Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову вказала, що рішеннями Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 24.04.2013р. та 09.08.2013р. встановлені факти її проживання з [PERSON], який помер [INFO], однією сім'єю без реєстрацію шлюбу та перебування позивача на утриманні померлого [PERSON] З вказаними рішеннями суду позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника, але рішенням від 29.10.2013р. відповідач відмовив у призначенні такої пенсії із посиланням на те, що рішення судів не є підставами для призначення позивачу такої пенсії. Позивачка вважала таку відмову незаконною та просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Постановою Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 10 грудня 2013р. позов [PERSON] задоволений, внаслідок чого дії відповідача визнані протиправними та зобов'язане відповідача призначити та сплачувати позивачу пенсію у зв'язку із втратою годувальника з 10.12.2013р. Управління Пенсійного фонду України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до правомірності дій відповідача при відмові у призначенні позивачу пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника, оскільки позивачка із померлим [PERSON] у шлюбі не була та не є його дружиною. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, що дає суду право розглянути справу у відсутності сторін в письмовому провадженні на підставі ст.187 ч.1 КАС України. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне. 25.10.2013 року [PERSON] звернулась до УПФУ в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію померлого [INFO] [PERSON] в зв'язку з втратою годувальника. Разом з заявою [PERSON] надала рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 24.04.2013 року та від 09.08.2013р. Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 24.04.2013 року, яке набрало законної сили, встановлено факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] до часу смерті останнього, тобто до [INFO] (а.с.10) Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 09.08.2013 року, яке набрало законної сили, встановлено факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON], померлого [INFO]. (а.с.11) Рішенням УПФУ в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області від 29.10.2013 року відмовлено позивачу в переході на пенсію по втраті годувальника з тих підстав, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] не укладався, тому, з огляду на норми ст.36 Закону України №1058 та ст.21 Сімейного Кодексу України, позивач не має права на призначення пенсії в разі втрати годувальника. (а.с.7) Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями підтвердженні фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] та факт перебування позивача на утриманні померлого. Проте, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. На підставі п.1 ч.2 ст.36 Закону України №1058 непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст..26 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1058 до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника відносяться особи, зазначені в частині 2 цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника, одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі отримували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію в зв'язку з втратою годувальника. Аналогічні приписи при визначенні членів сім'ї, які мають право на отримання пенсії в зв'язку з втратою годувальника містяться в ст.ст.37-39 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Чоловік та жінка, які проживають у шлюбі, є подружжям - чоловіком та дружиною. Тобто, для призначення пенсії по втраті годувальника необхідна наявність двох умов - відповідати визначенню «непрацездатний член сім'ї» та перебувати на утриманні померлого. Таким чином, Законом №1058 чітко визначено перелік осіб, які мають право на призначення пенсії по втраті годувальника. Оскільки позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з покійним годувальником, тобто в розумінні норм Сімейного кодексу України не була його дружиною, то правових підстав для призначення їй пенсії по втраті годувальника не було. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про відмову [PERSON] в переході на пенсію по втраті годувальника є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст.36-37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача. Згідно з ст.202 ч.1 п.4 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied