Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м.Антрацит та Антрацитівському районі про визнання дій щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В обґрунтування вимог позивачка послалась на те, що з 22 червня 1987 року вона працювала суддею Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області. Постановою Верховної Ради України №2762-УІ від 2 грудня 2010 року та наказом в.о. голови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області №138 від 22 грудня 2010 року була звільнена з посади судді Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. З 23 грудня 2010 року Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит та Антрацитівського району Луганської області на підставі Протоколу 5051 від 24 грудня 2010 року та розпорядження №174026 від 26 лютого 2012 року виплачує їй щомісячне довічне грошове утримання з заробітної плати 5112 грн., яке було призначено на підставі ст.43 Закону України " Про статус суддів" від 15.12.1992 року (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин ) в розмірі 90 відсотків з заробітку працюючого на відповідній посаді судді. У зв'язку з тим, що з грудня 2013 року заробітна плата судді, який працює на відповідній посаді збільшилась, а відповідач відмовив їй у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, то вона була змушена з цим питанням звернутися до суду. Відповідно до постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 18 липня 2013 року та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2013 року УПФУ в м. Антрацит та Антрацитівського району Луганської області здійснило їй перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до статей 129 та 138 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідок ТУ ДСА в Луганській області з 03 червня 2013 року. Згідно довідки №5 від 13.01.2014 р. Територіального управління Державної судової Адміністрації у Луганській області заробітна плата судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає: за грудень 2013 року - 19488 грн. 00 коп.. 21 січня 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, згідно довідки №5 від 13.01.2014 р.. 03 лютого 2014 року вона отримала лист відповідача № 21/Т-2 від 30.01.2014 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з тим, що відповідно до ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання лише суддям Конституційного Суду України. Вважає дану відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит та Антрацитівського району незаконною. На час звільнення її з посади судді у відставку діюче законодавство та, зокрема, пункт 1 Постанови ВРУ від 15.12.1992 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» передбачало, що у разі зміни заробітної плати суддів, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посади. Відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією та законами України. Матеріальне забезпечення суддів, у т.ч. і суддів у відставці, є одним із складових елементів принципу незалежності суддів. Так, Законом України від 28 грудня 2007 року № К7-УІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було виключено абзац 3 п. 1 Постанови ВРУ від 15 грудня 1992 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», яким передбачено право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Рішенням Конституційного Суду України №10-пр/2008 від 22 травня 2008 року вказані положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано неконституційними і такими, що втратили чинність. У зв'язку з чим з 22 травня 2008 року була відновлена дія абзацу 3 пункту 1 постанови Верховної Ради України від 15 грудня 1992 року №2863-ХП «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус судців», який передбачив право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Відповідно до ч.4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2863-ХП (чинного на час призначення їй щомісячного довічного грошового утримання ), судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді. Після втрати вказаного Закону чинності на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ ( далі - Закон) аналогічні положення були передбачені ч.3 ст.138 Закону. З 01.10.2011 року положення наведеної частини ст.138 Закону викладені в іншій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Стаття 129 Закону, якою визначені розміри посадового окладу та доплати за вислугу років відповідного судді набрала чинності з 1 січня 2012 року. Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що «щомісячне довічне грошове утримання судді» це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №3-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 ( справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 ( справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 ( справа про гарантії незалежності суддів), рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року. Таким чином, оскільки діючим законодавством чітко визначено, що розмір довічного утримання, який призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці. Статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668-УІ « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» ( далі - Закон № 3668 -VI) визначено, що максимальний розмір пенсії ( крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання ( з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні норми закріплені і в частині 5 статті 138 Закону № 3668 -VI. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( справа щодо умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) №3-пр/2013 від 03.06.2013 року визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), зокрема: - частина 3, перше, друге, третє речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668- VI; - стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-УІ в частині поширення її дії на Закон України « Про судоустрій і статус судців» від 7.072010 року №2453-УІ; Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-УІ та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-УІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, підтверджено право суддям у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 03 червня 2013 року. Посилання відповідача на неможливість здійснення їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з невизначеністю положеннями ч.4 ст.138 Закону № 2453-УІ здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, вважає необгрунтованими, оскільки: по - перше, положення частини 4 статті 138 Закону № 2453-УІ врегульовують порядок здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду першої інстанції, суддею якого вона була; по - друге, не дають підстави для висновку стосовно заборони здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції. Позивачка просить визнати відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі за № 21/Т-2 від 30.01.2014 року щодо перерахунку та виплати їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року - неправомірною. Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі здійснити їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % відповідно до ст. 129 та ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року з 01 грудня 2013 року, виходячи з заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді в розмірі 19 488 грн. 00 коп. на підставі довідки Територіального управління Державної судової Адміністрації у Луганській області № 5 від 13.01.2014 р. без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. У судове засідання сторони не з'явились. Позивачка у поданій до суду позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності ( а.с. 2-7). Представник відповідача у поданому суду письмовому запереченні просить розглянути справу за відсутності представника ( а.с. 23-24). Відповідач - УПФУ в м.Антрацит та Антрацитівському районі позов повністю не визнав та надав заперечення посилаючись на те, що згідно з прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 в 07.07.2010 р. Закон України "Про статус суддів" втратив свою чинність. Питання отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється ст.138 зазначеного Закону. У разі зміни розміру грошового утримані діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 138). Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містить положень про перерахунок розміру грошового утримання суддів у виставці у разі зміни грошового утримання діючих суддів судів загальної юрисдикції. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рн/2012 не визнана такою, що не відповідає Конституції України частина 4 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Тому просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Оскільки до початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, то 28.02.2014 року було постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження. Суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Постанови ВРУ від 02.12.2010 р. та згідно наказу в.о. голови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22.12.2010 року № 138 позивачка [PERSON] була звільнена 22.12.2010 року із посади судді Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 11-12). Позивачка [PERSON] є суддею у відставці ( а.с. 8). З 23 грудня 2010 року на підставі протоколу № 5051 від 24.12.2010 року та розпорядження 174026 від 26.02.2012 року Управління Пенсійного Фонд України в м. Антрацит Луганської області виплачує позивачці щомісячне довічне грошове утримання із заробітної плати 5112 грн. 00 коп. у розмірі 90 відсотків з заробітку працюючого на відповідній посаді судді ( а.с. 14-15). 22.01.2014 року позивачка звернулась до Управління Пенсійного Фонд України в м. Антрацит та Антрацитівського району із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді згідно довідки ТУ ДСА в Луганській області №5 від 13.01.2014 р. ( а.с. 17). Однак, відповідачем було відмовлено позивачці у такому перерахунку, з тих підстав, що відповідно до ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання лише суддям Конституційного Суду України, законом не передбачено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у разі зміни грошового утримання діючих суддів загальної юрисдикції, про що надано лист від 30.01.2014 року за № 21/Т-2 ( а.с. 18). Зазначене свідчить, що між сторонами виник спір саме щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області. Так, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України (частина перша статті 126 Основного Закону України). Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч.4 ст.47 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді (пункти 7, 8). Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шоста статті 47 Закону). Конституційний Суд України зазначав, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004). Про необхідність додержання незалежності судових органів та суддів наголошено у таких міжнародно-правових актах, як Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року. Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія про закон про статус" суддів від 10 липня 1998 року (далі - Хартія), Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додаток до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI). Хартією передбачено, що рівень винагороди може залежати від стажу, характеру обов'язків, виконання яких доручається професійним суддям, і від важливості покладених на них завдань (пункт 6.2). Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою нормою його соціального забезпечення. Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-ш/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007) (Рішення КСУ від 4.12.2011р. №18-рп/2011). Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і означав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною Радою всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними -(рішення КСУ від 18.06.2007 р., № 4-рп/2007, п. 7.5. рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-ш/2008). На підставі ч.2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2863-ХІІ, що був чинний на час призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Згідно ч.4 ст. 43 Закону №2863-ХП, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді. Таким чином, відповідно до Закону №2863-Х11 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці напряму було пов'язане з системою оплати праці працюючих суддів. Стаття 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року втратила чинність при введенні в дію Закону України № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року. Так, ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» закріплювала положення, згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює па відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Законом України від 08.07.2011 року № 3668-УІ « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було внесено зміни до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, зокрема, внесено зміни до ч.3 та 5 ст. 138 Закону і положення цих частин викладено в іншій редакції. З урахуванням внесених змін відповідно до ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Частина 5 ст. 138 Закону визначала, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Однак, Рішенням Конституційного Суду України №3-пр/2013 від 03.06.2013 року вищевказані положення Закону визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), а саме: частина 3, перше, друге, третє речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668- VI. Таким чином, частина 3 та відповідні положення частини 5 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-пр/2013 від 03.06.2013 року, тобто з зазначеного часу ( з 03.06.2013 року) діє первинна редакція статті. Відповідно до ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у первинній редакції, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює па відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Цією нормою не передбачалось обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Отже, з 03.06.2013 року Конституційним судом України підтверджено право на виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Конституційний Суд України в Рішенні №3-пр/2013 від 03.06.2013 року зазначає, що визначені Конституцією за законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення: суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо та надання їм у майбутньому статусу суддів у відставці. Право судді на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень ( суддівська винагорода) так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку ( пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці ( щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду і очікують неупередженого правосуддя. Доводи відповідача щодо відсутності положень у законодавстві про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у разі зміни грошового утримання діючих суддів загальної юрисдикції суд не може взяти до уваги, враховуючи, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана. Право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді врегульовано пунктом 8 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року у справі № 1-2/2013. Крім того, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачений на рівні підзаконного нормативно-правового регулювання. Зокрема, пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області №5 від 13.01.2014 року про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді, що подається для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання непрацюючим суддею у відставці, виданої на ім'я позивачки [PERSON], заробітна плата працюючого на відповідній посаді судді за грудень 2013 року становить 19 488 грн. 00 коп. та складається з: окладу - 12180 грн. 00 коп., надбавки за вислугу років ( 60%) - 7308 грн. 00 коп., а всього - 19 488 грн. 00 коп., відсоток довічного утримання 90% - 17539 грн. 20 коп. ( а.с. 16). Вказана довідка відповідає вимогам ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та містить передбачені ст.129 даного Закону складові грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, що зазначені у відповідних розмірах згідно ч.3 та ч.5 ст. 129 даного Закону. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, встановленому ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а саме, у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому відмова відповідача у перерахунку та виплаті позивачці щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, відповідно до ст.129 та ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки ТУДСА в Луганській області №5 від 13.01.2014 р. є неправомірною. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд відповідно до вимог ст. 94 КАСУ стягує повністю повернення судових витрат з Державного Бюджету України на користь позивачки. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted