Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АРК до Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим про визнання дій заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронової О.Ю. неправомірними, порушуючими права Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АРК, як сторони виконавчого провадження, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови по справі про адміністративні правопорушення від 05.11.2012 року №110, спонукання заступника начальника ВДВС Миронову О.Ю. прийняти до примусового виконання постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110, винести постанову про відкриття виконавчого провадження, а також прийняти всі необхідні заходи по виконанню зазначеного виконавчого документу. Адміністративний позов мотивований тим, що УПФУ в м. Керч АР Крим 23.10.2013 р. була направлена на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим постанова по справі про адміністративне правопорушення №110 від 05.11.2012 р. на суму 3400,00 грн., прийнята стосовно керівника ДП "Керченський СРЗ" [PERSON]. 25.10.2013 р. заступником начальника ВДВС Мироновою. О.Ю. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що документ не відповідав вимогам ст..18 Закону № 606-XIV - не вказана адреса, місце реєстрації або місце проживання. Також боржник на ДП "КСРЗ" не працює з 14.12.2012 р. Позивач не погоджується з постановою та зазначає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення №110 від 05.11.2012 р. на суму 3400,00 грн. раніше направлялася до ВДВС 18.12.2012 р., 26.03.2013 року, 10.07.2013 року, але державні виконавці або відмовляли у відкритті виконавчого провадження, або відкривали, а потім повертали виконавчі листи без виконання, що порушує права стягувача. З адміністративного позову вбачається, що позивач не погоджується з постановою ВДВС від 25.10.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження та вважає її безпідставною, неправомірною та такою, що порушує інтереси Управління. Ухвалою Окружного адміністративного суду АР Крим від 30.12.13 року по справі було відкрито провадження та після закінчення підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. У судове засідання представник відповідача не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань до суду не надіслав, але надав суду додаткові докази по справі. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для з'ясування обставин по справі, представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідач є суб'єктом владних повноважень, суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю представників сторін, повідомлених належним чином про дату час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши доказі по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 частини 2 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці). Отже, органи державної виконавчої служби у відносинах з приводу реалізації їхньої компетенції, встановленої законодавством України, являються суб'єктами владних повноважень. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно. Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача щодо законності постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем, який являється суб'єктом владних повноважень, та законності дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби щодо винесення зазначеної постанови, суд зобов'язаний перевірити, чи прийнята зазначена постанова на підставі закону в межах повноважень, безсторонньо та добросовісно. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Ст. 22 Конституції України встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений. Отже "на підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами. "У спосіб"означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень. Суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Відповідно до ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності. Отже, всі спори щодо скарг учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби при виконанні вищевказаних виконавчих документів, розглядаються адміністративними судами, крім тих, для яких встановлено інший порядок судового оскарження. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", який Законом України № 2677-VI від 04.11.2010 року викладений в новій редакції, яка діє з 09.03.2011 року. Приймаючи до уваги, що позивач оскаржує постанову відповідача, прийняту після 09.03.2011 року, суд перевіряє відповідність постанови нормам Закону України "Про виконавче провадження", який Законом України №2677-VI від 04.11.2010 року викладений в новій редакції. Судом встановлено, що предметом спору є оскарження постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим від 25.10.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, прийняту при примусовому виконанні постанови №110 про стягнення заборгованості у розмірі 3400,00 грн., виданої 05.11.2012 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Керч АР Крим по справі про адміністративне правопорушення. Також предметом оскарження є дії відповідача - Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим щодо відмови у прийнятті до примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110. Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Частиною 2 ст.181 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що оскаржувана позивачем постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 40403324 прийнята 25.10.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав зазначену постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження 20.11.2013 року, про що свідчить відмітка на супровідному листі. Судом встановлено, що позивач з позовом звернувся 30.11.2013 року, що підтверджується штампом на конверті, тобто протягом 10 днів з дня отримання постанови. Отже, суд зазначає, що позивачем не пропущений строк звернення з позовом до суду, а тому спір підлягає розгляду по суті. Суд, вивчивши документи, надані сторонами, та надавши їм правову оцінку, встановив наступне. У відповідності з протоколом від 25.10.12 р. №110 встановлено, що з вини керівника ДП "Керченський суднобудівельний завод" [PERSON] не своєчасно сплачено до 20 вересня 2012 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за серпень 2012 року, у розмірі 291840,01 грн. Постановою Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АР Крим по справі про адміністративне правопорушення №110 від 05.11.2012 р. притягнено до відповідальності керівника ДП "Керченський суднобудівельний завод" [PERSON] до адміністративній відповідальності, застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., у разі несплати [PERSON] штрафу в строк, встановлений ч.1 ст.307 КУпАП та примусового виконання постанови органами ДВС, стягнути з [PERSON] подвійний розмір штрафу в сумі 3400,00 грн. Судом встановлено, що постанова надіслана правопорушнику 06.11.2012 року та набула чинності 14.11.2012 року. Отже, судом встановлено, що постанова Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АР Крим по справі про адміністративне правопорушення №110 від 05.11.2012 р. могла бути звернена до примусового виконання з 14.11.2012 року. Судом встановлено, що 18.12.2012 року позивачем подано до відповідача заяву про прийняття до розгляду постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110. В зазначеній заяві позивач також просив стягнути з [PERSON] несплачену заборгованість в розмірі 3400,00 грн. та звернути стягнення на заробітну плату боржника. 20.12.2012 року начальник відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Мустафаєва Л.Н., розглянувши заяву стягувача про примусове виконання, прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу - постанови №110. Постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано позивачем 25.12.2012 року, про що свідчить напис на супровідному листі вих..№32343 від 20.12.2012 р. 07.03.2013 року заступник начальника відділу ДВС Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронова О.Ю., розглянувши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого документу - постанови №110, яку видало 14.11.2012 р. УПФУ в м. Керч, про стягнення з боржника ([PERSON]) на користь стягувача (УПФУ в м. Керч АРК) суми в розмірі 3400,00 грн., прийняла постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого документу: постанови №110, яку видало 14.11.2012 р. УПФУ в м. Керч, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст..18 закону України "Про виконавче провадження", а саме: у виконавчому документі не зазначений строк пред'явлення документу до виконання, а також адреса мешкання боржника. Судом встановлено, що 26.03.2013 р. позивач надіслав на адресу ВДВС Керченського міського управління юстиції в АР Крим заяву про відкриття виконавчого провадження по постанові по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110, в якій зазначив наступне. У зв'язку з тим, що керівник ДП "Керченський СРЗ" [PERSON], 1959 р.н., ИПН [NUMBER], не сплатив добровільно у п'ятнадцятиденний строк з моменту вручення йому постанови штраф, застосований до нього за допущене адміністративне правопорушення, Управління просить прийняти міри по стягненню з [PERSON] несплаченої заборгованості в розмірі 3400,00 грн. Відомостей про місце проживання та місце роботи [PERSON] немає. Постановою заступника начальника відділу ДВС Керченського міського управління юстиції АР Крим Мироновой О.Ю. від 15.04.2013 р. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу: постанови №110, зобов'язано боржника добровільно виконати рішення у семиденний строк (до 23.04.2013 р.), у випадку невиконання рішення у встановлений строк виконати його у примусовому порядку, стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 % від суми стягнення (340,00 грн.),та витрати пов'язані з проведенням виконавчих дій. Відповідно до супровідного листа №15258-23 від 15.04.2013 р. постанова була направлена [PERSON] та УПФУ в м. Керч АР Крим. Постановою заступника начальника відділу ДВС Керченського міського управління юстиції АР Крим Мироновой О.Ю. від 06.06.2013 р. виконавчий документ - постанову №110 від 05.11.2012 р. УПФУ повернуті стягувачу, у зв'язку з наступним. Згідно відомостей УПФУ м. Керч боржник на обліку, як отримувач пенсії, не перебуває та пенсію не отримує. У м. Керч боржника не зареєстровано, що підтверджується відповіддю КМВ ГУ ДМС України в АР Крим, та встановити його місцезнаходження не представилося можливим, за місцем роботи, вказаним у виконавчому документі, боржника звільнено 12.12.2012 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті ТОВ "Укркур'єр", та про що складено Акт державного виконавці від 04.06.2013 р. Згідно відповіді ДПС України, розрахункові рахунки та джерело доходу у боржника відсутні. Згідно відповіді відділу Держкомзем, ВДАІ м. Керч, земельні ділянки та транспорт за боржником не зареєстровано. Згідно супровідного листа №15258-23 від 06.06.13р. постанова про повернення виконавчого документу стягувачу отримана УПФУ у м. Керч 13.06.2013 р., про що свідчить напис на листі. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2013 р. за вих..№11268/04-08 позивач повторно направив на адресу начальника ВДВС Керченського МУЮ в АР Крим постанову від 05.11.2012 року №110 та просив прийняти заходи по стягненню з [PERSON] несплаченої заборгованості в розмірі 3400,00 грн. 30.07.2013 року заступник начальника відділу ДВС Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронова О.Ю., розглянув заяву про примусове виконання постанови №110 від 05.11.12 р., прийняла постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови №110 від 05.11.12 р., у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст..18 закону України "Про виконавче провадження", а саме у виконавчому документі відсутня адреса, місця реєстрації, або місця проживання боржника. 17.10.2013 року позивач повторно звернувся до ВДВС Керченського МУЮ а АР Крим із заявою про відкриття виконавчого провадження по постанові по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.12 р. №110. Постановою заступника начальника відділу ДВС Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронової О.Ю. від 25.10.2013 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови УПФУ в м. Керч АР Крим №110 від 05.11.2012 р. про стягнення заборгованості у розмірі 3400,00 грн. Зазначена постанова мотивована тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст..18 закону України "Про виконавче провадження", а саме у виконавчому документі відсутня адреса, місця реєстрації, або місця проживання боржника. Згідно довідки ДП "КСРЗ" боржник згідно наказу №98 від 14.12.12 р. на підприємстві не працює. Судом встановлено, що позивач, не погодившись з постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25.10.2013 року ВП №40403324, звернувся до суду з позовом про скасування цієї постанови, визнання дій заступника начальника ВДВС Керченського міського управління юстиції Миронової О.Ю. неправомірними, зобов'язання відповідача прийняти до примусового виконання постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110 та здійснити виконавчі дії. Судом перевірена законність прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25.10.2013 року ВП №40403324, яка прийнята державним виконавцем, та встановлено, що вона не відповідає вимогам діючого законодавства з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно з п. 6 ч. 2 чт. 17 Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Частиною 1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно з п.1 ч.2 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження» встановлено трьох місячний строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання. Відповідно до статті 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. З урахуванням всіх викладених обставин, а саме неодноразового пред'явлення позивачем постанови від 05.11.2012 р. №110 до виконання, та повернення її відповідачем, суд вважає, що позивачем 17.10.2013 року своєчасно пред'явив постанову до виконання, з урахуванням строків та вимог, встановлених ст.23 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст. 18 закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Відповідач у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25.10.2013 року послався на п. 3 ч. 1 ст.. 18 Закону, відповідно до якого у виконавчому документі повинні бути зазначені адреса місця проживання або місця реєстрації боржника. Але суд зазначає, що такі відомості та інші дані, вказані у п. 3 ч. 1 ст.. 18 Закону мають бути зазначені у виконавчому документі у випадку, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, а тому вони не є обов'язковими реквізитами на відміну від відомостей, зазначених в п.п. 1,2,4,5,6 ст.. 18 Закону, що обов'язково вказуються у виконавчому листі. Більш того, суд також перевірив факт, чи передбачає відповідний процесуальний закон, на підставі якого виданий вказаний виконавчий документ, такі обов'язкові реквізити, як адреса місця проживання або місця реєстрації боржника. Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст..244-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року № 8073-X органи Пенсійного фонду України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушеннями законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, поданням недостовірних відомостей, що використовуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Таким чином, Управління, як орган, наділений повноваженням приймати міри адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, повинен діяти на підставі закону, який передбачає таку відповідальність та порядок адміністративних стягнень. Відповідно до ч. 2 ст. 283 постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. З зазначеної вище норми вбачається, що адреса правопорушника не є обов'язковим реквізитом, який повинен включати текст постанови про накладення адміністративного штрафу та зазначається, якщо він відомий. Крім того, з постанови №110 від 25.10.2013 року, винесеної у відношенні керівника ПП "Керченський СРЗ" [PERSON], вбачається, що правопорушник не з'явився на розгляд справи, а тому він не надав Управлінню ПФУ відомостей про себе. Більш того, позивач в заяві про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2013 р. по постанові по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110, додатково зазначив відомості, які ідентифікують боржника та можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, зазначив дату народження керівника ДП "Керченський СРЗ" [PERSON], 1959 р.н., його ідентифікаційний код [NUMBER], а місце роботи було зазначено в виконавчому документі. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Суд зазначає, що в даному випадку виконавчий документ, а саме Постанова №110 від 05.11.2012 р. відповідає вимогам закону в повному обсязі. Приймаючи до уваги, що оскільки постанова №110 від 05.11.2012 р. відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", відповідач безпідставно прийняв постанову від 25.10.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанова ВДВС Керченського МУЮ АР Крим від 25.10.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови по справі про адміністративні правопорушення від 05.11.2012 року №110 є необґрунтованою та неправомірною, а тому підлягає скасуванню. Отже в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У позовній заяві позивач також просить визнати дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронової О.Ю. неправомірними, порушуючими права Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АРК, як сторони виконавчого провадження. Але позивач не зазначив, які саме дії державного виконавця, він просить визнати неправомірними. Виходячи з того, що дії заступника начальника державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронової О.Ю. стосовно прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження безпосередньо пов'язані з прийняттям рішення, суд вважає належним способом захисту порушеного права саме скасування такої постанови, тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій заступника начальника державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Мироновой О.Ю., задоволенню не підлягають. Стосовно обґрунтованості позовних вимог про спонукання заступника начальника ВДВС Миронову О.Ю. прийняти до примусового виконання постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2012 р. №110, винести постанову про відкриття виконавчого провадження, а також прийняти всі необхідні заходи по виконанню зазначеного виконавчого документу, суд зазначає наступне. Адміністративний суд при розгляді справ не має права втручатися в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, призначати окремого працівника виконавчої служби для виконання будь-яких дій - в цьому разі відкрити виконавче провадження, оскільки такі дії можуть бути вчинені іншими працівниками. Більш того, заступник начальника Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим Миронова О.Ю. навіть не є відповідачем по справі, та не може ним бути, оскільки належним відповідачем по справам цієї категорії є відповідні Відділи державної виконавчої служби. Тому в такій редакції позовні вимоги не можуть бути задоволені. Згідно статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Отже, суд на підставі статті 11 КАСУ виходить за межи позовних вимог та задовольняє їх шляхом зобов'язання Відділ державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження за постановою Управління Пенсійного фонду України в м. Керч АРК по справі про адміністративні правопорушення від 05.11.2012 року №110. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про його стягнення. У зв'язку зі складністю справи судом 22.01.14 року оголошена вступна та резолютивна частина постанови, а 27.01.2014 року постанова складена у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial