Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області, у якому, згідно поданих уточнень, просить: визнати неправомірною відмову № 40/01-14/3794 від 05.08.2013 року у наданні висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодженні кадастрового плану земельної ділянки, плану відведення земельної ділянки щодо зміни цільового призначення; зобов'язати погодити кадастровий план земельної ділянки за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610160300:07:001:0026; зобов'язати погодити план відведення земельної ділянки (за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610160300:07:001:0026) щодо зміни цільового призначення; зобов'язати надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610160300:07:001:0026; зобов'язати внести зміни до відомостей Поземельної книги щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (нове цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку) за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610160300:07:001:0026. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 4610160300:07:001:0026, площа 0,0837 м.кв) перебуває у її власності на підставі договору дарування. Вказано, що вона як власник земельної ділянки вирішила змінити її цільове призначення з «ведення особистого селянського господарства», оскільки планувала збудувати житловий будинок. Рішенням Винниківської міської ради надано згоду на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, а Львівським міським виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовлено проект землеустрою. Однак відповідач відмовив у погодженні вказаного проекту, кадастрового плану земельної ділянки та плану відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка не відноситься до земель м. Винники. Зазначено, що нею, відповідно до статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр», було подано всі необхідні документи для погодження проекту, кадастрового номеру, плану земельної ділянки та для видачі нового Свідоцтва про право власності. Тому підстав для відмови у відповідача не було. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що відповідно до положень Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягає обов'язковому погодженню з органом, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Відповідачем повідомлено про неможливість погодження технічної документації із землеустрою, оскільки така земельна ділянка згідно з індексно-кадастровими даними знаходиться за межами м. Винники. Однак державний акт про право власності та рішення Винниківської міської ради та інші документи з землеустрою свідчать, що земельна ділянка знаходиться в межах м. Винники. Тому відповідач зобов'язаний погодити документацію з землеустрою, внести відповідні відомості до Поземельної книги щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Просив позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечив, подав письмові заперечення. У запереченнях вказано, що відповідно до затверджених меж м. Львова, земельна ділянка по [ADDRESS], входить в межі м. Львова. Згідно з індексно-кадастровою картою, генеральним планом м. Винники та схемою меж м. Винник, дана земельна ділянка розташована за межами м. Винник. Оскільки земельна ділянка розташована та території повноважень Львівської міської ради, то рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки було прийняте неуповноваженим органом місцевого самоврядування. Представник відповідача в судовому засіданні, у якому був присутнім, подані заперечення підтримав. Просив у задоволенні позову відмовити. В судове засідання 20 січня 2014 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до статті 71 та 128 КАС України розгляд справи завершувався за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 4610160300:07:001:0026, площа 0,0837 м.кв) на підставі договору дарування від 29.05.2012 року. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, цільове призначення вказаної земельної ділянки - «ведення особистого селянського господарства». Рішенням 11 сесії Винниківської міської ради від 27.09.2012 року «Про надання згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS]», розглянувши звернення [PERSON], їй надано згоду на зміну цільового призначення земельної ділянки та дозвіл на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0837 га на [ADDRESS] у власність для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку із земель сільськогосподарського призначення. На підставі вказаного рішення та за заявою [PERSON] Львівський міський виробничий відділ Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку (у зв'язку зі зміною цільового призначення). З матеріалів справи судом встановлено, що 15.04.2013 року [PERSON] подала до відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області заяву за № 40/01-14-В-87 щодо погодження технічної документації на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Розглянувши вказане звернення, відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області листом від 05.08.2013 року за № 40/01-14/3794 повідомив, що рішення про надання згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки було прийнято неуповноваженим органом, оскільки земельна ділянка перебуває в межах земель м. Львова (Личаківського району). Тому відділ Держземагенства не мав підстав для погодження технічної документації з землеустрою. Так, відповідно до статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2013 року) зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснювалась за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлювався Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 затверджено Порядок зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб. Вказана постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154. Отже, була чинною станом на момент прийняття 27 вересня 2012 року рішення Винниківською міською радою №618. Відповідно до пункту 2 та 3 цього Порядку зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення. Згідно з 6 пунктом Порядку проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Відповідно до меж м. Львова, затверджених указом Перзидії Верховної ради УРСР № 3308-ІХ від 27.04.1987 року «Про розміщення меж міста Львова», указом Президії Верховної ради УРСР № 5541-ІХ від 09.03.1988 року «Про розширення меж м. Львова», земельна ділянка на [ADDRESS] входить в межі м. Львова (Личаківський район). З долучених відповідачем документів, а саме з фрагменту Схеми меж м. Винники, індексно-кадастрової карти та Генплану м. Винники вбачається, що місце розташування земельної ділянки на [ADDRESS] перебуває за межами м. Винники, що чітко відмежовано відповідними умовними позначеннями. Отже, на земельну ділянку на [ADDRESS] не поширюється компетенція Винниківської міської ради, така земельна ділянка розташована на території компетенції Львівської міської ради. З матеріалів справи судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [ADDRESS] виготовлено на підставі рішення 11 сесії Винниківської міської ради від 27.09.2012 року «Про надання згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS]». Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Тобто, територіальні органи земельних ресурсів при погодженні документації із землеустрою повинні відмовляти у погодженні проекту землеустрою у разі невідповідності поданої на погодження документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Враховуючи викладене вище, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] виготовлено на підставі рішення Винниківської міської ради, то підстав для розгляду та погодження позивачці документів на цю земельну ділянку у відповідача не було. Суд зазначає, що з 2013 року істотно змінився порядок зміни цільового призначення земельної ділянки для громадянина - власника такої земельної ділянки, а саме щодо розроблення такого проекту землеустрою про зміну цільового призначення. Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з 2013 року розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів АРК, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розробку. Тому дії щодо погодження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки, виготовленого згідно з новим порядком, не будуть залежати від рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу. Також суд зазначає, що для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів виконавчої і судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. Кожний державний орган, суб'єкт владних повноважень діє самостійно в межах визначеної йому компетенції, не має права передавати (делегувати) свої повноваження, крім визначених законом випадків. З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушених прав, суд виходить з того, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача погодити кадастровий план, план відведення земельної ділянки, надати висновок про погодження проекту землеустрою внести зміни до відомостей Поземельної книги є виключною компетенцією відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області, а тому суд не вправі перебирати на себе компетенцію суб'єкта владних повноважень. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 3 статті 2 та статті 11 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Оскільки відповідач, в межах наданих йому повноважень, не міг погодити позивачу містобудівне обґрунтування, то суд розцінює такі дії відповідача як правомірні. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Результат розгляду: denied