Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

13 жовтня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) ,,Газ-Пласт" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції (МДПІ) Тернопільської області за № 0000352301 від 26 вересня 2011 року. Постановою від 22 листопада 2011 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Кременецька МДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що товар за договором № 08 від 16.01.2009 року не був переданий продавцем (ТОВ „Техно-Системс"), а відтак не був придбаний покупцем (ТОВ „Газ-Пласт"). За даними автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за лютий-березень 2009 року ТзОВ „Техно-Системс" у податкових деклараціях з ПДВ за лютий-березень 2009 року податкових зобов'язань зі сплати ПДВ до бюджету не відображало, тобто сума ПДВ до бюджету не надходила. За таких обставин податковий орган просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник податкового органу в судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав. Суд першої інстанції встановив, що за наслідками позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ „Газ-Пласт" з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2009 року по 31.03.2009 року Кременецька МДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення за № 0000352301 від 26 вересня 2011 року, яким визначила товариству податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 181552,16 грн. (145241,73 грн. основного платежу та 36310,43 грн. штрафних (фінансових) санкцій). Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач порушив вимоги пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України ,,Про податок на додану вартість", що призвело до завищенням податкового кредиту за лютий та березень 2009 року на загальну суму 145241,73 грн.. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ ,,Газ - Пласт", провівши реальні господарські операції, отримало належним чином оформлені податкові накладні, і цілком правомірно нарахувало собі зобов'язання по податковому кредиту з податку на додану вартість, тобто включення сум податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ ,,Техно-Системс" відповідало вимогам податкового і фінансового законодавства. Однак, такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам матеріального права та є помилковими. Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу (ПК) України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. За змістом пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит. 22 липня 2011 року Кременецька МДПІ надіслала керівнику ТОВ ,,Газ-Пласт" письмовий запит про надання документальних підтверджень та пояснень по господарських операціях з ТОВ авірених належним чином копій документів щодо господарських операцій з ТОВ ,,Техно-Системс" за лютий-березень 2009 року. Оскільки товариство не надало податковому органу всі визначені у письмовому запиті документи та пояснення щодо господарських операцій з ТОВ ,,Техно-Системс", апеляційний суд дійшов висновку про правомірність призначення та проведення позапланової невиїзної документальної перевірки. Крім того, про необхідність проведення позапланової перевірки господарських операцій підприємства позивача з ТОВ ,,Техно-Системс" податковий орган зазначав в акті планової виїзної перевірки від 10.06.2009 року № 541/23-0/31879824 ( аркуш 13 Довідки до акту перевірки про результати проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ ,,Газ - Пласт" та опрацювання встановлених ризикових операцій). Пунктом 1.7 статті 1 Закону України від 03.04.1997року № 168/97-ВР ,,Про податок на додану вартість" (чинного на час виникнення даних спірних правовідносин) визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 ст. 7 цього Закону встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону, суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності. З матеріалів справи суд вбачає, що на підтвердження господарських операцій позивач надав Договір купівлі-продажу № 08 від 16 січня 2009 року, згідно якого продавець - ТОВ ,,Техно-Системс" зобов'язалось передати в повне господарське відання покупця - ТОВ ,,Газ-Пласт" технологічне, газове, промислове обладнання, запчастини, аксесуари та комплектуючі до них. Пунктами 7.1 та 8.2 Договору визначено, що поставка товару здійснюється за рахунок продавця; приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством, на основі товаросупроводжуючих документів та згідно з вимогами Інструкцій №№ П-6 та П-7. Виконання умов договору оформлене видатковими накладними та податковими накладними за лютий-березень 2009 року на поставку фасонних частин для будівництва газопроводів на загальну суму 871450,38 грн., в тому числі ПДВ в сумі 145241,73 грн.. Позивач також надав Договір купівлі-продажу представництва за № 1512 08 від 15 грудня 2008 року, відповідно до якого ТОВ ЦДС ,,Альфа" виступає як третя сторона - Дилер ,,Кредитор", а ТОВ ,,Газ-Пласт" як ,,Правонаступник". Згідно додаткових угод від 15 червня 2009 року, 18 червня 2009 року, 13 липня 2009 року, 16 липня 2009 року, 17 липня 2009 року, 22 липня 2009 року, 27 липня 2009 року, 30 липня 2009 року між сторонами визначено ціни вимог. Відповідно до платіжних доручень № 405 від 15.06.2009 року, № 424 від 18.06.2009 року, № 487 від 13.07.2009 року, № 492 від 16.07.2009 року, № 494 від 16.07.2009 року, № 509 від 17.07.2009 року, № 536 від 22.07.2009 року, № 545 від 27.07.2009 року, № 549 від 30.07.2009 року ТОВ ,,Газ-Пласт" на виконання договору № 1512 08 від 15 грудня 2008 року перерахувало ТОВ ЦДС ,,Альфа" кошти на загальну суму 871450 грн.. Надаючи правову оцінку представленим позивачем доказам, апеляційний суд виходить з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України ,,Про податок на додану вартість" необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість, оскільки такі документи є чинними лише у випадку фактичного здійснення господарських операцій. Податковий орган довів, що на порушення п.8.2 Договору купівлі-продажу № 08 від 16 січня 2009 року, п.5 Інструкції № П-6 позивач не надав товарно-транспортні накладні на перевезення зазначених в договорі та видаткових накладних товарів. Договір купівлі-продажу представництва за № 1512 08 від 15 грудня 2008 року, додаткові угоди та платіжні доручення не містять жодних даних на підтвердження факту оплати саме придбаних підприємством позивача у ТОВ ,,Техно-Системс" товарів. Представлені позивачем сертифікати якості та відповідності також не містять жодних підтверджень належності до реалізованих ТОВ ,,Техно-Системс" товарів. На вимогу апеляційного суду надати докази використання у власній господарській діяльності придбаних у ТОВ ,,Техно-Системс" товарів представник позивача пояснила, що підприємство не може надати такі документи у зв'язку з великими обсягами реалізації таких товарів. За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами податкового органу щодо відсутності належних доказів на підтвердження реального характеру господарських операцій між ТОВ ,,Газ-Пласт" та ТОВ ,,Техно-Системс". Суд першої інстанції належним чином не дослідив надані сторонами докази, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо реального характеру зазначених вище господарських операцій та відповідно протиправності оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення. Крім того, апеляційний суд визнає необхідним зазначити, що відповідно до акту проведеної ДПІ у Печерському районі м. Києва перевірки ТОВ ,,Техно-Системс" від 21.02.2011року № 105/23-10/35370742 встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за період з 20.08.2007 року по 31.12.2010 року, які підпадають під визначення Закону України ,,Про податок на додану вартітсть". В акті перевірки також зазначено, що [PERSON], який зареєстрований директором ТОВ ,,Техно-Системс" пояснив, що надав знайомому свій паспорт та підписав пакет документів на реєстрацію ТОВ ,,Техно-Системс". Більше він не підписував жодних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності товариства, не відкривав рахунків у банках, печаток та штампів не отримував. В податкових накладних, виданих ТОВ ,,Техно-Системс" для ТОВ ,,Газ-Пласт", зазначена уповноважена особа товариства - [PERSON] та стоїть підпис. За змістом пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 30 травня 1997 року № 165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037 ( чинного на час виникнення спірних правовідносин) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку. Пунктом 18 Порядку було передбачено, що всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (послуг) і не скріплюється його печаткою. В постанові від 05 березня 2012 року у справі за позовом ТзОВ ,,Нафта" до Шосткінської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про скасування податкових повідомлень-рішень колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що у випадку видання податкових накладних від імені осіб, які заперечують свою участь у підписанні будь-яких первинних документів, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним. В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Оцінюючи всі докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку щодо безпідставності віднесення позивачем до складу податкового кредиту за лютий та березень 2009 року сум ПДВ в загальному розмірі 145241,73 грн., оскільки факт реального характеру господарських операцій не підтверджений належними доказами, а податкові накладні підписані від імені особи, яка заперечує факт їх підписання. На підставі викладеного апеляційний суд вважає правильним апеляційну скаргу задовольнити. Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Оскільки висновки суду першої інстанції щодо реального характеру господарських операцій не відповідають обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: denied