає подані резидентом документи протягом 10 робочих днів після їх реєстрації і видає висновок або письмово відмовляє у його видачі із зазначенням підстави. У видачі висновку може бути відмовлено в разі: 1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію; після закінчення встановлених строків; 2) невідповідності поданих резидентом документів законодавству. Аналіз наведених положень свідчить про те, що перелік підстав для відмови у видачі висновку є вичерпним. Відтак, вирішуючи даний спір, судам належало перевірити відповідність зазначених відповідачем мотивів відмови у видачі висновку вказаним вимогам. Між тим, відмовляючи в позові про визнання протиправними дій та рішення відповідача стосовно відмови у наданні висновку, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем всупереч приписам пункту 4 Порядку не надано всіх документів, необхідних для отримання позитивного висновку. Також суди послалися на порушення позивачем вимог пункту 6 Положення, оскільки необхідність чергового продовження строків розрахунків за контрактом позивачем не необґрунтовано та не підтверджувалось документально. Водночас судами зазначено, що порушення Міністерством вимог пункту 7 Порядку продовження строків розрахунків за контрактом не є достатньою підставою для визнання акту недійсним, оскільки таке порушення у даному випадку не спричинило прийняття неправильного акту. Однак такі висновки судів суперечать наявним матеріалам справи і змісту оскаржуваного рішення, який зводиться до того, що позивачу вже неодноразово надавались позитивні висновки про продовження строків розрахунків; позивач мав можливість уникнути необхідності перенесення строків поставки товару шляхом застосування до контрагента передбачених пунктом 6.3. контракту штрафних санкцій за порушення строків поставки товару. При цьому, про не подання позивачем необхідних документів в рішенні взагалі не йдеться. На дійсні підстави для відмови у видачі висновку суди увагу не звернули, натомість безпідставно вдалися до оцінки документів, поданих позивачем до Мінекономіки України. За таких обставин, висновки судів про правомірність відмови у задоволенні заяви позивача з підстав не подання останнім необхідних документів є необґрунтованими, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню. Разом з цим, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для направлення справи на новий розгляд, оскільки фактичні обставини, які входять до предмету доказування, судами встановлено. При цьому помилковість правової позиції судів спричинена неправильним застосуванням норм процесуального права та неврахуванням норм матеріального права. Так, за висновком колегії суддів, наявні матеріали справи достеменно свідчать, що відповідач незаконно відмовив позивачу у видачі висновку, оскільки зазначив підстави, які не передбачені пунктом 4 Порядку. При цьому, слід зазначити, що відповідні посилання відповідача - органу державної влади - на необхідність вжиття позивачем передбачених контрактом заходів суперечать загальному принципу господарювання в Україні щодо заборони незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України). Таку правову позицію підтримав і Верховний Суд України в своєму рішенні від 02 жовтня 2012 року. Згідно зі статтею 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи, що жодних законних підстав для відмови у видачі висновку відповідач не зазначив та в судовому процесі не довів, вимоги позивача про скасування оскаржуваного рішення ґрунтуються на нормах права, тому підлягають задоволенню. Наведене стосується і вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу висновок про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом ЗА/2010-14 від 27 травня 2010 року на суму 1 702 384 руб з 08 квітня 2012 року по 05 червня 2012 року та на суму 3 422 616 руб з 16 квітня 2012 року по 05 червня 2012 року. Враховуючи, що відмова в цій частині заявлених вимог мотивована судами безпідставністю позову про скасування рішення відповідача, колегія суддів, дійшовши протилежного висновку, вважає їх обґрунтованими та законними.

Результат розгляду: granted