Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до УПФУ в Заставнівському районі Чернівецької області про скасування вимоги по сплаті заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що він є пенсіонером за віком та отримує відповідну пенсію. УПФУ в Заставнівському районі винесено на ім'я [PERSON] вимогу №Ф-64 від 12.02.2013 року про спалу боргу за єдиним внеском. Посилаючись на те, що він не є платником єдиного внеску з 02.04.2012 року, добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не здійснював, просив вимогу скасувати. Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2013 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС). Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] зареєстрований з 05.04.2007 року як фізична особа-підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування (а.с.18). Крім того, з 02.04.2012 року позивач є пенсіонером за віком (а.с.17). Відповідно до п.п. 1 ч.2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. За результатами своєї підприємницької діяльності [PERSON] 08.02.2013 року подав до управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області, звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2012 рік. Відповідно до вказаного звіту [PERSON] нараховано до сплати єдиного соціального внеску в сумі 3403,02 грн. (а.с. 30). В подальшому у зв'язку із несплатою суми єдиного соціального внеску, вказаної у поданому звіті, у встановлені законодавством строки (до 20.01.2013), [PERSON] 12 лютого 2013 року виставлено вимогу № Ф - 64 про сплату боргу по ЄСВ сумі 3403,02 грн., яку позивач і оскаржив. Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що [PERSON] як пенсіонер за віком та фізична особа-підприємець не є платником єдиного внеску, тому оскаржувана вимога органу Пенсійного фонду України підлягає скасуванню як протиправна. Колегія суддів апеляційного суду із таким висновком не погоджується, з огляду на наступне. Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Згідно ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідано до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно частини четвертої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" порядок адміністрування єдиного внеску визначається Податковим кодексом України. Згідно вимог п. 57.1. ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 08.02.2013 року подав до УПФУ в Заставнівському районі Чернівецької області звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2012 рік. Відповідно до вказаного звіту [PERSON] нараховано до сплати єдиного соціального внеску в сумі 3403,02 грн. (а.с. 30). Таким чином визначена в оскаржуваній вимозі сума недоїмки є узгодженою, та підлягає сплаті позивачем. Зважаючи на те, що в установлений Законом строк сума боргу не була сплачена, орган Пенсійного фонду України на підставі наданих йому повноважень прийняв оскаржувану вимогу №Ф-64 від 12.02.2013 року, яка, за встановлених обставин, є правомірною. Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied