Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

15.01.2014 р. [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (надалі - відповідач), в якій просить : 1. Визнати протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 05.08.2013 о 11:03:08 за реєстраційним номером 2386432. 2. Зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції, згідно заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), зареєструвати право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення [ADDRESS] без додаткового акту введення в експлуатацію на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2011року по справі №2-2608/2011 та на сходи вхід в цокольний поверх а15 та вхід в цокольний поверх а18 в нежитлове приміщення [ADDRESS] без додаткового акту введення в експлуатацію на підставі додаткового рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2012року по справі №2-2608/2011 і ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2013року по справі №2-2608/2011. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вважає бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень протиправною, оскільки на час подання адміністративного позову ним не отримано будь-якого рішення за наслідками розгляду поданої заяви. Крім того, позивач вважає, що у відповідача достатньо підстав для реєстрації права власності на належне йому нерухоме майно, тому заявляє вимоги щодо зобов'язання відповідача провести такі дії. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, просив позов задовольнити. Відповідач у призначені судові засідання ( 29.01.2014 р. та 03.02.2014 р.) не з'явився, про дату, час та місце судових розглядів повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заперечень до позову не надав. Відповідно до ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні. Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (надалі - Закон). Статтею 2 Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 1, підпункту 10 пункту 4 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. З поданої позовної заяви вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2011 р. по справі №2-2608/2011 за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] без додаткового акту введення в експлуатацію. 29.10.2012 р. ухвалене додаткове рішення, відповідно до якого за позивачем визнано право власності на сходи вхід в цокольний поверх а15 та вхід в цокольний поверх а18 в нежитлове приміщення [ADDRESS] без додаткового акту введення в експлуатацію. 11.04.2013 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по справі №2-2608/2011 постановлена ухвала, якою виправлена описка в додатковому рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2012року, вказавши у резолютивній частині рішення дату ухвалення рішення «24.06.2011» замість «25.06.2011р». Копії вказаних рішень до суду не надані. В силу ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлені вищезазначеним судовим актом факти мають преюдиціальне значення в рамках досліджуваного адміністративного спору та доведенню знову не підлягають. 05.08.2013 р. позивач звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з метою реєстрації прав власності на нерухоме майно. Відповідачем прийнята заява про державну реєстрацію прав за номером 2386432, отримані оригінали правовстановлюючих документів, про що видана картка прийому заяви № 4740501 (а.с.7). Згідно з п.2 ст.9 Закону державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили (ст. 19 Закону). Відповідно до положень ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення. Розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень. 31.10.2013 р. позивач звернувся з листом до голови Державної реєстраційної служби України, відповідно до якого повідомляє, що на час звернення йому не було видано будь-якого документу, передбаченого Законом: ані свідоцтва про реєстрацію, ані рішення про відмову, ані рішення про зупинення (а.с.8). Крім того, в даному листі позивач вказує, що йому було повідомлено, що розгляд поданої заяви призупинений. У відповідь отриманий лист К-3669-05 від 03.12.2013 р., зі змісту якого вбачається, що державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.09.2013 р. №5545478 (а.с.9). Тобто, позивачу було відомо про зупинення розгляду поданої заяви. У позовній заяві позивач зазначив, що після отримання зазначеного листа останній в черговий раз звернувся до відповідача, де з'ясувалось, що на даний час реєстраційна справа знаходиться у віданні державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, який запропонував позивачу отримати оригінали поданих документів без надання офіційної відповіді щодо розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Тобто, як вказує позивач, йому запропонували просто отримати документи, які були ним подані 05.08.2013 р. Тому, 08.01.2014 року позивачем до Прокуратури Дніпропетровської області направлена Заява про порушення кримінальної справи (а.с.10). Таким чином, протягом неодноразових звернень будь-якого рішення, встановленого законом відповідачем позивачу не надано. Такого рішення не надано і до суду. Враховуючи викладене, суд має достатньо підстав вважати, що подана позивачем заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не була розглянута у встановлений Законом строк. Відповідно і рішення про зупинення розгляду заяви, про яке вказує відповідач у листі від 03.12.2013 р. № К-3669-05 було прийнято всупереч встановленим нормам Закону щодо строку прийняття таких рішень. Проте, слід врахувати те, що позивач був обізнаний щодо руху розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про зупинення її розгляду і навіть додавав необхідні документи, про що зазначається у листі до голови державної реєстраційної служби України від 31.10.2013 р. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 05.08.2013 о 11:03:08 за реєстраційним номером 2386432 в частині не розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у встановлений строк, оскільки звернувся позивач із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 05.08.2013 р., а рішення винесене за результатами її розгляду датовано 03.09.2013 р., про що зазначено у листі Державної реєстраційної служби України від 03.12.2013 р. №К-3669-05. Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, згідно заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), зареєструвати право власності на нерухоме майно за [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення правових, економічних, організаційних питань проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - Державної реєстраційної служби України. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. До того ж, за змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правом приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно наділений виключно державний реєстратор прав на нерухоме майно, до обов'язків якого належить встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Таким чином, вказані норми свідчать про наявність у державного реєстратора дискреційності повноважень, в яку адміністративний суд при здійсненні судочинства не має права втручатися. Крім того, слід звернути увагу, що в контексті заявлених позовних вимог судом досліджувався порядок розгляду заяви про реєстрацію права власності, поданої позивачем до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, а не порядок самої реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно листа Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 03.12.2013 р. № К-3669-05 останнім прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тобто державним реєстратором здійснюються покладені на нього функції щодо здійснення процесу реєстрації права власності за позивачем. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Результат розгляду: partial