Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області з наступними позовними вимогами, з урахуванням доповнень до позову, а саме: - про визнання неправомірною відмови Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області викладеної в листі №К/184 від 12.09.2013р. котрою відповідач відмовляє здійснити поділ земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) та на підставі здійсненого поділу земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) зареєструвати дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га; - зобов'язати Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області здійснити поділ земельної за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га), згідно технічної документації із землеустрою; - зобов'язати Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області на підставі здійсненого поділу земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) зареєструвати дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га, присвоївши їм відповідні кадастрові номери - 4610160300:07:001:0034 (для земельної ділянки площею 0,5881 га) та кадастровий номер 4610160300:07:001:0035 (для земельної ділянки 0,0436 га). Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач на підставі затвердженої ним же технічної документації із землеустрою на земельні ділянки утворені в результаті поділу, не проводить реєстрацію таких, посилаючись на технічну неможливість проведення реєстрації, з тих підстав, що земельні ділянки, цифрових індексно кадастрових карт відносяться до м. Львова, а не до м. Винник. Позивач вважає, таку відмову протиправною, оскільки при виготовленні технічної документації із землеустрою на зазначені земельні ділянки, дані обставини були відсутні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, такі задовольнити в повному обсязі. Відповідач явку представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про отримання судової кореспонденції. В процесі розгляду справи надав усні заперечення проти позову, зазначив, що земельна ділянка про поділ якої просить здійснити та зареєструвати в результаті поділу новостворені земельні ділянки позивач, згідно затверджених меж м. Львова, Указом президії Верховної ради УРСР №3308-IX від 27.04.1978р. «Про розміщення меж міста Львова» та Указом Президії Верховної ради УРСР №5541 від 09.03.1988р. «Про розширення меж Львова» відноситься до меж міста Львова, що технічно унеможливлює здійснити зазначені дії. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення таких вимог відповідачем, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач являється власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га, що вбачається з акту про право власності на земельну ділянку від 21.12.2010 р. серії ЯЛ №196529 виданого Управлінням Держкомзему у м. Львові правонаступником якого є відповідач. У зв'язку з виниклою необхідністю позивача в дарунку частини зазначеної земельної ділянки, слідувала необхідність в її поділі. З цією метою, позивач звернулась до ДП «Центр державного земельного кадастру» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у зв'язку з переоформленням державного акту на право власності на земельну ділянку у зв'язку з її поділом. З матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що така технічна документація із землеустрою на зазначені ділянки була виготовлена позивачем та погоджена відповідачем. З листа Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області від 12.09.2013 р. № К/184 яким позивачу відмовлено в проведені реєстрації вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га), згідно затверджених меж м. Львова, Указом президії Верховної ради УРСР №3308-IX від 27.04.1978р. «Про розміщення меж міста Львова» та Указом Президії Верховної ради УРСР №5541 від 09.03.1988р. «Про розширення меж Львова» відноситься до меж міста Львова, що технічно унеможливлює здійснити зазначені дії. Здійснюючи правову оцінку дій відповідача, суд виходив з наступного. Так, згідно ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; - невідповідність поданих документів вимогам законодавства; - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Особливості проведення державної реєстрації земельної ділянки регламентовано Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 р. №1051. Згідно п. 107-115 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку . Згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. У відповідності до ч. 6 ст.7 9-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Даним порядком передбачено на підставі яких документів здійснюється державна реєстрація земельної ділянки, зокрема державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ; 4) документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Отже, виходячи з наведених норм діючого законодавства, основною підставою для формування земельної ділянки є погоджена відповідно до законодавства документація із землеустрою. Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку, а саме чи відповідають документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, таким вимогам як: - текст документів має бути написаний розбірливо; - документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: - здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; - приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, не в повному обсязі. Як встановлено судом, що і не заперечувалось відповідачем, позивач на виконання зазначених норм, за його замовленням було розроблено документацію з землеустрою та котра була погоджена відповідачем. А саме, як з'ясовано під час судового розгляду, відповідач здійснив поділ земельної ділянки за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га, на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га, та таким земельним ділянкам, відповідачем було визначено відповідні кадастрові номери - 4610160300:07:001:0034 - для земельної ділянки площею 0,5881 га, та кадастровий номер 4610160300:07:001:0035 - для земельної ділянки 0,0436 га, що підтверджується погодженою документацією з землеустрою наявною в матеріалах справи, а саме на титульному аркуші погодженої документації із землеустрою зроблено позначку, в якій зазначаються кадастрові номери утворених земельних ділянок. Визначення кадастрових номерів на час виготовлення документації з землеустрою позивачем, врегульовувалось чинним на той час Тимчасовим порядком присвоєння кадастрового номера земельній ділянці затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 18.08.2010 року №749, так факт того, що кадастровий номер є визначений земельній ділянці підтверджується позначкою на титульному аркуші документації із землеустрою, шляхом зазначення кадастрового номера, що і має місце в даному випадку. При цьому, незважаючи на наведені вище обставини, а саме те, що сам поділ земельної ділянки фактично був здійснений відповідачем, про що свідчить погоджена відповідачем документація із землеустрою, та з підстав не передбачених вимогами п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, було винесено рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки. Як пояснив представник відповідача, зареєструвати новостворені земельні ділянки є технічно неможливо, оскільки такі фактично хоча і знаходяться в м. Винники, проте згідно електронної індексно кадастрової карти, яку з у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» з січня 2013 р. почали використовувати в своїй діяльності державні кадастрові реєстратори, дана земельна ділянка відноситься до земель міста Львова, що технічно унеможливлює здійснити реєстрацію таких ділянок за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. При прийняті рішення суд виходить з наступних мотивів. Використання цифрових індексно кадастрових карт стало можливим з січня 2013 р., у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр». Як встановлено судом технічна документація виготовлена позивачем та погоджена відповідачем станом на 17.08.2012 р. Згідно ст. 35 Закону України «Про державний земельний кадастр» - кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об'єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим). Кадастрова карта (план) ведеться в електронній (цифровій) формі. Складовою частиною кадастрової карти (плану) є індексна кадастрова карта (план), порядок складання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» котра набрала чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про Державний земельний кадастр", а саме з 01.01.2013 р. установлено: що на день набрання чинності цією постановою картографічною основою Державного земельного кадастру є ортофотоплани, створені в рамках виконання Угоди про позику (Проект "Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру") між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 17.10.2003 р., ратифікованої Законом України від 15.06.2004 р. № 1776-IV, та інші картографічні матеріали, виготовлені на замовлення центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів або отримані ним від центрального органу виконавчої влади з питань топографо-геодезичної і картографічної діяльності, державного підприємства "Державний картографо-геодезичний фонд України" та інших суб'єктів інформаційної взаємодії. Частиною 2 п. 4 даної постанови передбачено, що до створення індексних кадастрових карт (планів) відповідно до Порядку для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану) використовуються індексні кадастрові карти (плани), створені в рамках виконання Угоди, зазначеної в підпункті 3 цього пункту, а у разі їх відсутності - інші (створені територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів) індексні кадастрові карти (плани), в яких на момент набрання чинності цією постановою перші вісім цифр номерів кадастрових зон відповідають кодам об'єктів першого - третього рівня класифікації згідно з Класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України ДК 014-97, а дев'ятою та десятою цифрами є нулі. Як вбачається з погодженої відповідачем документації з землеустрою переоформлення документації здійснювалось за допомогою програми «Digitals», зокрема за основу взято матеріали з попередньої технічної документації, а саме складено експіляцію земель по угіддях, збірний кадастровий план і кадастровий план земельної ділянки, на якому відображені зовнішні межі, суміжні землекористувачі довжини ліній та дирекційні кути, також відповідачем було визначено утвореним в результаті поділу земельним ділянкам, кадастрові номери земельних ділянок, тобто відповідач погодив ту технічну документацію котра вироблялась на підставі картографічних матеріалів, що існували до створення відповідних цифрових індексно кадастрових карт. Також дану обставину було підтверджено представником відповідача, зокрема зазначено, що при розробці документації з землеустрою використовувалось картографічні матеріали попередньої технічної документації так, як, на той час цифрової індексно кадастрової карти не було. Таким чином, оскільки електронна індексна кадастрова карта використовується для формування та присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок, що не має необхідності для такого, оскільки при виготовлені документації з землеустрою такі були визначені відповідачем та погоджені в результаті погодження цілої технічної документації із землеустрою, то й відповідно необхідності повторного визначення кадастрового номеру новоутвореним земельним ділянкам на переконання суду не має. Більше того, факт того, що земельна ділянка кадастровий номер 4610160300:07:001:0031 за площею 0,6317 га знаходиться в [ADDRESS], підтверджується наступними доказами, що містяться в матеріалах справи: актом про право власності на земельну ділянку від 21.12.2010 р. серії ЯЛ №196529; технічним завдання на виконання робіт №5973-В/14-П, погодженим відповідачем; погодженими кадастровими планами двох нових земельних ділянок; погодженим збірним кадастровим планом; погодженим обмеженням щодо режиму використання земельної ділянки; рішенням 9-ї сесії Винниківської міської ради від 16.01.2003 р. Суд вважає за необхідне зазначити, що неможливість відповідача здійснити державну реєстрацію утворених в результаті поділу двох нових земельних ділянок як зазначається ним, з тих причин, що вказані земельні ділянки знаходяться на території м. Львова, а не на території м. Винник, спростовується таким фактом як видачею відповідачем в 2010 р., державного акту на земельну ділянку, поділ якої відбувся, а саме видачею акту про право власності на земельну ділянку від 21.12.2010 р. серії ЯЛ №196529, сам факт видачі та наявності якого свідчить про відповідність місцезнаходження вказаної земельної ділянки, саме в [ADDRESS], а не у м. Львові. Окрім, цього п. 3 Порядку ведення Державного земельного кадастру, згідно приписів якого, державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру, кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Також, згідно п. 144 Порядку ведення Державного земельного кадастру, факт невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено, Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру: 1) складає в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки; 2) безоплатно виправляє допущену помилку (крім випадків, коли технічна помилка допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру); 3) письмово повідомляє не пізніше наступного дня про виправлення помилки заінтересованим особам; 4) безоплатно видає заявникові за його бажанням витяг, довідку з Державного земельного кадастру, викопіювання з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру на заміну документа, в якому виявлено помилку. Відповідно до п.146 Порядку, виправлення технічної помилки здійснюється Державним кадастровим реєстратором у Державному земельному кадастрі, витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру та всіх документах, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру (в електронній та паперовій формі) та містять відповідні відомості, шляхом повторного виготовлення (в електронній та паперовій формі) відповідних документів (їх аркушів). Суд звертає увагу, що оскільки погоджена документація із землеустрою, є підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки, то посилання відповідача на технічну неможливість зареєструвати утворені в результаті поділу земельні ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру як на підставу для відмови в реєстрації, є необґрунтованим та більше того така підстава не передбачена чинним законодавством, в зв'язку з чим суд такі твердження залишає поза увагою, оскільки дана (технічна) обставина повинна бути усунена відповідачем самостійно, не порушуючи при цьому реалізацію гарантованого Конституцією України права власності позивача на землю. Згідно до ч. 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов до переконання, що позивачем було дотримано усі вимоги закону, які необхідні для проведення державної реєстрації створених в результаті поділу земельних ділянок, а відтак законної підстави для відмови в проведенні реєстрації у відповідача не було, та більш того, на відповідача покладено обов'язок зареєструвати утворені земельні ділянки в силу закону, оскільки документація ним же була погоджена у встановленому законом порядку та був проведений поділ земельної ділянки, проте не зважаючи на ці обставини, відповідачем було прийнято рішення, яким відмовлено в проведені державної реєстрації з підстав не передбачених ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру. Не можна залишити поза увагою той факт, що обов'язок здійснити реєстрацію новостворених в результаті поділу земельних ділянок визначений у відповідача силою Закону, а саме пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр». Зокрема, даним пунктом визначено, що у разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. Факт визначення новоствореним