Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Стрию та Стрийському районі Львівської області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, в якому просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу ДВС Стийського МРУЮ та скасувати постанову від 08.02.2014 року ВП№31120772 про стягнення з боржника виконавчого збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що державним виконавцем неправомірно винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки ним проігноровано норму ч.1 ст. 4 Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якою виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зазначив, що оскільки боржником у наданий строк виконавчий документ не виконано, державним виконавцем на підставі Закону України « Про виконавче провадження» розпочато примусове виконання такого, та вжито ряд заходів спрямованих на його виконання. Вважає, оскаржувану постанову винесену на підставі, у спосіб та в межах повноважень визначних Законом України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні правовідносини. На виконання у Відділі державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції надійшов виконавчий лист №2а-267 від 03.02.2012 року, виданий Стрийським міськрйонним судом Львівської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської області нарахувати [PERSON] надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з врахуванням раніше виплачених підвищень до пенсії «Діти війни» за відповідні періоди. Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції від 08.02.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №31120772 з виконання вищевказаного виконавчого листа та надано строк для добровільного виконання до 15.02.2012 року. Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції від 17.07.2013 року замінено сторону виконавчого провадження ВП №31120772 з управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської області на управління Пенсійного фонду України в м. Стрию та Стрийському районі Львівської області. Так, в ході виконання, державним виконавцем 08.02.2014 року у зв'язку із невиконання боржником рішення в добовільному порядку в строк, встановлений державним виконавцем, винесено постанову ВП №31120772 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з положеннями ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом. Як вбачається з положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Примусове виконання рішення розпочинається за умови ненадання боржником у строки, визначені в постанові про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання рішення, документального підтвердження про повне його виконання та, виходячи з аналізу норм Закону, полягає у вчиненні державним виконавцем ряду заходів та виконанні обов'язків, спрямованих на своєчасне та повне виконання рішення в інтересах стягувача. Згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення немайнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Так , згідно ст. 2 Закон України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов»язання вчинити певні дії щодо майна , боржником за яким є , зокрема , державний орган. Водночас судові рішення у справах , пов»язаних із соціальними виплатами, які мають зобов»язальний характер щодо проведення таких виплат , не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень. Оскільки вищевказане рішення суду, яке необхідно виконати, носить зобов»язальний характер, порядок та умови виконання такого виконавчого документа закріплені в ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», та п. п. 8.1, 8.2, Інструкції з організації примусового виконання рішення. Наведені обставини підтверджено також у пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», де зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими Законом, і був нереальним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Результат розгляду: denied