Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтава про визнання незаконним рішення про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та про зобов'язання здійснити виплати відповідно до Закону України „Про судоустрій та статус суддів", в якому просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві щодо відмови [PERSON] в перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2013 року відповідно до вимог ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" - неправомірними; зобов"язати Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання [PERSON] з 01.12.2013 року, виходячи з довідок ТУ ДСА в Полтавській області та розміру 80% заробітної плати (судівської винагороди) працюючого судді на посаді заступника голови суду з урахуванням виплаченого грошового утримання без обмежень максимального розміру щомісячного грошового утримання, здійснюючи в подальшому перерахунок та виплачувати щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] виходячи з довідок ТУ ДСА в Полтавській області та розміру 80% заробітної плати (судівської винагороди) працюючого судді на посаді заступника голови суду без обмежень максимального розміру щомісячного грошового утримання. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився надавши суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та надав заперечення, згідно яких заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що постановою Верховної Ради України від 24.02.1994 року «Про доповнення Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дії Закону України «Про статус суддів» були передбачені перерахунки щомісячного грошового утримання судді у відставці в разі зміни заробітної плати суддів, які працюють на відповідній посаді. Вищезазначена постанова втратила чинність на підставі Закону № 2453-VI від 07.07.2010 року. Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1 та зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891 не передбачено перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач, [PERSON], має 20 років стажу судді, з 2001 року являється суддею у відставці і з того часу, відповідно до Закону України „Про статус суддів», отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового забезпечення працюючого судді заступника голови Октябрського районного суду м. Полтави, на посаді якого він працював перед виходом у відставку. З 01 грудня 2013 року відповідно до вимог ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" та довідки територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області №2343 від 06.12.2013 року визначено, що суддівська винагорода працюючого судді на посаді заступника голови суду, яка вираховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає 17661,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят одну гривню 00 копійок). Таким чином, йому як судді у відставці відповідачем необхідно було провести перерахунок грошового утримання, яке він має отримувати щомісячно. Як зазначив у своєму позові та в судовому засіданні позивач, у зв"язку з цим, 15.01.2014 року він звернувся до Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві з відповідною заявою про проведення перерахунку, належного йому грошового утримання. Ним було отримано колегіальне рішення Управління пенсійного фонду України Ленінського району у м. Полтаві №19 від 21.01.2014 року про відмову у здійсненні перерахунку. Вказане рішення було отримано ним 27 січня 2014 року, в його обгрунтування відповідач вказує, що перерахунок грошового утримання суддів у відставці при збільшенні заробітної плати (суддівської винагороди) працюючим суддям не передбачено посилаючись на п.4 ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів". Тому, позивач вважає, що відповідач - Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві безпідставно відмовив йому у перерахуванні довічного утримання, посилаючись на ч.4 ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" згідно якої перерахунок довічного грошового утримання передбачено лише для суддів Конституційного суду. Дана відмова у проведенні перерахунку грошового утримання позивачу є незаконною і суперечить вимогам діючого законодавства України, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 123 Закону України „Про судоустрій України", який діяв в період проходження служби [PERSON], розмір заробітної плати (грошового забезпечення) судді повинен забезпечувати його фінансову незалежність, визначається відповідно до Закону про статус суддів та інших нормативно-правових актів щодо умов оплати праці суддів і не може бути зменшений. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України „Про статус суддів", який діяв на момент спірних правовідносин, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі самі гарантії недоторканості та соціального захисту до виходу у відставку. Однією із гарантій соціального захисту його виходу у відставку є виплата [PERSON] довічного щомісячного грошового утримання в розмірі 80 відсотків його заробітної плати, тобто грошової суми, яка змінювалася у відсотковому відношенні до суми заробітної плати, а у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп2011, правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов"язаними. У правовій позиції Контситуційного суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року №4-рп2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 року №6-рп99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 року №5-рп2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною першою статті 126 Закону закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією України і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч. 1 ст. 130 Закону є обов"язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів. Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Таким чином, цілою низкою законів і нормативними актами встановлений особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів і це є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Конституційний суд України у рішенні від 01.12.2004 року №20-рп2004 сформулював правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне забезпечення суддів, встановлені ст. 44 Закону України „Про статус суддів" не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижувати гарантії їх незалежності (абзац другий пункту 7 мотивувальної частини). Отже, при прийнятті Закону України „Про судоустрій і статус суддів" вказане рішення Конституційного суду України не враховане. Разом з тим, рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року №20-рп2004 року, як і вище зазначені рішення Конституційного суду України, є обов"язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Однією із соціальних гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітної плати, пенсії, щомісячного грошового утримання судді, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване не забезпечення гідності його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюється Законом України „Про статус судді". Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного суду України від 11.10.2005 року №8-рп2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання). Статтею 43 Закону України „Про статус суддів" визначено, що суддям, які вийшли у відставку, призначається пенсія на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу". Відповідно до ч. 4 ст. 43 цього закону судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або щомісячне грошове утримання. При цьому розмір такого утримання не обмежений. Відповідно до ч.2 та 5 ст. 37 Закону України „Про державну службу" пенсія державним службовцям встановлюється без обмеження її граничного розміру. Згідно ч. 3 ст. 138 закону щомісячне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад двадцять років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок (ч.4 ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів"). Відповідно до ст. 129 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов"язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних суддів. Як зазначив Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2001 року №18-рп2011, щомісячне довічне грошове утримання суддів є самостійною гарантією незалежності суддів та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов"язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв"язку з виконанням ним своїх обов"язків щодо здійснення незалежного неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов"язків та особливою формою його соціального забезпечення. Необхідно вказати, що грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок державного бюджету України. Положення Європейської хартії про закон „Про статус суддів" від 10.07.1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та які виконували професійні обов"язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4). Статтею 17 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема, вирішенням питань внутрішньої діяльності судів органами суддівського самоврядування. Згідно п. 6 рішення Ради Суддів України №18 від 23.03.2012 року за результатами розгляду звернень суддів у відставці щодо їх права на перерахунок довічного грошового утримання, вважати наявними у них такого права відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України „Про судоустрій статус суддів". Також у вказаному рішенні вказано, що необхідно запровадити такий порядок перерахунку довічного грошового забезпечення суддям у відставці на рівні Державної судової адміністрації України та Пенсійного фонду України, за яким під грошовим утриманням судді, який працює на відповідній посаді, слід вважати єдиний рівень по державі для суддів відповідної інстанції. Необхідно зазначити, що позивач звертався до відповідача з вимогами про проведення перерахунку, належного йому на підставі ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" довічного грошового утримання і прохав здійснити його виплату, однак відповідач надав йому відмову, крім того відповідачем не було враховано рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа № 1-2/2013.). На підставі ст.ст. 126, 130 Конституції України, п.п. 6.1, 6.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів», ст. 123 Закону України «Про судоустрій України», ст. 44 Закону України «Про статус суддів», ст.ст. 2, 6, 7, 21, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», -

Результат розгляду: granted