Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (надалі - відповідач) про оскарження дій та скасування постанови від 09.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки 23.12.2013 року позивачу направлено постанову від 09.12.2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, однак не направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій повинно було запропуновано позивачу виконати в добровільному порядку рішення суду. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в позовній заяві підтримали в повному обсязі. Просили їх задовольнити. Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив та пояснив суду, що оскаржувана постанова винесена відповідачем в межах Закону України "Про виконавче провадження". Також зазначив, що Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає обов'язку відповідача повідомляти орендаря боржника, майно якого перебуває у заставі про вчинення виконавчих дій відносно майна орендаря. Розглянувши позовну заяву, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та з'ясувавши необхідні обставини у справі, суд встановив наступне. Відповідачем, 09 грудня 2013 року винесено постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Судака М.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як передбачено статтею 11-1 Закону України "Про виконавче провадження" - сторони та інші учасники виконавчого провадження мають право брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усі письмові пояснення в процесі виконавчих дій. Згідно статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотання, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Як встановлено статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" та пункт 3.6.2 інструкції "Про проведення виконавчих дій", затверджено наказом №74/5 від 15.12.1999 р. Міністерства юстиції України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12. 1999 р. за №865/4158- Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" - постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі. Однак, старший державний виконавець відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Судак М.М. не виконав вимог статтей 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" та пунктів 3.6.2, 4.1.1 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої наказом №74/5 від 15.12.1999 р. Міністерстві юстиції України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р. за №865/4158, а саме, не направив позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження в якій повинен був запропонувати позивачу виконати в добровільному порядку рішення суду, так як у виконавчому провадженні відсутня квитанція про відправлення рекомендованого листа боржнику; не пересвідчився про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так як у виконавчому провадженні відсутнє повідомлення про отримання боржником рекомендованого листа, а тому відповідач неправомірно та передвчасно виніс постанову від 09.12.2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Як встановлено статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи божника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Згідно статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець запитує відповідні місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові на праві власності та його вартість. А також запитує нотаріальний орган, чи не знаходиться це майно під арештом. Однак, старший державний виконавець Судак М.М. цих вимог Закону не дотримався, чим на думку суду порушив Закон "Про виконавче провадження", що в свою чергу призвело до порушення і прав позивача. Згідно статті 82 вказаного Закону боржник має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Приймаючи рішення по справі про задоволення позову частково позовні вимоги позивача, суд виходить із того, що доводи позивача і досліджені в судовому засіданні докази доводять позицію позивача щодо неправомірності винесеної відповідачем постанови про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial