Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

11 березня 2013 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Ровенькиантрацит» про стягнення податкового боргу за авансовим внеском з податку на прибуток за рахунок коштів з розрахункових рахунків у банках на загальну суму 7 470 149, 63 грн., в обґрунтування якого зазначив наступне. Державне підприємство «Ровенькиантрацит» зареєстроване Виконавчим комітетом Ровеньківської міської ради 17 квітня 2003 року за реєстраційним № 1 389 120 0000 000007. Станом на 01.02.2014 заборгованість відповідача по авансовим внескам з податку на прибуток підприємств складає 7 470 149, 63 грн., яка виникла з нарахованих, але не сплачених податкових зобов'язань, згідно з пунктом 2 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. З метою погашення податкового боргу податковим органом вручено відповідачу першу податкову вимогу № 1/107 від 05 червня 2003 року та другу податкову вимогу № 2/119 від 07 липня 2003 року. Однак вжиті податковим органом заходи не призвели до погашення податкового богу. Тому позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Ровенькиантрацит» податковий борг за авансовим внескам з податку на прибуток за рахунок коштів з розрахункових рахунків у банках на загальну суму 7 470 149, 63 грн. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просили задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання позовні вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів визнав в повному обсязі та надав заяву про встановлення порядку та способу виконання рішення. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного. Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом. Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2011, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Згідно з пунктом 57.1 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Абзацом 4 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. Згідно з пунктом 152.1 статті 152 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності. Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Згідно з пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі. Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Судом встановлено, що Державне підприємство «Ровенькиантрацит» зареєстроване Виконавчим комітетом Ровеньківської міської ради Луганської області 17 квітня 2003 року за № 1 389 120 0000 000007 (а.с. 8). Відповідача взято на податковий облік в СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Луганську 21.05.2003 за № 40 (а.с. 11). На виконання вимог пункту 54.1 статті 54, пунктів 152.1 і 152.9 статті 152 Податкового кодексу України Державне підприємство «Ровенькиантрацит» подало до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2012 рік від 08.02.2013 № 9086961606, в якій у рядку 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» визначило податкове зобов'язання в сумі 9 000 955,00 грн., у рядку 20 АВ «Сума авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному (податковому) періоді за місцезнаходженням юридичної особи» зазначено 0 грн. (а.с. 23). Оскільки сумарне значення рядків 14 та 20 податкової декларації з податку на прибуток за 2012 рік складає 9 000 955,00 грн., то відповідач повинен був сплатити авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі 750 080, 00 грн. Відповідно до статті 6 Закону України № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та з метою погашення податкового боргу податковим органом приймались заходи, передбачені Законом № 2181, а саме, 05 червня 2003 року позивачем винесено першу податкову вимогу № 1/107, яку отримано відповідачем 09.06.2003 (а.с. 20). 07 липня 2003 року позивачем винесено другу податкову вимогу № 2/119, яку отримано відповідачем 08.07.2003 (а.с. 21). Відповідно до статті 89 Податкового кодексу України майно відповідача зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна згідно акту опису від 18.04.2011 року №14/24-036 (а.с. 22). Однак, зазначені заходи не дали результатів, сума боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена. Між позивачем та відповідачем 28.02.2013 складено акт звірки розрахунків, відповідно до якого визначена заборгованість відповідача за період з 01.01.2014 по 28.02.2014. Зазначений акт був підписаний уповноваженими особами підприємства та податкової інспекції (а.с. 24). Таким чином, заявлена сума до відшкодування підтверджена актом звірки. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів до Державного підприємства «Ровенькиантрацит» про стягнення податкового боргу за авансовим внеском з податку на прибуток за рахунок коштів з розрахункових рахунків у банках на загальну суму 7 470 149, 63 грн. є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити. Представником відповідача в судовому засідання заявлено клопотання про встановлення порядку та способу виконання судового рішення. Представники позивача проти заявленого клопотання не заперечували, про що надали відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) сторона виконавчого провадження може звернутися до суду першої інстанції, що видав виконавчий лист, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим судом способом. На обґрунтування заявленого клопотання представником відповідача надано суду докази, які свідчать про те, що підприємство є збитковим, має кредиторську заборгованість та інші обов'язкові зобов'язання. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: granted