Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

19.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 43-132/07-А. 19.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» як заставодержателем та [PERSON] як заставодавцем укладено також договір застави автомобіля, згідно з умовами якого заставодавець передає в заставу заставодержателю автомобіль марки Mitsubishi, модель Outlander 3.0 АТ, тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 15.12.2007. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 19.12.2007 та зареєстровано в реєстрі за №8077. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна 26.12.2007 внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: приватне обтяження, тип - застава рухомого майна на підставі договору застави автомобіля б/н від 19.12.2007, об'єкт обтяження - автомобіль Mitsubishi Outlander 3.0 АТ, легковий універсал, 2007 року випуску, колір чорний, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], заборонено відчужувати, термін дії 26.12.2012, що вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №16310101 від 26.12.2007. 07.12.2009 державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві при примусовому виконанні судового наказу №2н-495 від 17.07.2009, виданого Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Астра банк» боргу в сумі 5908,68 грн., винесено постанову ВП №14678568, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. 05.08.2011 державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №6-403/10/16, виданого 04.11.2010 Київським районним судом м.Донецька про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» коштів у розмірі 279 585,75 грн., винесено постанову ВП №27974840, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] в межах суми звернення стягнення 279 585,75 грн. 13.11.2012 державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №2-675, виданого 16.07.2012 Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» коштів у розмірі 23 295,69 грн., винесено постанову ВП №34458550, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654-ХІІ (далі -Закон №2654) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. При цьому, в ст.16 Закону №2654 передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Частиною 2 ст.17 Закону №2654 передбачено можливість відчуження заставленого майна тільки за згодою заставодержателя. Згідно вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 24.01.1999 №606-ХІV (далі -Закон №606), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-ІV передбачено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст.14 Закону № 1255-ІV, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 23 Закону № 1255-ІV передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Частиною 1 ст.17 Закону №606 передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до положень ст.57 Закону №606, застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч.1 ст.52 Закону №606, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 54 Закону №606, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Крім того, відповідно до ч.5 ст.60 Закону №606, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позивачу належить право застави на автомобіль марки Mitsubishi, модель Outlander 3.0 АТ, тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 15.12.2007, яке виникло за наслідком укладення договору застави від 19.12.2007 між позивачем та [PERSON] Зазначене обтяження (застава рухомого майна) зареєстроване 26.12.2007 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Винесення ж державними виконавцями ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 07.12.2009, 05.08.2011, 13.11.2012 є складовою частиною процедури звернення стягнення на майно боржника. Отже, суд в такому разі вбачає, що накладення арешту зазначений вище автомобіль, є необґрунтованим, оскільки є елементом процедури стягнення, яке не допускається законом відносно заставленого майна. При цьому, суд приймає до уваги те, що матеріалів справи вбачається відсутність обставин застосування ч.3 ст.54 Закону №606. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 07.12.2009, 05.08.2011, 13.11.2012 в частині накладення арешту на заставне майно банку - автомобіль марки Mitsubishi, модель Outlander 3.0 АТ, тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 15.12.2007. Позовні вимоги в частині звільнення з-під арешту того ж автомобіля задоволенню не підлягають, оскільки безпідставними. Позивач в обґрунтування зазначених вимог посилається на ст.60 Закону №606, згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У даному випадку відсутні обставини, передбачені вищезазначеною нормою, а саме належність позивачу майна та вимог про визнання права власності на таке майно. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги частково.

Результат розгляду: partial