Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач) про визнання дій відповідача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги до 05 Травня за 2000-2013 роки у меншому розмірі - неправомірними; зобов'язання відповідача перерахувати йому одноразову грошову допомогу, виходячи з розміру 5 мінімальних пенсій за віком, розрахованих від прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат та виплатити йому одноразову грошову допомогу, а також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 200000, 00 грн. Деснянський районний суд міста Києва своєю постановою від 25 червня 2013 року позов задовольнив частково. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2013 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій та має право на отримання разової грошової допомоги до 05 Травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Проте, як зазначає позивач, відповідні виплати здійснювалися відповідачем у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими на виконання законів України про Державний бюджет на відповідний рік. Колегія суддів апеляційної інстанції з приводу даних правовідносин, що виникли за період 2012 - 2013 років, звертає увагу на наступне. Приписами ст. 95 Конституції України закріплено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», який набрав чинності 01.01.2012 року, установлено, що у 2012 році норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Вищезазначена норма прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» змін не зазнавала, неконституційною не визнавалася, а отже, підлягає застосуванню з часу набрання законом чинності. Так, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом, зобов'язаний проводити зазначені виплати у спосіб та в розмірах, що встановлені законодавством, чинним на момент їх здійснення. Верховною Радою України 22.12.2011 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» № 3491-VI, який набрав чинності 01.01.2012 року, пунктом 3 Прикінцевих положень якого передбачено, що у 2012 році норми ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Виходячи з положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1381 від 28 грудня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», п. 5 якої передбачені розміри виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до якої, позивачу була здійснена виплата грошової допомоги до 5 травня за 2012 рік. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вказана грошова допомога виплачена позивачу в розмірі та порядку, встановленому чинними нормативно-правовими актами України. Що стосується вимог за 2013 рік, то дані спірні правовідносини регулюються Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), «Про Державний бюджет України на 2013 рік», Постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2013 році, відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 13 березня 2013 року № 149 (далі - Постанова КМУ № 149). Разом з тим, з пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» вбачається, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 12, 13 Закону № 3551-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. 13 березня 2013 року на підставі та на виконання положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову КМУ № 149, якою визначено розмір та порядок здійснення виплат, зокрема, передбачених статтями 12, 13 Закону № 3551-XII. Згідно до частини 2 статті 4 Бюджетного кодексу України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Відповідно до норм Конституції України, а саме: частини 2 статті 6, частини 2 статті 9, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у межах, встановлених Конституцією України, і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З положень частини 3 статті 113, пункту 10 статті 116, частини 1 статті 117 Конституції України вбачається, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції. Рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 року надане офіційне тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Таким чином, наведені правові норми та їх офіційне тлумачення положень, надане Конституційним судом України, надають підстави вважати, що до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем повинні застосовуватися положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Постанови КМУ № 149, якою визначено розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік. Доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Закону № 3551-XII, а не Постанови КМУ № 149, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне. На час нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік одночасно діяло кілька законів: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України «Про Державний бюджет на 2013 рік», які по різному регулюють порядок виплати та розміри зазначено допомоги. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення питання, з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, перевагу слід надавати тій з них, яка прийнята пізніше, у даному випадку - Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік», яким визначення порядку та розмірів щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік делеговано Кабінету Міністрів України. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно здійснено нарахування та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2013 рік у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 149. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність дій відповідача щодо перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій із врахуванням зазначених вище положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied