Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

18.10.2013р. [PERSON] звернувся з адміністративним позовом в суд до Івано-Франківської митниці Міндоходів, в якому просить визнати протиправною семиденну тяганину по митному оформленню автомобіля Шевроле Круз, скасувати рішення Івано-Франківської митниці Міндоходів України про коригування митної вартості №206000003/2013/001614/1 від 24.09.2013р., зобов'язати відповідача повернути переплачену суму митних платежів в розмірі 3 306,64 грн., 49,26 грн. комісії банку та судові витрати в розмірі 115,00 грн. і 8,00 грн. комісії банку. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Івано-Франківської митниці за №206000003/2013/001614/1 від 24.09.2013р. про коригування митної вартості товару; стягнуто з Державного бюджету України в користь [PERSON] 3 306, 64 грн. сплаченого мита за товар та 115,00 грн. судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2013р. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та обмін інформацією між декларантом та митним органом в ході проведення консультацій для обґрунтування вибору підстав для визначення митної вартості, в тому числі шляхом витребування митним органом додаткових документів, що було Митницею дотримано. В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності, щодо апеляції заперечив та вважав рішення суду першої інстанції законним. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано витребовував додаткові документи і відмовив у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю, не провів обов'язкові консультації, що стало наслідком прийняття протиправного рішення про коригування митної вартості. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2013р. позивач придбав у ТзОВ «Юнайтед Трак енд Ауто» (США) бувший у використанні та пошкоджений автомобіль Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, номер кузова № [NUMBER]. Вартість автомобіля становила 4600 доларів США. Дані факти підтверджуються копією договору про купівлю транспортного засобу з офіційним перекладом та копією свідоцтва про пошкоджений транспортний засіб із офіційним перекладом. Вказаний автомобіль транспортувався з США (порт завантаження Нью-Йорк) до Польщі (порт розвантаження Гдиня) шляхом перевезення в контейнері океанічним судном, що підтверджується копією транспортної накладної з офіційним перекладом, згідно якої, «експортер» - [PERSON], «призначений» - [PERSON]. Витрати на океанічні вантажні перевезення становлять 960 доларів США, що підтверджується копією рахунку (інвойсу) від 23.08.2013р. №SEA-6676D, за яким «вантажовідпривник» - [PERSON], «вантажоотримувач» - [PERSON]. 13.09.2013р. митним брокером Левицькою Х.М. подано Митниці попередню митну декларацію №206000005/2013/001274, згідно графи 4 до якої додано свідоцтво про пошкоджений транспортний засіб [NUMBER] від 10.06.2013 року, квитанцію №6 від 13.09.2013р. про попередню оплату позивача за митне оформлення в сумі 50117,65 грн., договір купівлі - продажу від 06.08.2013р. автомобіля Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, паспортні дані позивача. Після ввезення позивачем в Україну транспортного засобу Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] декларантом позивача 20.09.2013р. подано відповідачу електронну митну декларацію №206050000/2013/406505, згідно графи 4 якої, з врахуванням документів поданих до попередньої декларації, додано акт митного огляду автомобіля під час перетину кордону, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 10.06.2013р. та інші документи. Митна вартість транспортного засобу визначалась митним брокером за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складалась з ціни придбання автомобіля, в яку входили всі податки в сумі 4600 доларів США (фактурна вартість), що підтверджується ВМД від 20.09.2013р. в графі « 42-ціна товару» вказано 4600 в доларах США; в графі « 45-коригування» вказано 36 676,80 в грн., що з врахуванням курсу валют 7,993 у грн., вказаного в «графі 23» дорівнює 4600 доларам США. Окрім того, в графу «додаткова інформація» митним брокером внесено акт про проведення митного огляду товарів, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, Рахунок-фактуру (інвойс), Сертифікат відповідності, Документ в підтвердження проведення радіологічного контролю товару. 20.09.2013р. працівником Митниці витребувано у декларанта додаткові документи, щодо підтвердження митної вартості автомобіля: висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений експертними організаціями. На вимогу Митниці позивачем подано висновок №311 експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості ввезеного автомобіля, складений 23.09.2013р. експертом - авто-товарознавцем Романюком В.К. Проте, старший інспектор Івано-Франківської митниці Курус І.М. 24.09.2013р. прийняв рішення №206000003/2013/001614/1 про коригування митної вартості автомобіля Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] та оформив картку відмови у його митному оформленні (випуску) за №206000003/2013/01483. Як встановлено судом першої інстанції, коригуючи митну вартість зазначеного автомобіля посадова особа Митниці застосував резервний метод визначення митної вартості товарів, визначив її в сумі 6792 доларів США. Як вбачається з даного рішення, перший метод не застосований, у зв'язку з відсутністю в документах, зазначених в ч.2 ст.53 МК України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари, 2-5 методи визначення митної вартості не застосовані, у зв'язку з відсутністю інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5. Джерело інформації: висновок експерта від 23.09.2013р. №331, рахунок за транзит по Польщі від 17.09.2013р. №403/13. Проведено консультації з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені ч.2 ст.55 та Главою 4 МК України. Декларантом відповідно до відкоригованої митної вартості подано 26.09.2013р. вантажну митну декларацію та проведено сплату митних платежів відповідно до відкоригованої митної вартості. Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Статтею 53 Митного кодексу наведено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. Надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах. Статтею 55 Митного кодексу визначено порядок коригування митної вартості товарів та вимоги що письмового рішення про коригування заявленої митної вартості товарів; право декларанта на проведення консультацій, в тому числі письмових, з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. Статтею 57 Митного кодексу врегульовано процедуру визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту за методами, основним з яких є перший метод визначення митної вартості товарів - за ціною договору (вартість операції). Також зазначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості. Виходячи із зазначеного колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 57 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних мотивів, проте ці вимоги закону Митниця не виконала. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня, 7 лютого, 14 листопада 2011 року та 6 лютого, 11 вересня 2012 року (№№ 21-56а10, 21-76а10, 21-213а11, 21-418а11, 21-245а12 відповідно. Як встановлено судом першої інстанції ціна, що була фактично сплачена позивачем за автомобіль Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] становить 4600 доларів США. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідності до частини 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена за автомобіль - 4600 доларів США, декларантом позивача не було додано такі витрати (складові митної вартості): витрати на океанічні вантажні перевезення в сумі 960 доларів США вартість транспортування з Нью Йорка (США) до Гдині (Польща), що підтверджується копією рахунку (інвойсу) від 23.08.2013р. №SEA-6676D з офіційним перекладом та транспортні витрати автомобіля за транзит по території Республіки Польща з морського порту Гдиня, що підтверджується рахунком за транзит по Польщі від 17.09.2013р. №403/13 на суму 500 доларів США. Інших витрат, які не ввійшли до ціни автомобіля, що фактично сплачені позивачем, але включаються до неї при визначенні митної вартості позивач не поніс. Даючи аналіз вантажній митній декларації від 20.09.2013р. колегія суддів приходить до переконання, що декларантом позивача в графі « 45-коригування» не було включено всіх складових митної вартості: витрат на океанічні вантажні перевезення в сумі 960 доларів США - вартість транспортування з Нью Йорка (США) до Гдині (Польща), витрат за транзит по Польщі на суму 500 доларів США, а тому у Митниці на переконання суду виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості. Проте, виходячи з принципу послідовності, передбаченого ст.57 Митного кодексу, Митниця при вибору методу визначення митної вартості повинна була провести письмові консультації з Декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Позиція суду узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 6 лютого 2012 року (справа №21-418а11). Доказів того, що Митницею були дотримані вимоги ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України, щодо проведення з декларантом консультацій про обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, Митницею суду не надано. В частині 2 статті 58 Митного кодексу України зазначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Як встановлено судом першої інстанції з пояснень представника відповідача, інспектором рахунок (інвойс) від 23.08.2013р. №SEA-6676D не взято до уваги, оскільки в ньому не зрозуміла особа вантажоодержувача, однак з офіційних перекладів цього рахунку (інвойсу) чітко вбачається, що одержувачем вантажу - автомобіля Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, є позивач. На переконання колегії суддів, на день прийняття рішення про коригування митної вартості Митниця повністю володіла відомостями, які їй були надані позивачем для визначення митної вартості автомобіля Chevrolet Cruze, 2011 року випуску, в тому числі, щодо витрат на перевезення з Нью Йорка (США) до Гдині (Польща) та витрат за транзит по Польщі, що давало можливість визначити митну вартість товару за методом відмінним від резервного. Згідно чт.1 ст. 64 Митного кодексу, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Слід зауважити, що визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ «Оцінка товару для митних цілей» та Угоди про застосування статті VII ГАТТ. Відповідно до пункту 2(а) статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару. Відповідно до пункту 2(Ь) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітись ціна, за якою такий або аналогічний товар продасться або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (Ь), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений. Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (а) і (Ь) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар. Слід зауважити, що поданий позивачем висновок експерта від 23.09.2013р. №331, який був покладений в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, підтверджував вартість автомобіля, що ввозився на митну територію України: 4 592 доларів США згідно висновку. Згідно ж інвойсу вартість автомобіля ставила 4600 доларів США. Проте відкоригована Митницею митна вартість автомобіля в сумі 6 792 доларів США належними і допустимими доказами Митницею необґрунтована. На думку колегії суддів, визначення митної вартості без дотримання вимог МК України є противоправними. Беручи до уваги встановлені факти, колегія суддів вважає, що Митниця здійснивши митне оформлення товарів за шостим (резервним) методом, не надала доказів того, що на підставі поданих документів неможливо було визначити митну вартість за методом відмінним від резервного та не довела, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, були недостатніми чи такими, що в сукупності викликали сумнів в достовірності інформації, в тому числі і щодо ціни, а не проведення консультацій обмежило право позивача щодо застосування методу, відмінного від резервного, що дає суду підстави визнати протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів. Оскільки колегією суддів встановлено як неповноту визначення митної вартості декларантом (не включення всіх складових транспортування) так і неправомірність при визначенні митної вартості Митницею, а тому позовна вимога про стягнення із Державного бюджету України на користь позивача суми ПДВ, що відповідає різниці між податком, нарахованим на митну вартість, визначену декларантом позивача, і податком, нарахованим на таку вартість, визначену за шостим (резервним) методом, є передчасною. Слід зауважити, що з врахуванням компетенційності та наданих законом повноважень Митниця своїм рішенням має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення. Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є частково підставні і дають можливість дійти висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково з вищевикладених мотивів. Щодо судових витрат, то з врахуванням вимог ст.94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 34,41грн. судового збору.

Результат розгляду: partial