Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

12.03.2011 року [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни» за 2009-2010 роки по день винесення рішення по справі. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2011 року заявлений позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області нарахувати і виплатити на користь [PERSON] щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 12.09.2010 року по 31.12.2010 року, з урахуванням ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» і виплачених сум. Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржило Управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім цього, не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржив [PERSON], який покликаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Згідно із ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга [PERSON] задоволенню підлягає частково, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області задоволенню не підлягає з наступних підстав. Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового спору судом, мав право на отримання підвищення виплачуваної йому Управлінням Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області пенсії за віком. Всупереч статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530. З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530. Отже, відповідач неправомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону. У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч.3 ст.28 цього Закону, на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік. Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» до внесення в нього змін не передбачено будь-яких обмежень щодо виплати надбавки, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Однак, слід зазначити, що оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати шестимісячний строк звернення до суду визначений ст.ст.99, 100 КАС України (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин). Судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом лише 12.03.2011 року та не надав доказів того, що ним був пропущений строк для звернення до суду з поважних причин, тому, з огляду на наведене, позовні вимоги в частині виплат за період з 01.01.2009 року по 11.09.2010 року слід залишити без розгляду. Крім цього, судом першої інстанції не враховано те, що позивач просив зобов'язати відповідача провести перерахунок призначених виплат до дати винесення рішення по справі, а тому суд задоволив позовні вимоги лиш по 31.12.2010 року, що на думку апеляційного суду є невірним. За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог [PERSON] щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни за період з 12.09.2010 року по 13.04.2011 року. Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в Калуському районі Івано-Франківської області, відповідний обов'язок слід покласти на відповідача у справі. Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає. Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до ч.4 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial