Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва та отримував пенсію по втраті годувальника. З 01.09.2009 по 30.06.2013 [PERSON] навчався на юридичному факультеті денного відділення Київського національного університету імені Тараса Шевченка, що вбачається з довідки зазначеного університету №672/12 від 28.11.2012. Відповідно до листа управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у відповідача виникла переплата пенсії за період з 01.03.2013 по 31.05.2013 у сумі 1220,79 грн. у зв'язку з перерахунком (програмною помилкою, як стверджує позивач). Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог з урахуванням наступного. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону, якими передбачено наступне. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, ст.50 Закону встановлено дві підстави повернення чи стягнення надміру виплачених пенсій: такі пенсії мають бути виплачені наслідок зловживань з боку пенсіонера або внаслідок подання страхувальником недостовірних даних. У даному спорі обставини зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних відсутні. А відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача коштів. При цьому, суд не надає оцінку посиланням позивача на норми Цивільного кодексу України, оскільки вирішує спір в порядку КАС України за позовом суб'єкта владних повноважень, у той час, як цивільним законодавством (ст.1 Цивільного кодексу України) регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач, всупереч положенням ч.1 ст.71 КАС України, не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Результат розгляду: denied