Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання неправомірною відмову та зобов'язання здійснити перерахунок, посилаючись на те, що вона з 12 грудня 1965 року працювала суддею, а з 21 червня 1982 року головою Дарницького районного суду м. Києва. 16 липня 2001 року Указом Президента України звільнена з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку. Згідно ст. 43 п. 4 Закону України «Про статус суддів» Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва виплачує їй щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % заробітку. Максимальний розмір щомісячного грошового утримання суддям у відставці не може перевищувати 10 000 грн. на період виходу у відставку. 16 липня 2001 року їй нараховане грошове утримання в розмірі 5 230 грн. 01 коп. Згідно ст. 43 п. 2 Закону України «Про статус суддів» за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Стаття 46 п. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» наголошує про те, що довічне грошове утримання судді виплачується повністю незалежно від заробітку, одержаного після виходу у відставку. У січні 2012 року Постановою Кабінету Міністрів України суддям було підвищено розмір заробітної плати. 16 січня 2014 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва з заявою про перерахунок її довічного грошового утримання у зв'язку з підвищенням заробітної плати, долучивши відповідні довідки з Територіального управління Державної судової адміністрації у м. Києві про збільшення суддівської винагороди, проте відповідач своїм листом № 282/06 від 21.01.2014 року відмовив їй у задоволенні заяви. Посилаючись на те, що перерахунок раніше призначеного грошового утримання відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюється лише суддям Конституційного Суду України. Таку відмову вона вважає протиправною, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана. Просить суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду в Дарницькому районі м. Києва щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру грошового довічного грошового утримання судді у відставці на підставі поданої нею заяви від 16 січня 2014 року та наданих довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 30 грудня 2013 року з 03 червня 2013 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 у розмірі 90 % без обмеження заробітної плати. Відповідач - УПФ України в Дарницькому районі м. Києва надав письмові заперечення, в яких не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення, так як у ч. 4 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів " визначено, що у разі зміни грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Оскільки Законом передбачено проведення перерахунку пенсії довічного грошового утримання лише суддям Конституційного суду України, у відповідача відсутні підстави для проведення позивачу перерахунку грошового утримання. Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] з 12.12.1965 року працювала на посаді судді, а з 21.06.1982 року на посаді Голови Дарницького районного суду м. Києва. 16.07.2001 року указом Президента України звільнена у зв'язку поданням заяви про відставку та набула статусу судді у відставці. Позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати. У зв'язку зі збільшенням з 01 січня 2013 року посадового окладу та надбавки за вислугу років працюючого судді районного суду до 21793 грн., а з 01 грудня 2013 року до 23142 грн., що підтверджується довідками територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві від 30.12.2013 року № 702, 703 позивач 16.01.2014 року звернулася до відповідача з заявою про здійснення перерахунку довічного грошового утримання. Листом від 21 січня 2014 року за № 282/06 відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне грошове утримання суддів, які вийшли у відставку, перераховується у разі зміни розміру грошового утримання тільки діючих суддів Конституційного Суду України. Згідно з п. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (в редакції, що була чинною на час виходу позивача у відставку) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, відповідно до постанови ВРУ від 15.12.1992 року "Про порядок введення в дію Закону України" "Про статус суддів" з подальшими змінами, в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. На підставі цього Закону України «Про статус суддів», діючого на час виходу позивача у відставку, їй було призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати діючого судді. Після виходу позивача у відставку набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 р., відповідно до якого була запроваджена нова формула обчислення заробітної плати суддів, внаслідок чого з 01.01.2012 р. розмір заробітної плати суддів загальних судів всіх рівнів, в тому числі й суддів Верховного суду України, був значно підвищений в силу положень ч. ч. 3, 4 ст. 129 Закону № 2453. Одночасно, цим Законом для суддів загальних судів було введено обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який не мав перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (ч. 5 ст. 138 Закону № 2453). Виключення із загального правила було застосовано лише для суддів Конституційного Суду України, за якими було збережено право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання в разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України (ч. 4 ст. 138 Закону № 2453). Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано неконституційними: - частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус судців" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI; - статтю 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI; - абзац другий пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством. Між тим, підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668-УІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668- VI та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668-VI, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована, у зв'язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана. Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. З врахуванням викладеного, вважаю, що судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці порівняно із суддями Конституційного Суду України. Крім того, у відповідності до ст. 6.4 Європейської хартії про статус суддів, суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на основні елементи соціального захисту, зокрема, правом на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно стажу його роботи - понад 20 років на посаді судді. Згідно зі ст. 130 Конституції України, ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» однією із гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення. Частиною 1 ст. 2 КАС України зазначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів держави влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владні управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно із ст. 124 Конституції України, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Конституції України з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду Україн визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо було порушена встановлена Конституцією України процецура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Відповідач вважає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання Законом № 2453 передбачений тільки для суддів Конституційного Суду України, шо прямо суперечить вищезазначеному рішенню Конституційного Суду України і є не виконанням судового рішення. Разом з тим, наявність у Законі спеціальної норми, що стосується суддів Конституційного Суд України, не скасовує інші вище зазначені норми цього Закону, які вказують на необхідність зміни розміру довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із зміною розміру заробітної плати працюючого судді. В той же час вимоги ст. 138 Закону № 2453 не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям місцевих судів у відставці. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідач не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності. Таким чином, відмова відповідача у проведенні перерахунку щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці є протиправною, оскільки позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % від грошового утримання працюючого на посаді голови районного суду, а тому вважаю за необхідне зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання. Разом з тим, враховуючи, що позивач звернулася з позовом 03.02.2014 року, позовні вимоги підлягають задоволенню з 03 серпня 2013 року, натомість позовні вимоги за період з 03 червня 2013 року по 02 серпня 2013 року відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва підлягають залишенню без розгляду. В порядку ст. 94 КАС України підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір в сумі - 73 грн. 03 коп., що підтверджується відповідною квитанцією про його оплату. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial