Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

2 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала наступним. 26 жовтня 2010 року вона та ЗАТ ПК «Поділля» підписали договір оренди земельної ділянки площею 1,3 га, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить позивачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 413040, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 14 грудня 2007 року. 27 грудня 2012 року посадовою особою Держкомзему у Томашпільському районі Заведією Г.І. було здійснено державну реєстрацію зазначеного договору, а 13 листопада 2013 року даний договір був переданий позивачці відповідно до акту прийому-передачі. Посилаючись на норми Земельного кодексу України, [PERSON] зазначає, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам-для ведення селянського господарства, сільськогосподарським підприємствам-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто землі для ведення особистого селянського господарства і для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є різними за своїм функціональним призначенням і неможливо укласти договір оренди щодо земельної ділянки, самостійно змінюючи її функціональне призначення, яке зазначено у державному акті.. Позивачка вважає, що договір, укладений між нею та ЗАТ ПК «Поділля» суперечить вимогам цивільного, земельного законодавства України та укладений з порушенням Закону. Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», однією із підстав для відмови у державній реєстрації договору оренди є те, що документи подані не в повному обсязі або не відповідають вимогам, установленого Порядку. Крім того, для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки власник чи набувач права або уповноважена ними особа подають до відповідного територіального органу Держземагенства заяву та інші документи, серед яких і документація із землеустрою, яка включає план земельної ділянки і містить відомості про координати поворотних точок меж частини земельної ділянки та обмінний файл-у разі державної реєстрації договору суборенди частини земельної ділянки. Як зазначає [PERSON], кадастровий план було виготовлено 22 жовтня 2013 року, тобто майже через рік після проведення державної реєстрації договору оренди землі, яку було здійснено відділом Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року. Відповідно реєстрація договору оренди була проведена відповідачем без поданих в повному обсязі документів. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави відповідно до положень проаналізованих норм матеріального права для проведення реєстрації договору оренди землі. 9 січня 2014 року відповідач у справі Заведія Г.І. подала до суду заперечення проти позову, яке обґрунтувала слідуючим. Реєстрація договорів оренди в 2012 році здійснювалася відділом Держкомзему у Томашпільському районі та Вінницькою регіональною філією Центру ДЗК згідно Методичних рекомендацій із ведення державного реєстру земель, які розроблені відповідно постанови Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.08.2009 року «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі». Для реєстрації земельної ділянки до Вінницької регіональної філії Центру ДЗК відправлялася заява, до якої додавалися: реєстраційна справа, обмінний файл в електронному вигляді, копії правовстановлюючих документів ПрАТ ПК «Поділля», копія паспорту та коду орендодавця і копія документу про оплату послуг. Договір підписується орендарем та орендодавцем в трьох примірниках відповідно до чинного законодавства. Відповідачка Заведія Г.І. зазначає, що документи на ім.'я [PERSON] були подані в повному обсязі і підстав для відмови в здійсненні державної реєстрації договору оренди не було. Крім того, відповідачка вказує на те, що надані позивачкою документи до суду, зокрема копія кадастрового плану, не відповідає дійсності, оскільки при виготовленні в обмінному файлі вказується назва землевпорядної організації, яка виготовляла дану реєстраційну справу. В випадку [PERSON] реєстраційну справу сформував ПП «Вінземкадастр» (ліцензія АГ № 579303 від 01.12.2011 року), а не ГТОВ «Символ», як вказано в заяві. Заведія Г.І. долучила до заперечення копію реєстраційної справи [PERSON], виготовленої ПП «Вінземкадастр» (Інд. код 37636929), на підставі якої було зареєстровано договір між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля», на підставі якої вважає позов [PERSON] необґрунтованим, який не відповідає чинному законодавству, а тому вважає, що позовна заява останньої не підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позов задовольнити. Відповідачка Заведія Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у запереченні проти позову, попросила відмовити у задоволенні позову. Представник Держземагенства в Томашпільському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Представник ЗАТ ПК «Поділля» в судове засідання не з'явився, однак представник ПрАТ «ПК «Поділля» Грищук Л.О. надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вважає дії Заведії Г.І., щодо реєстрації договору оренди правомірними та законними, в зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, вказано, що судам потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Зокрема, «Майстер проти України». Тому, у відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Заслухавши пояснення учасників у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,3 га, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить позивачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 413040, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 14 грудня 2007 року. 26 жовтня 2010 року між [PERSON] та ЗАТ «ПК «Поділля» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки 27 грудня 2012 року посадовою особою відділу Держземаганства (бувший Держкомзем) у Томашпільському районі Вінницької області Заведією Г.І. здійснено державну реєстрацію зазначеного договору. Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 Цивільного кодексу України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого право оренди земельної ділянки підлягає обов'язковій державній реєстрації, яка здійснюється органами державної реєстрації. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно а.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зі змісту положень п. 13-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 "Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" ( діяла на час виникнення правовідносин) вбачається, що до заяви про державну реєстрацію слід додати низку необхідних документів, а саме: 1) копія документа, що посвідчує особу, якій надається земельна ділянка у власність або власника земельної ділянки, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копія документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб; 2) копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів - для фізичної особи, крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття номера та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ідентифікаційного коду згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податкового номера - для юридичної особи; 3) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з позначкою територіального органу Держземагентства про визначення кадастрового номера з рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність (користування) - у разі надання у власність (користування) земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення; 4) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з позначкою територіального органу Держземагентства про визначення кадастрового номера з рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність (користування) - у разі надання у власність (користування) земельної ділянки із зміною цільового призначення та/або надання у власність (користування) земельної ділянки, межі якої не встановлені в натурі (на місцевості); 5) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою, при поділі чи об'єднанні земельних ділянок з позначкою територіального органу Держземагентства про визначення кадастрового номера - у разі поділу земельної ділянки чи об'єднання земельних ділянок; 6) цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки - у разі продажу земельної ділянки із земель державної та комунальної власності; 7) договір оренди земельної ділянки - у разі оренди земельної ділянки, що перебуває в державній або комунальній власності (кількість примірників договору повинна бути на один примірник більша, ніж кількість сторін договору); 8) копія документа, що підтверджує право спадкоємця на земельну ділянку, - у разі звернення спадкоємця громадянина України, щодо якого прийнято рішення про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки відповідно до законодавства; 9) рішення суду - у разі здійснення державної реєстрації на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема у п.4 ч.1 вказано, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, позивачка вказує на те, що при реєстрації договору оренди землі, не було подано кадастрового плану, оскільки останній виготовлено лише 22 жовтня 2013 року, тобто після реєстрації договору, проте дане твердження спростовується наданою відповідачем копією кадастрового плану, який міститься в реєстраційній справі та який датований вереснем 2012 року Отже, вказане свідчить про те, що на реєстрацію договору оренди було подано усі документи, зокрема кадастровий план, виготовлений ПП «Вінземкадастр» у вересні 2012 року. Той факт, що ЗАТ «ПК «Поділля» надало [PERSON] інший кадастровий план виготовлений ГТОВ «Символ» 22.10.2013 р., який не міститься у реєстраційній справі, не є підставою для визнання дій реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, спростовано доводи позивачки та доведено правомірність своїх дій, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied