Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі (далі - позивач, УПФ України в Липовецькому районі) з адміністративним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1641,60 грн. зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду, яка в добровільному порядку відповідачем не погашається. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом надсилання ухвали від 09.12.2013 року про призначення справи до загального провадження та повістки на електронну адресу, зазначену в Єдиній базі даних електронних адрес, номерів факсів суб'єктів владних повноважень, про що секретарем складено відповідні довідки (а.с. 22-23, 25, 27-28). Проте, 13.01.2014 року представник позивача подав заяву ( вхідний № 370 ), в якій просить провести розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання, призначені на 30.12.2013 та 13.01.2014 року, також не з'явилась. Копію ухвали від 09.12.2013 року про призначення справи до загального провадження та повістку направлено судом на адресу відповідача, що вказана в позовній заяві та відповідає адресі зазначеній в ЄДР, проте на адресу суду повернулись конверти з судовою кореспонденцією з відміткою відділення поштового зв'язку: "за закінченням терміну зберігання" та " за відмовою адресата від одержання ". Відповідно до частини 11 статті 35 КАС України встановлено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Отже, судом вжито всіх залежних від нього заходів для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду справи, для реалізації ним права судового захисту, своїх прав та інтересів. Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи належне повідомлення сторін по справі, а також те, що немає необхідності заслухати свідка чи експерта у справі, суд, відповідно до вказаної частини 6 статті 128 КАС України, прийняв рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] зареєстрована як суб"єкт підприємницької діяльності в УПФ України в Липовецькому районі і є платником внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон). Відповідно до статті 1 Закону, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону визначено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. 08.07.2010 року прийнято Закони України "Про внесення змін до законів України "Про державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 17.07.2010 року. Відповідно до пп. 4 п. 8 розділу 15 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому, сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Мінімальний страховий внесок визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановленого Законом на день отримання заробітної плати (доходу). Відповідно до ч. 6 статті 20 Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Судом з'ясовано, що всупереч вимог статті 20 Закону, [PERSON] не сплатила суму страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в зв'язку з чим, станом на день подання позову до суду, виникла недоїмка за 2010 рік в сумі 1641,60 грн. Так, відповідачем до Пенсійного фонду подано звіт за 2010 рік, згідно якого визначений розмір страхових внесків в розмірі 1918,80 грн., з яких фактично сплачено 277,20 грн. (а.с. 9). Частиною 3 статті 106 Закону (чинного до 01.01.2011 року) передбачено, що органи Пенсійного фонду України можуть направляти платникам внесків вимоги щодо сплати заборгованості перед Пенсійним фондом, які є обов'язковими до виконання. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Аналогічно відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", рішення прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. А частиною 4 даної статті визначено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. На підставі зазначених норм, УПФ України в Липовецькому районі відповідачу направлено вимогу № Ф 314У від 27.04.2012 року про сплату боргу в сумі 1641,60 грн. (а.с. 8), яка отримана [PERSON] 03.05.2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7). Проте погашення заборгованості по страховим внескам за 2010 рік в розмірі 1641,60 грн. відповідачем не здійснено. Крім того, зазначена заборгованість підтверджується карткою особового рахунку за період з 01.01.2011 року по 20.09.2013 року (а.с. 10) та розрахунком суми боргу (а.с. 11). Статтею 23 Закону встановлено, що спори, які виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються. Статтями 11, 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted