Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач звернулась до суду із адміністративним позовом до [PERSON] про примусове видворення за межі України. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що відповідач прибув в Україну вперше 27.06.2004 року через КПП «Донецьк» літаком. Після закінчення відповідного терміну перебування 14.09.2004 року територію України не покинув, з питання продовження терміну перебування до ОВС не звернувся. 23.02.2006 року СГІРФО Приморського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області стосовно іноземця було винесене рішення пре видворення з території України із забороною подальшого в'їзду на її територій терміном на п'ять років до 23.02.2011 року. 20.02.2009 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя виніс рішення про примусове видворення [PERSON] з території України із забороною подальшого в'їзду на її територію терміном на п'ять років. Однак вказані рішення суду він не виконав, уникав контакту зі співробітниками ОВС. Як зазначив позивач, у зв'язку з відсутністю коштів та документів для перетину кордону, відповідач буде ухилятися від виїзду з території України. У судовому засіданні представник позивача - Полякова В.В., яка діє на підставі довіреності, позовну заяву підтримала і просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні, викладеним у адміністративній позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність. (а.с. 8) Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 лютого 2009 року та рішенням Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 26.04.2011 року відповідача громадянина Республіки Грузія [PERSON], [INFO] було видворено за межі України у строк до 20 лютого 2014 року та 26 квітня 2016 року відповідно. Із долученої до матеріалів справи постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2008 року, судом вбачається, що судом була встановлена вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме, будучі громадянином іншої держави порушив правила перебування на території України, тобто проживав на території України без відповідних документів на право проживання. Як вбачається судом із довідки від 02 січня 2013 року, відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна туберкульозна лікарня» м. Запоріжжя в період з 01.11.2012 року до 02.01.2013 року Судом також встановлено, що [PERSON] проживала разом із відповідачем, від спільного шлюбу вони мають доньку - [PERSON], про що свідчать її письмові пояснення від 23 квітня 2013 року та письмові пояснення відповідача від 24 квітня 2013 року, копія яких долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Частиною третьою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суду перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Частиною 1, 2 статті 16 встановлено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України. За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Відповідно до п. 5 Типового положення «Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців. Згідно п. п. 19, 27 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами. Паспортний документ подається іноземцем та особою без громадянства для реєстрації у пункті пропуску через державний кордон посадовій особі Державної прикордонної служби. Реєстрація проводиться на період короткотермінового перебування - для іноземців та осіб без громадянства з держав з візовим порядком в'їзду на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами; для іноземців та осіб без громадянства з держав з безвізовим порядком в'їзду - на термін не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами. Іноземці та особи без громадянства можуть звільнятися від реєстрації паспортного документа на підставі відповідного міжнародного договору України на умовах взаємності. Продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені у пунктах 20 і 21 цих Правил і прибули на тривале перебування з метою навчання, працевлаштування, у приватних справах тощо, здійснюється територіальними органами або підрозділами Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в порядку, встановленому МВС. Відповідні документи оформляються на підставі письмових звернень іноземця та особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше ніж за 3 робочих дні до закінчення дії реєстрації. У продовженні терміну може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та коштів для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучі громадянином іноземної держави, всупереч рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 лютого 2009 року та Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 26.04.2011 року, маючи заборону на в'їзд, потрапив на територію України у невстановлений судом спосіб, чим порушив ст.ст. 4, 9, 16 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», при цьому відомості про перетин ним кордону України, у органів охорони державного кордону - відсутні. А й отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача про примусове видворення відповідача з України обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, на підставі викладеного та

Результат розгляду: granted