Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради (надалі за текстом постанови - УПСЗН) про зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 10 березня 2010 року по день винесення рішення, та проводити у подальшому такі виплати до досягнення дитиною трирічного віку, стягнувши витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], тому відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не меншому від мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років. Натомість УПСЗН позивачці нарахувало з 10 березня 2010 року по 1 червня 2011 року допомога в розмірі 130 грн. на місяць. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року на від 22 травня 2008 року положення Закону «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнанні неконституційними в частині зупинення на 2007 рік та на 2008 рік дії ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. Позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до рівня прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, але отримала відмову у перерахунку. Вважає, що дії відповідача у цій частині є неправомірними, тому просить поновити їй строк звернення до суду, застосувавши практику Європейського Суду з прав людини відповідно до якої пенсії і соціальні виплати визнано власністю у розумінні ст. 1 Першого Протоколу Конвенції, та просила суд зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розрахованої із розміру прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років за період з 10 березня 2010 року по день винесення рішення із проведенням виплат у подальшому до досягнення дитиною 3-х років, стягнувши також судові витрати з відповідача. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] до УПСЗН про визнання неправомірними дій, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 10 березня 2010 року до 10 січня 2011 року, були залишені судом без розгляду (а. с. 91). Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за наданими письмовими поясненнями повністю підтримала обґрунтування заявлених позовних вимог, які просить суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, Борисенко Н. О., заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення, де представником відповідача було зазначено, що позивачка перебувала на обліку в УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, як застрахована особа, та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10 березня 2010 року. Вказує, що Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не передбачає розподілу на осіб, що мають право на отримання такої допомоги на застрахованих та незастрахованих осіб. У ст. 15 даного Закону було внесено зміни, відповідно до яких «допомога по догляду з дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн». У подальшому ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається здійснюється в розмірах і порядку, визначених КМУ. При цьому за п. 22 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751, відповідно до ст. 15 Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2010 року - 100 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на 1 особу за попередні 6 місяців, але не менш ніж 130 грн. Додавала також, що позивачка з 1 серпня 2010 року по 31 липня 2011 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в розмірі, що перевищує мінімальний, тобто з урахуванням доходів сім'ї, а у серпні 2011 року знову звернулась із заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з урахуванням доходів сім'ї. Тому на підставі Закону «Про Державний бюджет України» та «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», відповідач діяв правомірно. Вважаючи заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, зазначала, що неможливо зобов'язати на майбутнє вчинити певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому. Тому просила суд відмовити у задоволені позову та заперечувала проти стягнення з відповідача судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи було встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 58 від 21 січня 2010 року (а. с. 21). Згідно наказу Маріупольського відділення № 8013 філії ВАТ «Державний ощадний банк України» від 9 березня 2010 року № 47-к [PERSON] була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років з 10 березня 2010 року по [INFO] року (а. с. 22). Відповідно до довідки УПСЗН вбачається, що [PERSON] щомісячно отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 1 квітня 2010 року по 30 червня 2011 року: квітень 2010 року - липень 2010 року в розмірі 130 грн., серпень 2010 року - вересень 2010 року в розмірі 548,16 грн., жовтень 2010 року - листопад 2010 року в розмірі 567,16 грн., грудень 2010 року в розмірі 582,16 грн., січень 2011 року в розмірі 601,16 грн., лютий 2011 року - березень 2011 року в розмірі 734,33 грн., квітень 2011 року - червень 2011 року в розмірі 753,33 грн. (а. с. 25). За довідкою від 11 березня 2014 року УПСЗН вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку в УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, отримуючи допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ([PERSON], [INFO] р. н.), починаючи з 10 березня 2010 року по 21 серпня 2012 року. При цьому з урахуванням доходу родини, починаючи з 1 серпня 2010 року по 21 серпня 2012 року (а. с. 100). Відповідно до довідки від 14 березня 2014 року вбачається, що [PERSON] щомісячно отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 січня 2011 року по 21 серпня 2012 року: січень 2011 року в розмірі 601,16 грн., лютий 2011 року - березень 2011 року в розмірі 734,33 грн., квітень 2011 року - липень 2011 року в розмірі 753,33 грн., серпень 2011 року - вересень 2011 року в розмірі 960 грн., жовтень 2011 року - листопада 2011 року в розмірі 985 грн., грудень 2011 року в розмірі 1004 грн., січень 2012 року - березень 2012 року в розмірі 1073 грн., квітень 2012 року - червень 2012 року в розмірі 1094 грн., липень 2012 року в розмірі 1102 грн., серпень 2012 року в розмірі 697,59 грн. (а. с. 105). Згідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом постанови - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції з 1 січня 2002 року) (далі за текстом постанови - Загальний закон) встановлюється гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. За ст. 5 Загального закону державну допомогу сім'ям з дітьми призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Загального закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. За п. 3. ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відноситься до одного з видів державної допомоги сім'ям з дітьми. Відповідно до ст. 13 Загального закону (в редакції від 1 січня 2002 року) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. На підставі ст. 13 Загального закону (в редакції від 1 січня 2008 року на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів») право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Умови призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачені ст. 14 Загального закону, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції 2002 року) визначає, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. На підставі ч. 1 ст. 15 Загального закону (в редакції від 1 січня 2008 року на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів») допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. За п. 3 Прикінцевих положень Загального закону (в редакції від 1 січня 2002 року) розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтями 15, 18 і 20 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, яка дорівнює 25 відсотків від встановленого рівня прожиткового мінімуму. Пункт 3 Прикінцевих положень Загального закону (в редакції від 1 січня 2008 року на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів») визначав, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі за текстом постанови - Спеціальний закон) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст. 42 Спеціального закону (в редакції до змін від 1 січня 2008 року) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною, яка надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. За ст. 43 Спеціального закону (в редакції до змін від 1 січня 2008 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. На підставі ст. 44 Спеціального закону (в редакції до змін від 1 січня 2008 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі, зазначеній у ч. 1 ст. 42 цього Закону, яка фактично здійснює догляд за дитиною, щомісяця з дня надання відпустки для догляду за дитиною по день її закінчення, але не більш як по день досягнення дитиною трирічного віку включно. У разі ж виходу (працевлаштування) матері дитини або особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною, на роботу до закінчення строку відпустки для догляду за дитиною виплата зазначеної допомоги припиняється, про що видається довідка з місця роботи (служби, навчання). На підставі Розділу ІІ «Про внесення змін до законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було виключено ст. ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Однак у п. 2 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» зазначено, що Розділ II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» діє з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі щодо виключення ст. ст. 40-44 Загального закону. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22 травня 2008 року відновили свою дію положення ст. ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Натомість, в свою чергу з 1 січня 2009 року відновили свою дію положення ст. ст. 13, 15, п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми». Водночас ані Законами України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», ані іншими законами не встановлювалось обмеження щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, порівняно із тим, що був закріплений у Загальному та Спеціальному законах. Враховуючи, що за витягом з наказу Маріупольського відділення № 8013 філії ВАТ «Державний ощадний банк України» про надання позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а також з огляду на відповідь відповідача від 30 червня 2011 року вбачається, що [PERSON] є застрахованою особою (а. с. 24). Оскільки спір щодо виплати допомоги позивачці, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, охоплює період, починаючи з 11 січня 2011 року, то на відносини щодо виплати допомоги такій особі поширюються норми ст. ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», де зазначено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, яка надається такій особі у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в тому числі щодо дітей віком до 6 років. За ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» вбачається, що прожитковий мінімум застосовується для, крім іншого, встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Враховуючи, що розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачений ст. 15 Загального закону згідно до «Перехідних положень» вказаного закону Верховною Радою України щороку не визначався, то суд вважає за необхідне застосувати розмір, визначений у ст. 15 Загального закону для визначення розміру, який надається в розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, тобто не менше розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. На підставі ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року було встановлено на 2011 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у наступному розмірі для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення - для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 816 грн., з 1 квітня - 832 грн., з 1 жовтня - 853 грн., з 1 грудня - 870 грн. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року на 2012 рік було встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у наступному розмірі для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення - для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 893 грн., з 1 квітня - 911 грн., з 1 липня - 917 грн., з 1 жовтня - 930 грн., з 1 грудня - 961 грн. Порівнюючи нараховані до сплати суми [PERSON] представниками відповідача із сумами, які повинні були бути нараховані, суд прийшов до висновку, що до сплати розраховані позивачці були суми, які не відповідають, розмірам визначеним законом. Так позиція УПСЗН ґрунтується на постановах Кабінету Міністрів України, однак вони не приймались на виконання Законів України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та «Про державний бюджет України на 2012 рік», тому не підлягають застосуванню. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що обчислення допомоги [PERSON] по догляду за дитиною до трьох років повинна розраховуватись в розмірах, передбачених відповідними законами, тобто виходячи з прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, які встановлені Законами України про державний бюджет на відповідний рік. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що представники відповідача діяли з порушення норм закону, нараховуючи та сплачуючи допомогу [PERSON] по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в меншому розмірі, ніж визначений у ст. 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми». На підставі переліченого позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання дій відповідача неправомірними в цій частині та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради провести перерахунок та виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років за період, починаючи з 11 січня 2011 року по 21 серпня 2012 року, дати по яку позивачка перебувала на обліку в УПСЗН та отримувала таку допомогу, відповідно відрахувавши фактично проведені позивачці виплати. Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. До судових витрат на підставі ст. 87 КАС України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких відповідно належать витрати на правову допомогу. При цьому за ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Однак Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судових витрат Органів праці та соціального захисту населення, які відповідно до цього закону звільнені лише від сплати судового збору за подання позовів до суду конкретної категорії справ. Така ж позиція викладена у п. 13 Постанови від 16 березня 2012 року № 4 Пленуму Вищого Адміністративного Суду України «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де було зазначено, що судам необхідно враховувати, що за змістом п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Органи праці та соціального захисту населення звільняються від сплати судового збору лише у конкретних випадках та виключно за умови їх звернення до суду із позовом, тому в інших випадках Органи праці та соціального захисту населення повинні сплачувати судовий збір на загальних підставах. Таким чином відповідач за позовом [PERSON] не звільнений від сплати судових витрат позивачці за вказаною адміністративною справою. Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. При цьому представниками відповідача суду не було надано жодних відомостей щодо важкого матеріального становища УПЗСН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради або інших підстав неспроможності відповідача нести судові витрати по вказаній справі. На підставі переліченого клопотання представника відповідача про звільнення від сплати судових витрат УПСЗН за наслідками розгляду позову [PERSON] не підлягає задоволенню. За ст. 16 КАС України порядок й умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами. Згідно до ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Оглянувши надані [PERSON] на підтвердження її витрат на правову допомогу в сумі 400 грн. документи, суд не вбачає підстав для стягнення зазначених сум з відповідача, враховуючи наступне. На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який визначає граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно документів, наданих позивачкою на обґрунтування витрат на правову допомогу мається акт прийому-передачі послуг від 21 червня 2011 року, квитанція про сплату витрат у розмірі 400 грн. за відповідним рахунком, довідка з єдиного державного реєстру на філію ТОВ «Надія» в місці Донецьку, довідка про надання юридичних послуг, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] з дипломом про здобуття кваліфікації юриста. Суд при цьому зауважує, що компенсація витрат на правову допомогу під час розгляду судами адміністративних справ можлива лише за участі особи, яка надавала правову допомогу, в наступних випадках: по-перше, у судовому засіданні, по-друге, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, по-третє, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Однак жодна з перелічених вище умов при вирішенні понесених [PERSON] витрат на суму 400 грн. не може бути застосована судом, оскільки не мало місце надання правової допомоги позивачці за вказаною адміністративною справою ані у судовому засіданні, ані під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, ані під час вчинення окремих процесуальних дій по справі поза судовим засіданням, що підтверджується відповідними доказами. Таким чином вимоги [PERSON] про стягнення на її користь правової допомоги в сумі 400 грн. не підлягають задоволенню. При цьому позивачкою при вирішенні вказаного публічно-правового спору було сплачено судовий збір протягом розгляду справи у загальному розмірі 71,17 грн. Враховуючи, що судом були задоволенні заявлені позовні вимоги [PERSON] за період з 11 січня 2011 року по 21 серпня 2012 року, із заявленого періоду з 10 березня 2010 року по момент винесення судового рішення, то відповідно до частки задоволених позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору [PERSON] на користь позивачки в розмірі 25 грн.

Результат розгляду: partial