ділянкам кадастрових номерів підтверджується погодженою документацією з землеустрою, дана обставина також не заперечувалась відповідачем, котрий також зазначив, що ним було проведено поділ спірної земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації. Всупереч наведеним вимогам відповідач не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства. Слід зазначити , що позивач просить суд про: - визнання неправомірною відмови Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області викладену в листі №К/184 від 12.09.2013р., яким відповідачем відмовлено здійснити поділ земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га); та на підставі здійсненого поділу земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) зареєструвати дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га. - зобов'язання Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області здійснити поділ земельної за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га), згідно технічної документації із землеустрою; - зобов'язання Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області на підставі здійсненого поділу земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) зареєструвати дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га, присвоївши їм відповідні кадастрові номери - 4610160300:07:001:0034 (для земельної ділянки площею 0,5881 га) та кадастровий номер 4610160300:07:001:0035 (для земельної ділянки 0,0436 га). З рішенням відповідача від 12.09.2013 р. № К/184, яким позивачу відмовлено в проведенні поділу та реєстрації створених земельних ділянок, вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га), згідно затверджених меж м. Львова, Указом президії Верховної ради УРСР №3308-IX від 27.04.1978 р. «Про розміщення меж міста Львова» та Указом Президії Верховної ради УРСР №5541 від 09.03.1988 р. «Про розширення меж Львова» відноситься до меж міста Львова, в зв'язку з цим Державний кадастровий реєстратор не може здійснити поділ даної земельної ділянки та на підставі поділу зареєструвати дві земельні ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Однак судом встановлено, з наявної в матеріалах справи погодженої технічної документації з землеустрою та визнанням даної обставини представником відповідача, що сам поділ земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) відбувся, а саме утворено земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га, та таким земельним ділянкам, відповідачем було визначено відповідні кадастрові номери - 4610160300:07:001:0034 - для земельної ділянки площею 0,5881 га, та кадастровий номер 4610160300:07:001:0035 - для земельної ділянки 0,0436 га. А відтак, оскільки має місце факт здійсненого поділу земельної ділянки, то й відповідно в задоволені позовних вимог позивача про визнання неправомірною відмови Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області викладеної в листі №К/184 від 12.09.2013 р., в якому відповідач відмовляє здійснити поділ земельної ділянки та зобов'язати Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області здійснити поділ земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га), згідно технічної документації із землеустрою, слід відмовити за безпідставністю таких. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Проте суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. У відповідності до положень ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Судом встановлено, що в супереч змісту рішення відповідача (лист №К/184) про неможливість проведення поділу земельної ділянки та за результатом такого поділу здійснити реєстрацію нових земельних ділянок, відповідачем, все ж таки був здійснений поділ земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га, в той же час як було встановлено судом при розгляді справи, даним рішенням було відмовлено у проведенні державної реєстрації новостворених земельних ділянок, які утворились внаслідок здійсненого відповідачем поділу земельної ділянки, та такою відмовою було порушено гарантоване Конституцією України право власності позивача на землю. За таких обставин з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів особи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, а саме визнати протиправною та скасувати відмову Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області, викладену в листі №К/184 від 12.09.2013 р., яким позивачу було відмовлено у проведені державної реєстрації двох земельних ділянок утворених в результаті поділу; зобов'язати Управління Держземагенства у м. Львові Львівської області на підставі здійсненого поділу земельної ділянки (за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4610160300:07:001:0031, площею 0,6317 га) зареєструвати дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,5881 га та 0,0436 га, присвоївши їм визначені згідно документації з землеустрою відповідні кадастрові номери - 4610160300:07:001:0034 - (для земельної ділянки площею 0,5881 га) та кадастровий номер 4610160300:07:001:0035 - (для земельної ділянки 0,0436 га). Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 34,41 грн, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, судові витрати у сумі 22,94 грн підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Результат розгляду: partial