Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Державна експертна установа праці Головного управління праці та соціального захисту населення про зобов'язання вчинити дії. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.12 року в задоволенні позову [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва; треті особи: Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державна експертна установа праці Головного управління праці та соціального захисту населення про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах відмовлено. Не погоджуючись з винесеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт та представник апелянта підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва з вимогами скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням пенсії при Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, щодо відмови [PERSON] в призначенні пільгової пенсії за віком та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва призначити [PERSON] пільгову пенсію за віком по списку №2, згідно ст.13 ЗУ « Про Пенсійне забезпечення». Судом встановлено, що позивач з 01.10.1992 року по 01.04.1996 року працював на ВАТ «Хімволокно» на посаді інженер-технолог по обслуговуванню аміачно-холодильно-компресорних установок аміачно-холодильно-компресорного цеху, що підтверджується довідкою №61 від 13.04.2011 року. Дана посада передбачена списком №2 розділом ХХХІ позиція 23401000-1753 а у виробництві штучного та синтетичного волокна Постанови КМ України від 11.03.1994 року №162. За зазначений період праці, пільговий трудовий стаж складає три роки та двадцять дев'ять днів. Згідно довідки №62 від 13.04.2011 року, виданої ВАТ «Хімволокно» позивач працював повний робочий день і повний робочий тиждень на ВАТ «Хімволокно» з 09.08.1982 року по 01.03.1984 рік на посаді стажер змінного інженера, змінного інженера-технолога обслуговування аміачно-холодильно-компресорних установок аміачно-холодильно-компресорного цеху: з 01.03.1984 року по 01.12.1989року на посаді майстер по ремонту і експлуатації аміачно-холодильно-компресорних установок аміачно-холодильно-компресорного цеху. За період з 09.08.1982 року по 01.12.1989 рік - пільговий стаж складає сім років три місяці двадцять два дні. Данні посади передбачені списком №2 розділом ХХІ пункту 1 у виробництві штучного та синтетичного волокна, Постанова КМ України від 22.08.1956 року №1173 (а.с.62). 24 липня 2012 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2. Управлянням пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва була здійснена перевірка факту роботи на пільгових умовах позивача на ВАТ «Хімволокно». Згідно акту перевірки від 18.11.2010 року, в положенні підприємства ВАТ «Хімволокно»виділений структурним підрозділом аміачно-холодильно-компресорний цех (виробництво рідкого скла відсутнє). Рішенням комісії при управлінні від 22.11.2010 року протокол №2907 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, в зв'язку з відсутністю на ВАТ «Хімволокно» виробництва рідкого скла. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м.Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Державна експертна установа праці Головного управління праці та соціального захисту населення про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на безпідставне віднесення підприємством ВАТ «Хімволокно» посади позивача, відповідно до листа Державної експертизи умов праці від 21.03.2011 року № 7749/10/Б- 3880, та посилається на норму ч.2 ст. 99 КАС України, згідно якої для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Однак, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, (в редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. В ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав на пред'явлення передбачених законом вимог. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Як вбачається, про порушення свого права позивач дізнався 22 листопада 2010 року. Однак, з вказаним позовом він звернулася лише 17.08.2012 року, тобто з пропуском строків передбачених чинним законодавством України. Зважаючи на ту обставину, що позов поданий 17.08.2012 року, то суд першої інстанції повинен був прийти до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, враховуючи межі шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, зі змінами, що набули чинності на момент винесення спірного рішення. Позивач не просив поновити строк на подання позовної заяви, а також не зазначив причин його пропуску, які б були визнані судом поважними. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із залишенням позовних вимог без розгляду.

Результат розгляду: partial