Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та вказала, що постановою від 04.01.2011 р. Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-а-17028 Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква було зобов'язано провести перерахунок та виплату їй, починаючи з 09.06.2010 р., додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а постановою того ж суду від 11.05.2011 р. у справі №2а-28954/11 - підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", починаючи з 21.08.2010 р. Виконавчі листи вона направила відповідачу, сподіваючись на належне виконання судових рішень. Оскільки рішення суду виконані не були, 14.09.13 вона звернулась до відповідача з відповідною заявою, на яку 29.10.13 рекомендованим листом отримала відповідь, з якої дізналась, що постановами державного виконавця виконавчі провадження були закінчені у зв'язку з виконанням рішення суду. Однак копій цих постанов вона не отримувала, тому просила поновити їй строк для оскарження дій відповідача, визнати бездіяльність відповідача протиправною, постанови про закінчення виконавчих проваджень скасувати та зобов'язати відповідача виконувати постанови суду. У судове засідання сторони не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутності, відповідач ставлення до позову не висловив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. З постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області судом встановлено, що, розглянувши 04.01.2011 р. справу №2-а-17028 за позовом [PERSON], суд зобов'язав Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква провести перерахунок та виплату їй, починаючи з 09.06.2010 р., додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а після розгляду справи №2а-28954/11 постановою від 11.05.2011 р. - перерахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", починаючи з 21.08.2010 р. Судом встановлено також, що постановами державного виконавця на підставі виконавчих листів, виданих на виконання зазначених рішень, були відкриті виконавчі провадження. З постанов державного виконавця вбачається, що 17.05.2011 р. було закінчене виконавче провадження з виконання рішення суду від 04.01.2011 р. у справі №2а-17028, а 16.09.2011 - з виконання рішення суду від 11.05.2011 р. у справі №2а-28954 у зв'язку з добровільним виконанням боржником згідно з розпорядженням УПФУ м.Біла Церква №118748. Однак доказів того, що відповідач перевірив фактичне виконання рішень суду у повному обсязі, останній суду не надав. Між тим з позову вбачається, і це не спростовано відповідачем, що перераховані доплати та підвищення не були виплачені позивачеві. За таких обставин суд вважає, що фактичного виконання у повному обсязі рішень згідно з виконавчими документами не відбулось, а тому застосування відповідачем п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" було помилковим. Доказів того, що позивачу вчасно були направлені копії постанов про закінчення виконавчих проваджень, відповідач суду не наддав. Як встановлено судом, про порушення свого права позивач дізнався 29.10.13 з листа відповідача, тому суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; якщо відповідач - суб'єкт владних повноважень заперечує проти позову, обов"язок по доказуванню покладається на нього. Згідно зі ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", та п.18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду 13.12.2010 N3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Водночас відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 зазначеного Закону, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тому судам слід ураховувати, що з огляду на зазначені законодавчі приписи виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про стягнення з пенсійних органів та суб'єктів владних повноважень відповідних виплат пенсії, соціальної допомоги тощо у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення. З урахуванням цих положень суд вважає, що при винесенні постанов 17.05.2011 та 16.09.2011 державний виконавець не здійснив всіх можливих дій, спрямованих на виконання постанов Білоцерівського міськрайонного суду від 04.01.2011 р. та 11.05.2011 р., та, не перевіривши їх виконання, закінчив виконавчі провадження. Таким чином, дії відповідача суд визнає такими, що не відповідають вимогам п.п.1,2,3 ч.3 ст.2 КАС України, оскільки він діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений законом, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та не обґрунтовано, а тому неправомірно. На підставі наведеного позовні вимоги в цій частині суд задовольняє у повному обсязі. Однак у вимозі зобов'язати відповідача виконувати зазначені судові рішення суд відмовляє, оскільки, незалежно від рішення суду, такий обов'язок покладений на відповідача ст.11 Закону України "Про виконавче провадження". На підставі зазначеного,

Результат розгляду: partial