Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 квітня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесена постанова у справі за позовом [PERSON] до Управління пенсійного фонду України у Суворовському районі м. Одеси про стягнення заборгованості, У зв'язку з цим Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по справі № 523/3887/13-а про стягнення з Управління пенсійного фонду України в Суворовськму районі м. Одеси на користь [PERSON] нараховану проте невиплачену пенсію у розмірі 131 275 грн.83 коп. Вказане рішення повинен виконувати відповідач, однак досі рішення не виконане. Тому позивачка просить суд визнати дії відповідача щодо невиконання рішення суду протиправними, зобов'язати Державне казначейство України здійснити дії щодо виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року у справі № 523/388713-а, виконавчий лист № 2-1684/11). Зобов'язати Державне казначейство України відповідно до частини першої статті 4 Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з 18 липня 2013 року. Стягнути з Державного казначейства України на користь [PERSON] 15 000 грн (п»ятнадцять тисяч гривень, нуль копійок) моральної шкоди. 3обов'язати Державне казначейство України подати до суду звіт про виконання цього судового рішення . Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року, Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень» Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р., № 267 визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Статтею 33. Порядку передбачено у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. Статтею 47. Порядку Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника. 17 квітня 2013 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року та відповідного виконавчого листа, додавши оригінал виконавчого листа по вказаній справі, копію постанови Суворовського районного суду, копію паспорта , копію ідентифікаційного коду та довідки з банку про відкриття рахунку. 24 квітня 2013 року перелік документів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області були направлені на виконання до Державної Казначейської служби України вих. № 16-10/421-2915. Згідно ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до Державної казначейської служби України необхідних для цього документів та відомостей. 17 липня 2013 року був останній строк виконання судового рішення тому 01.08.2013 року позивачка звернулась з листом до Державної казначейської служби України у якому містилося прохання повідомити про причини невиконання судового рішення та вирішити питання негайного виконання судового рішення, а також нарахування і виплати компенсації за несвоєчасний розрахунок. 14 жовтня 2013 р. з Державної казначейської служби України надійшов лист , в якому відмовлено у виконані постанови Суворовського районного суду м. Одеси тому, що в них не відкриті рахунки пенсійного фонду. Однак Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2013 р., № 267 визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, а не з рахунку Пенсійного фонду. Стосовно позовних вимог про зобов'язання негайно виконати рішення суду та нарахувати компенсацію. Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00). Частиною першою статті 5 вказаного Закону передбачено, що у разі якщо Державна казначейська служба України протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувану виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується Державною казначейською службою України (частина друга статті 5 Закону). Окрім того невиконанням судового рішення позивачці спричинена моральна шкода яка полягає в душевних стражданнях с приводу невиконання рішення суду, яку вона оцінює у 15 000 грн., однак суд вважає вказану суму завеликою, та такою що не відповідає ступеню моральних страждань позивачки, крім того, суд приймає до уваги, той факт, що Законодавством передбачена компенсація за несвоєчасне виконання рішення суду. Тому розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню суд вважає за потрібне визначити в сумі 3000 грн. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС суд після ухвалення судового рішення в адміністративній справі має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати відповідний звіт. У разі його неподання суд має встановити новий термін для направлення такого звіту та накласти штраф. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial