Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

31 січня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську про визнання дій неправомірними, стягнення пенсії в сумі 1 050,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 13.09.2010 [PERSON] отримувала пенсію по втраті годувальника [PERSON], який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві [INFO]. Згідно з п. 5 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок), витрати, пов'язані з виплатою пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, [PERSON] (1 050,00 грн.) включено до списку осіб, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за червень-грудень 2013 року. Вказані витрати звірені по особовій справі та узгоджені Управлінням Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська в акті щомісячної звірки за червень-грудень 2013 року. Зазначені акти підписані представниками відповідача без урахування суми пенсії та витрат на виплату та доставку пенсії в частині, що підлягає відшкодуванню відповідно до п. 4 Порядку, ч. 2 п. 5 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ч. 4 ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Фактично відповідачем не порушувався зазначений Порядок, пред'явлені акти звіряння були підписані, але без урахування зазначеної суми. На підставі цього між позивачем і відповідачем виник спір щодо відшкодування понесених витрат. У даному випадку Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли між сторонами, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розраховане на відсутність спору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20 березня 2007 року. Обґрунтування відповідачем позиції по відмові в прийнятті до відшкодування суми пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання, отриманого на виробництві, є неправомірними, оскільки таке відшкодування передбачено законодавством. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська зазначену суму. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що [PERSON] на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду в м. Луганську не перебувала та не перебуває, оскільки це не є страховим випадком. Відповідно до наданих документів до позовної заяви [PERSON] народилася у [INFO] році. Тобто, на день смерті її чоловіка ([INFO]), [PERSON] було 54 роки і вона не мала права на будь-які виплати у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки була працездатного віку та не перебувала на утриманні померлого чоловіка. [PERSON] досягла пенсійного віку і перебуває на обліку в УПФУ в Артемівському районі м.Луганська і отримує пенсію по втраті годувальника на загальних підставах згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв'язку з цим зазначений випадок не є страховим, відповідачем ніякі виплати [PERSON] не здійснювалися, тому виплачена пенсія не підлягає відшкодуванню пенсійному Фонду. За аналогічним спором вже виникав спір між УПФУ в Артемівському районі м. Луганська та відділенням Фонду. Постановою суду було відмовлено у задоволенні позову. Постанова набрала законної сили. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що будь-які правомірні дії з боку відповідача відсутні. Тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Управлінням Пенсійного Фонду України в Артемівському районі м. Луганська на адресу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луганську були направлені акти щомісячної звірки особових справ пенсіонерів, які мають право на отримання пенсій у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за період червень-грудень 2013 року. Відповідно до розрахунку суми заборгованості по пенсіонеру, [PERSON] за період з 01.06.2013 по 31.12.2013 було виплачено 1 050,00 грн. Оцінюючи дії відповідача щодо неприйняття до заліку витрат на виплату пенсії [PERSON], суд враховує наступне. Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1999 №1788 призначення та виплата пенсій здійснюється органами Пенсійного Фонду України. Статтею 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105) передбачено, що страхування від нещасного випадку на виробництві здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до ст. ст. 21, 28 Закону №1105 передбачають обов'язок Фонду відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсію у зв'язку з втратою годувальника який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд відповідно до ст. 467 Закону №1105 та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Відповідно до ч. 2 ст. 36 вищезазначеного закону непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік, батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік , а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він не працюють і зайняті доглядом за дитиною померлого годувальника до досягнення нею 8 років. Згідно п. «д» ч. 1 ст. 21 Закону № 1105 у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. У відповідності до ст. 28 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право у разі настання страхового випадку. Зокрема до цих грошових сум входить страхова виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ст. 33 Закону № 1105 у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що основною умовою одержання щомісячних страхових виплат по втраті годувальника є непрацездатність, знаходження на утриманні померлого та відсутність іншого доходу від роботи. Як вбачається з розпорядження УПФУ в Артемівському районі м. Луганська №190024 від 14.01.2014, [PERSON] є непрацездатною особою, але станом на 14.01.2014 працює, тому відповідно до вимог норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську у даному випадку не повинно відшкодовувати позивачу пенсію по втраті годувальника. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач та відповідач відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені. Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, у якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено, що постанову у повному обсязі буде виготовлено та підписано 25.02.2014.

Результат розгляду: denied