Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 25 грудня 2013 року отримала поштове повідомлення від відповідача з супровідним листом та копіями постанов державного виконавця від 29.07.2013 року про відкриття виконавчого провадження та від 25.09.2013 року про закінчення того ж таки виконавчого провадження №39108727. Оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, на підставі інформації боржника №3927/03 від 23.09.2013 року просить визнати її протиправною та скасувати. Разом з тим, позивач просить визнати неправомірною безпідставність відповідача щодо направлення йому постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження через тривалий час після їх прийняття, визнати протиправною бездіяльність щодо реалізації процесуального права на звернення до суду із поданням про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення та повернути виконавчий лист для подальшого виконання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що постанова про закінчення виконавчого провадження в якому [PERSON] є стягувачем винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Про існування оскаржуваної постанови та постанови про відкриття провадження позивач дізналась лише 25 грудня 2013 року. Вважала бездіяльністю відповідача незвернення до суду з поданням про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Просила повернути виконавчий лист до виконавчої служби для подальшого виконання. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень щодо позову суду не подав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 29.07.2013 року відкрито виконавче провадження №39108727 з виконання виконавчого листа №2-а-2416/11 виданого 27.05.2013 року Обухівським районним судом Київської області про зобов'язання управління пенсійного фонду України в Обухівському районі здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначеного законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 11 вересня 2010 року з врахуванням виплачених сум. З вказаної постанови вбачається, що документ набрав чинності 23.02.2012 року. Заява про примусове виконання подана 24.07.2013 року. Як вбачається з постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 25.09.2013 року виконавче провадження №39108727 закінчено, відповідно до п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому державним виконавцем встановлено, що згідно листа боржника від 23.09.2013 року №3927/03 стягувачеві проведено перерахунок пенсії, а виплата буде здійснена після надходження цільових коштів. Як вбачається з аналізу норм ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучалися до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, якою визначено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Згідно ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час розгляду судом адміністративного позову [PERSON] не встановлено дотримання відповідачем положень Закону України "Про виконавче провадження", а відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, правомірність оскаржуваної постанови суду не довів належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи скаржника щодо неправомірності оскаржуваної постанови, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому з метою поновлення прав скаржника доцільно скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження як протиправну. Щодо моменту отримання копії оскаржуваної постанови стягувачем суд виходить, що про неї позивачу стало відомо 25.12.2013 року, що вбачається з відтиску поштового штампу на конверті. Даних, які б ці відомості спростовували, у суду відсутні. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання протиправною бездіяльності і несвоєчасного направлення копій постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження, оскільки такі обставини не впливають на хід виконання виконавчого документу, а свідчать про організацію роботи головного державного виконавця. Суд також не вбачає правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо реалізації його процесуального права на звернення до суду із поданням про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, оскільки таке звернення не є обов'язковим для державного виконавця. Скасування постанови про закінчення виконавчого провадження автоматично тягне за собою відновлення провадження, а тому підстав для задоволення вимоги про повернення виконавчого документу до виконавчої служби для подальшого виконання суд також не вбачає.

Результат розгляду: partial