Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідачів, у якій просить суд скасувати постанову №000798 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 22 листопада 2013 року. Вимоги мотивовані тим, що вона самовільно не займала земельну ділянку, як зазначено в оскаржуваній постанові, а користується нею правомірно, оскільки споруди, які розташовані на ділянці належать їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності та технічним паспортом. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та інше. Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Судом встановлено, що відповідно до постанови № 000798 від 22.11.2013 року на [PERSON] накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 гривень за порушення ст. 53-1 КУпАП. Позивачка вказаною постановою визнана винною в тому, що вона самовільно зайняла земельну ділянку орієнтовною площею 0,0035 га на якій розташована капітальна господарська будівля. Дана земельна ділянка знаходиться на території Державного закладу Спеціалізованого санаторію ім.. А.П. Чехова Міністерства охорони здоров'я України у межах Державного акту на право постійного користування санаторієм земельною ділянкою та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підставою для розгляду посадовою особою конкретної адміністративної справи був протокол про адміністративне правопорушення № 000813 від 15.11.2013 року складений державним інспектором Буряком С.В., відповідно до якого 15.11.2013 року о 12 годин було виявлено факт самовільного зайняття та використання [PERSON] земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0035 га на якій розташована капітальна господарська будівля. Дана земельна ділянка знаходиться на території Державного закладу Спеціалізованого санаторію ім.. А.П. Чехова Міністерства охорони здоров'я України у межах Державного акту на право постійного користування санаторієм земельною ділянкою та знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є порушенням ст. 125 Земельного Кодексу України. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності складається у відповідності з положеннями ст. 283 КУпАП, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення. Згідно з вимогами вказаної норми постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення. Постанова про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами, в ній повинно бути наведено пояснення і ставлення до вчиненого правопорушення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (пояснення свідків, висновки експерта, речові докази та інше), мотивовані висновки посадової особи про кваліфікацію вчиненого, вид та розмір покарання, вирішення питання про вилучені речі і документи. Досліджена в судовому засіданні постанова не відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення. В постанові не зазначений час вчинення або виявлення адміністративного правопорушення, що є не зазначенням у повному обсязі суті правопорушення, тобто, не зазначенням у повному обсязі об'єктивної сторони правопорушення. Це також позбавляє суд можливості вирішити питання щодо строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до положень частини 2 статті 71 КАС України доказування законності своїх дій покладено саме на посадову особу, або колегіальний орган, який вчинив дію, що оспорюється в судовому порядку позивачем. Обов'язок доказування вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні правопорушення у сфері охорони природи покладено на посадову особу, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Диспозиція статті 53-1 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки. Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 14.09.2013 року є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з допоміжними приміщеннями сарай Ч3 і лазня Ю3 загального користування. Приватизація даної [ADDRESS] одночасно з допоміжними приміщеннями сарай Ч3 і лазня Ю3 загального користування була здійснена 11.06.2001 року. Відповідно до чинного законодавства України до особи, яка на праві власності володіє житловим будинком, будівлею або спорудою, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення. У силу п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, - у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення, бездіяльності, дій суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення. З'ясувавши надані суду докази, суд приходить до висновку, що у інспектора Буряк С.В. не було ніяких доказів того, що [PERSON] самовільне зайняла та користувалась земельною ділянкою. За таких обставин, постанова державного інспектора № 000798 від 22.11.2013 року не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Результат розгляду: granted