Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

18.12.2013 року позивачка звернулася до суду з, доповненим до початку розгляду справи, адміністративним позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначивши, що постановою Червоногвардійського районного суду міста Макіївки від 10.06.2011 року УПФУ в Червоногвардійському району м. Макіївки було зобов'язано до виплати їй надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 19.11.2010 року без обмеження строком. Однак, постанова суду відповідачем була виконана лише до 31.10.2011 року, а починаючи з 01.11.2011 року, відповідачем взагалі припинено її виконання. На її неодноразові звернення до відповідача з вказаного приводу їй було повідомлено, що з 01.11.2011 року виплати за рішенням суду припинені у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін в Закон України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745, якими передбачені виплати в меншому розмірі. Вважає, що припинення виконання рішення суду з підстав прийняття вказаних нормативних актів не поширюється на постанову Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 10.06.2011 року, оскільки закон не має зворотної дії, а тому дії відповідача є незаконним. На підставі зазначеного просила суд визнати незаконними дії відповідача щодо невиплаті їй допомоги у повному обсязі, зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.11.2011 року по 30.11.2013 року, стягнути недоотриману суму вказаної допомоги в розмірі 4962,14 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити та вказала, що розміри соціальних виплат, встановлених ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» не можуть бути зменшеним з урахуванням Конституції України та рішень Європейського суду з прав людини. Також вказала, що про порушення свого права вона дізналася лише у листопаді 2013 року. Представник відповідача Гладка С.М., що діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, проти їх задоволення заперечувала та вказала, що з 01.11.2011 року спірна допомога виплачується позивачці у встановленому постановою КМУ № 745 розмірі. Звернула увагу, що позивачкою пропущено строк звернення до суду. Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Постановою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 10.06.2011 року бездіяльність УПФУ в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області, щодо нездійснення належних соціальних виплат, було визнано незаконною та зобов'язано провести [PERSON] нарахування і виплату щомісячно підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої в частині 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично отриманих сум з 19.11.2010 року. (а.с.7). Згідно листа Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області № 85/п-27-01-08 від 25.09.2013 року [PERSON] було роз'яснено, що доплату за період з 19.11.2010 року по 31.08.2011 року у сумі 1664,27 грн. нараховано на додаткову відомість. З 01.11.2011 року обчислення пенсії здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 745, а з 01.01.2012 року - на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року за № 1381 (а.с. 9-10). Питання, пов'язані з виконанням судових рішень по адміністративним справах, регулюються розділом V Кодексу адміністративного судочинства України, отже позовні вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області є безпідставними. З цього приводу суд також має зазначити, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Щодо законодавчого врегулювання питання соціальних виплат, суд зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-ІV, передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, визначених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно ст. 23 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Статтею 116 Кодексу встановлено, що порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних при значень або з їх перевищенням всупереч Кодексу чи закону про Державний бюджет України. Відповідно до прикінцевих положень Законів України «Про державний бюджет України на 2011 рік»; «Про державний бюджет України на 2012 рік»; «Про державний бюджет України на 2013 рік», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 14, 22, 37 ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011, 2012, 2013 роки. На виконання вимог вищезазначеного закону Кабінетом міністрів України прийнято постанову від 06.06.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.11. 2011 року. За прийнятим 26.12.2011 року рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2011 у справі за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України п. 4 розділу 7 При кінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вищезазначені норми визнані такими, що відповідають Конституції України. На підставі рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року № 1-11/2012 виникає юридично обґрунтоване твердження, що при вирішенні справ за адміністративними позовами осіб «дітей війни», суди повинні застосовувати постанови КМУ, які на момент виникнення спірних відносин встановлювали розміри пенсійних виплат зазначеним категоріям громадян. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без відповідних правових підстав, а тому, вона не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того суд звертає увагу, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, у період з 01.11.2011 року по 18.06.2013 року. Доводи позивачки про те, що вона дізналася поро порушення своїх прав лише у вересні 2013 року, судом визнаються необґрунтованими, скільки спірні виплати є щомісячними, тому позивачка знала, чи повинна була знати про порушення її прав у листопаді 2011 року, коли не отримала виплату у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied