Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алмамет Україна» (далі - позивач, ТОВ «Алмамет Україна») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, Мангуська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2013 року № 0000142200. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 12 грудня 2013 року Мангуською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації з податку на прибуток Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмамет Україна» (ЄДРПОУ 35387782) за три квартали 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 16/22/35387782 від 12 грудня 2013 року, яким установлено порушення позивачем підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 розділу ІІІ Податкового кодексу України та підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2013 року № 0000142200 про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств в сумі 18 781,47 грн., за основним платежем 14 630,00 грн., за штрафними санкціями - 4 151,47 грн. Позивач вважає, що прийняте податковою інспекцією податкове повідомлення-рішення є таким, що не відповідає нормам чинного податкового законодавства України. Так, позивач посилався на порушення відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення норм Податкового кодексу України , зокрема зазначав, що системний аналіз його норм вказує на необхідність застосування різних підходів з питань оподаткування нерезидентів та постійних представництв нерезидентів, зауважував, що відповідно до статті 10 Угоди, укладеної між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування щодо податків на дохід і майно від 03 липня 1995 року, дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом однієї Договірної Держави, резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на дивіденди, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 5 відсотків валової суми дивідендів, якщо право на дивіденди фактично має компанія (на відміну від товариства) і ця компанія є власником принаймні 20 відсотків капіталу компанії, яка сплачує дивіденди. Тобто, позивачем в звітному періоді за три квартали 2013 року на користь нерезидента - ТОВ «Алмамет Хандель мит Шпенен унд Пульверн аус Метал», що володіє часткою більше 20 відсотків, було нараховані дивіденди в сумі 1 540 000,00 грн., з якої вирахувано сплачений підприємством податок на доходи нерезидента в сумі 77 000,00 грн. (5% від 1540000,00 грн.). Сума виплачених дивідендів на користь нерезидента становила 1 463 000,00 грн., з якої позивач здійснив розрахунок авансових внесків, тобто із суми виплачених дивідендів, в розмірі 277 970,00 грн. (19% від 1 463 000, 00 грн.). Вважає, що відповідно до підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України авансовий внесок із податку на прибуток нараховується на суму дивідендів, що фактично виплачується, а не від нарахованої суми, також, що базою для розрахунку авансових внесків повинна бути сума виплачених дивідендів. З огляду на повідомлені обставини, позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2013 року № 0000142200 (арк. справи 3-4). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Представник Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову, надав письмові заперечення (арк. справи 35-39), в яких зазначено, що під час проведення камеральної перевірки позивача встановлені порушення підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 розділу ІІІ Податкового кодексу України, що полягають у заниженні платником податку суми сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємства нарахованого на суму дивідендів у сумі 14 630,00 грн. внаслідок арифметичної (методологічної) помилки (порушення), шляхом заниження суми податку на суму податку на репатріацію, який сплачується за рахунок нерезидента. Вважає, що при розрахунку та виплаті авансових внесків по податку не застосовується зменшення суми доходів на суму податку (репатріації), а сплачується з загальної нарахованої (до виплати) суми доходів. Позивачем у додатку до декларації з податку на прибуток підприємств зазначено суму, яка виплачена нерезиденту у розмірі 1 540 000, 00 грн. Відповідач, аналізуючи положення пункту 160.2 статті 160 Податкового кодексу України зазначив, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента будь-яку виплату доходу, утримують податок на прибуток за ставкою визначеною Податковим кодексом України, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб на користь яких здійснюється виплата, що набрали чинності, який сплачується до бюджету під час виплати доходу, отже нерезиденту належить уся нарахована йому сума дивідендів, а утримує податок на репатріацію підприємство як податковий агент згідно з Податковим кодексом України. Таким чином, представник відповідача вважає, що в розуміння вимог підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, сума нарахованих та фактично виплачених дивідендів співпадає, у зв'язку з чим позивач не вірно тлумачив вимоги вищевказаної статті та не мав права зменшувати суму виплачених (нарахованих) дивідендів на податок з репатріації, а після чого розраховувати авансовий внесок. На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алмамет Україна» (ЄДРПОУ 35387782, адреса: 87000, Донецька область, Володарський район, смт. Володарське, вул. Підлісна, 2а), зареєстровано реєстраційною службою Володарського районного управління юстиції Донецької області 18 вересня 2007 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Позивач здійснює діяльність на підставі Статуту, затвердженого у новій редакції протоколом Загальних зборів учасників № 2 від 05 лютого 2013 року. Відповідач - Мангуська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України у даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень. 12 грудня 2013 року Мангуською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області, на підставі пункту 200.10 статті 200 розділу V Податкового кодексу України, у порядку статті 76 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмамет Україна» за три квартали 2013 року, код ЄДРПОУ 35387782, за результатами якої складено акт від 12 грудня 2013 року № 16/22/35387782 (арк. справи 8). У висновках акту зазначено, що перевіркою встановлено порушення підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, що полягало у заниженні сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємства, нарахованого на суму дивідендів унаслідок арифметичної (методологічної) помилки (порушення) на суму 14 630,00 грн. Відповідальність платника передбачена пунктом 123.1 статті 123 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України. На підставі зазначеного акту перевірки 26 грудня 2013 року Мангуською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області прийняте податкове повідомлення-рішення №0000142200, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств (з виплати нерезидентам) на 18 781,47 грн., з яких за основним платежем у сумі 14 630,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 151,47 грн. (арк. справи 7). Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, 09 січня 2014 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2013 року № 0000142200. Прийняте відповідачем рішення є правовим актом індивідуальної дії, правомірність винесення якого здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладеного у пункті 1 частини 1 статті 9 КАС України. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, позивачем на користь нерезидента - ТОВ «Алмамет Хандель мит Шпенен унд Пульверн аус Метал», що володіє часткою більше 20 відсотків, нараховані дивіденди в сумі 1 540 000,00 грн., з якої, з урахуванням положень статті 10 Угоди, укладеної між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування щодо податків на дохід і майно від 03 липня 1995 року, вирахувано сплачений підприємством податок на доходи нерезидента в розмірі 5%, тобто у сумі 77 000,00 грн. (5% від 1 540 000,00 грн.), що знайшло своє відображення у Додатку ПН до рядка 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2013 року (арк. справи 20). Згідно Додатку АВ до рядку 20 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2013 року позивачем вказано суму дивідендів, з якої має бути сплачено авансовий внесок у звітному (податковому) періоді, яка складала - 1 463 000,00 грн., та визначено власне суму авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному (податковому) періоді у розмірі 277 970,00 грн. (19% від 1 463 000, 00 грн.). (арк. справи 21). Наведені обставини не є спірними між сторонами, а спірною між сторонами є обставина із якої суми дивідендів повинен сплачуватися до бюджету авансовий внесок із розрахунку у розмірі 1 540 000,00 грн., як зазначає відповідач, або ж із суми 1 463 000, 00 грн., як вказує позивач. Стосовно цього суд зазначає. 01 січня 2011 року набрав чинність Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. У відповідності до пункту 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Пунктом 7.3. статті 7 наведеного Кодексу визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Відповідно до підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. Підпунктом 14.1.122 «а» пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що нерезиденти - іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України. Відповідно до пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом; б) дивіденди, які сплачуються резидентом; в) роялті; г) фрахт та доходи від інжинірингу; ґ) лізингова/орендна плата, що сплачується резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента-лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; е) прибуток від здійснення операцій із торгівлі цінними паперами, деривативами або іншими корпоративними правами, визначений відповідно до норм цього розділу; є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України; з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення державної грошової лотереї); ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів; й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення. Пунктом 160.2 статті 160 Податкового кодексу України встановлено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Водночас, пунктом 153.3 статті 153 Податкового кодексу України визначені правила оподаткування дивідендів. Так, підпунктом 153.3.1 наведеного пункту та статті Податкового кодексу України визначено, що у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні. Згідно підпункту 153.3.2. пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів. У разі виплати дивідендів у формі, відмінній від грошової (крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту), базою для нарахування авансового внеску згідно з абзацом першим цього підпункту є вартість такої виплати, розрахована за звичайними цінами. Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу). Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку не поширюється на суб'єктів господарювання, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку згідно з розділом XIV цього Кодексу. При цьому, якщо будь-який платіж будь-якою особою називається дивідендом, то такий платіж оподатковується при такій виплаті згідно з нормами, визначеними в першому, другому та третьому абзацах цього пункту, незалежно від того, чи є особа платником податку, чи ні. Крім цього, відповідно до підпункту 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) відповідно до норм статті 160 цього Кодексу або чинних міжнародних договорів України. Проаналізувавши вищенаведені норми Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач помилково вважає, що у нього виник обов'язок зі сплати до бюджету авансового внеску із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів у розмірі 1 463 000,00 грн., оскільки, як підтверджено матеріалами справи, ним прийнято рішення про фактичну виплату означених дивідендів саме у розмірі 1 540 000,00 грн., а обставина сплати податку на репатріацію із вказаної суми, в контексті розглядуваної норми, зокрема підпункту 153.3.2. пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, не впливає на суму із якої повинен бути обрахований та сплачений авансовий внесок із вказаного податку. За даних обставин, суд погоджується із висновком відповідача, що позивач повинен був обрахувати та сплатити до бюджету авансовий внесок із розрахунку виплачених дивідендів у розмірі 1 540 000,00 грн. Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що Мангуська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області довела правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, таким чином позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмамет Україна» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2013 року № 0000142200 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно із вимогами статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, що понесла сторона, не на користь якої ухвалено судове рішення, їй не компенсуються. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied