Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Товариство з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» (далі - ТДВ «ПВЗ») звернулося до суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську міжрегіонального Головного управління Міндоходів, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2013р. №0000121402. В обґрунтування позову зазначило, що не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій -триваюче. Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз. Таким чином, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону №265/95-ВР та скоєння яких позивач не заперечує, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2014р. відмовлено у задоволенні позову ТДВ «ПВЗ» у повному обсязі. Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними доводам позовної заяви. Окрім того, позивач послався на Постанови Верховного Суду України від 16.04.2013р. №21-89а13 та від 04.06.2013р. №21-155а13. Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що при проведенні планової документальної перевірки ТДВ «ПВЗ» встановлено не забезпечення щоденного друкування фіскальних звітних чеків (Z-звітів) в робочі дні підприємства (відповідно до касових книг ТДВ «ПВЗ») у загальній кількості 141 шт, чим було порушено п.9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР. Зведені дані щодо дат, за які не було роздруковане Z-звіти, наведені в акті перевірки за жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень, лютий, березень та квітень 2012 року. Дати не роздрукування 2 - звітів у відповідному періоді: жовтень 2011 03,04,05,06,07,10,11,12,13,14,17,18,19,20,21,24,25,26,27,28,31 листопад 2011 01,02,03,04,07,08,09,10,11,14,15,16,17,18,21,22,23,24,25,28,29,30 грудень 2011 01,02,05,06,07,08,09,12,13,14,15,16,19,20,21,22,23,26,27,28,29,30 січень 2012 03,06,10,11,12,13,16,17,18,19,20,23,24,25,26,27,31 лютий 2012 01,02,03,06,07,08,09,10,13,14,15,16,17,20,21,22,23,24,27,28,29 березень 2012 01,02,03,05,06,07,12,13,14,15,16,19,20,21,22,23,26,27,28,29,30 квітень 2012 02,03,04,05,06,09,10,11,12,13,14,17,18,19,20,23,24,25. За встановлене порушення відповідачем, на підставі пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», було застосовано до позивача у справі штрафні санкції у розмірі 141х340 грн = 47940 грн. З даного приводу прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0000121402 від 28.08.2013р. (а.с.14-15). Позивачем не оспорювалися дії відповідача щодо проведення перевірки в частині дотримання вимог законодавства у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій та визнається факт не здійснення щоденного роздрукування 141 Z-звіту за дати, наведені в акті перевірки. Спір полягає у розмірі застосованої штрафної санкції. Податковий орган застосував штрафну санкцію, виходячи з кількості днів (141 день), за які позивачем не було здійснено щоденне друкування Z-звітів. Суд першої інстанції не погодився з посиланнями позивача на вимоги статті 61 Конституції України про неможливість повторного притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення, та необхідність з огляду на це застосовувати до нього санкцію у розмірі 340 грн за не роздрукування щоденного звітного чеку за 141 день, як за одне правопорушення та дійшов висновку про обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення-рішення від 21.08.2013р. №0000121402 та відсутність підстав для його скасування. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Згідно з пунктом 4 статті 17 цього Закону у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій за рішенням відповідних органів державної податкової служби України до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій. Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче. Враховуючи, що згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз. Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону №265/95-ВР, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій. Дана правова позиція наведена у Постановах Верховного Суду України від 16.04.2013р. №21-89а13 та від 04.06.2013р. №21-155а13. Згідно з ч.1 ст.2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ст.202 ч.1 п.4 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted