Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

08.05.2012р. ФОП [PERSON] звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до ДПІ у м.Нова Каховка Херсонської області ДПС (правонаступник - Новокаховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0005242301 від 27.04.2012 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 грн. Також, 08.05.2012р. ФОП [PERSON] звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з іншим позовом до ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області ДПС (правонаступник - Новокаховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2012 року №0005252301 щодо застосування штрафної санкції у розмірі 364 грн. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2012 року вказані справи були об'єднані в одне провадження для спільного розгляду. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки він є платником єдиного податку і тому, не зобов'язаний використовувати реєстратор розрахункових операцій та мати торговий патент при здійсненні реалізації ювелірних виробів. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2012 року позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення №0005242301 від 27.04.2012 року про нарахування штрафних санкцій в сумі 1 грн. і податкове повідомлення-рішення №0005252301 від 27.04.2012 року про нарахування штрафних санкцій у сумі 364 грн. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, 28.08.2012р. представник ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області ДПС подано апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права та просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2012 року, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивач - ФОП [PERSON], відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку від 01.03.2011 року, термін дії якого було продовжено ДПІ до 31.05.2012 року, здійснює діяльність згідно КВЕД ДК 009:2005, а саме: 52.48. «Роздрібна торгівля у спеціальних магазинах іншими непродовольчими товарами»; 52.73.2 «Ремонт ювелірних виробів». 13.04.2012р. працівниками ДПІ було проведено фактичну перевірку господарської одиниці ФОП [PERSON] - відділу по реалізації ювелірних виробів, розташованого за адресою: [ADDRESS], торговий центр «[INFO]». Вказана перевірка була проведена у присутності продавця відділу - [PERSON] Так, в ході даної перевірки була здійснена розрахункова операція на суму 587 грн. по придбанню срібної каблучки з каменем «сапфір», внаслідок чого, встановлено порушення позивачем вимог п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР та ст.267 ПК України щодо здійснення розрахункової операції без застосування РРО та здійснення діяльності у сфері роздрібної торгівлі ювелірними виробами без відповідного торгового патенту, про що було складено відповідний акт від 13.04.2012 року №0005/21/02/22/[NUMBER]. На підставі вказаного акту перевірки, уповноваженою особою ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2012 року: - №0005252301 - про застосування штрафу у розмірі 364 грн. - за порушення вимог ст.267.1.1 Податкового кодексу України; - №0005242301 - про застосування штрафу у розмірі 1,00 грн. - за порушення вимог п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР. Не погоджуючись з вказаними вище рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду. Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог, а також з того, що дії та оскаржуване рішення відповідача є неправомірними та не відповідаючими діючому законодавству. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. Відповідно до вимог п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно з п.267.1.1 ПК України, торговельна діяльність у пунктах продажу товарів повинна відбуватись шляхом придбання торгових патентів та сплати збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності. При цьому, підпункт 267.1.3 п.267.1. ст.267 ПК України передбачає, що особливості справляння збору суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності». Пунктом 291.4 ст.291 ПК України передбачено, що однією із вимог щодо можливості застосування фізичними особами-підприємцями спрощеної системи оподаткування є вид господарської діяльності, який обрано такими особами. А як слідує з приписів п.298.3 ст. 298 та п.299.11 ст.299 ПК України, вид господарської діяльності згідно із класифікатором видів економічної діяльності безпосередньо зазначається у заяві та свідоцтві платника єдиного податку. У відповідності до пп.5 п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності зі збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності. Разом з тим, пп.291.5.1. п.291.5. ст.291 ПК України визначено, що не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (крім виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). Законом України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997р. №637/97-ВР визначено, що дорогоцінні метали - це золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо) (ч.1); дорогоцінне каміння - це природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах) (ч.2); дорогоцінне каміння органогенного утворення - це перли і бурштин в сировині, необробленому та обробленому вигляді (ч.3); видобуток дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів з надр і відходів гірничо-збагачувального або металургійного виробництва (хвости збагачення, відвали, шлаки, шлами, недогарки) усіма можливими способами (ч.5); видобуток дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння - вилучення дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння з гірських порід усіма можливими способами (ч. 6); виробництво дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів із комплексних руд, концентратів та інших напівпродуктів, відходів і брухту, що містять ці метали, та афінаж дорогоцінних металів (ч.7); афінаж дорогоцінних металів - металургійний процес одержання дорогоцінних металів високої чистоти шляхом відділення від них забруднюючих домішок (ч.19). Згідно із КВЕД ДК 009:2005 діяльність щодо видобутку дорогоцінних металів належить до підкласу 13.20.0 "Добування руд інших кольорових металів", а діяльність щодо видобутку дорогоцінного каміння - до підкласу 14.50.0 "Інші галузі добувної промисловості, не віднесені до інших групувань". Діяльність щодо виробництва дорогоцінних металів належить до підкласу 27.41.0, що включає виробництво та афінаж необроблених дорогоцінних металів: золота, срібла, платини тощо; виробництво сплавів з дорогоцінних металів; виробництво напівфабрикатів з дорогоцінних металів; нанесення покриття з срібла на недорогоцінні метали; нанесення покриття з золота на недорогоцінні метали та срібло; нанесення покриття з платини або металів платинової групи на золото, срібло та недорогоцінні метали. При цьому, цей підклас не включає: виробництво годинникових корпусів з дорогоцінних металів (клас 33.50); виробництво ювелірних виробів з дорогоцінних металів (клас 36.22). Зазначені види діяльності не містять робіт, які б включали або були б пов'язані з виготовленням ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням та не передбачають наявність як результату їх провадження кінцевого продукту (товару) у вигляді ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, що можуть бути реалізовані. Отже, не можуть обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності фізичні особи-підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. Діяльність у сфері торгівлі ювелірними виробами згідно з КВЕД ДК 009:2005 відноситься до п.52.48. «Роздрібна торгівля у спеціалізованих магазинах іншими непродовольчими товарами» (підклас 52.48.2 "Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами"); підклас 52.12.0 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту", який включає в себе роздрібну торгівлю ювелірними виробами; підклас 51.47.9 "Оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, н. в. і. г.", який включає в себе оптову торгівлю ювелірними виробами. Обмеження на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють операції з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням як сировиною, а не з готовою продукцією споживчого призначення. Так, як встановлено судами обох інстанцій та підтверджується матеріалами справи, на момент проведення перевірки позивач був платником єдиного податку згідно Свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.03.2011 року, строк дії якого продовжено з 01.01.2012 року по 31.05.2012 року. Даним свідоцтвом визначені коди виді діяльності КВЕД 52.48. «Роздрібна торгівля у спеціальних магазинах іншими непродовольчими товарами»; 52.73.2 «Ремонт ювелірних виробів». Проте, відповідно до абз.4 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. При цьому, слід зазначити, що Податковий кодекс України не містить конкретного визначення вжитих у ньому понять - "видобуток, виробництво, реалізація дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння". Пунктом 5.3 ст.5 Податкового кодексу України також встановлено, що терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами. Як вже зазначалося вище, правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними визначено Законом України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» №637/97 від 18.11.1997 року. Разом з тим, слід вказати, що визначення поняття "вироби з дорогоцінного металу" також зазначено і в п.1.5 «Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. №244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 25.03.2004р. за №369/8968), відповідно до якої, виріб з дорогоцінного металу - будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений із сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраси або предмети побуту. Відповідно до вимог п.2 ст.4 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Пунктом 9 ст.1 цього ж Закону встановлено, що операції з дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням - це дії, пов'язані з: а) виникненням та припиненням права власності та інших прав на дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння; б) надходженням дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння до місць зберігання фондів і запасів, а також їх зберіганням і відпуском у встановленому порядку; в) зміною вмісту або фізичного стану дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння у будь-яких речовинах і матеріалах під час їх видобутку, виробництва та використання; г) ввезенням дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, виробів і матеріалів, що їх містять, в Україну з-за кордону та вивезенням з України. Згідно ж із ч.ч.2,5 ст.14 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді та виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Торгівля ювелірними та побутовими виробами з дорогоцінних металів здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності на території України тільки за наявності державного пробірного клейма. На виконання п.2 ст.14 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 року №802 затверджено «Правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді і виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності». У відповідності до п.1 вказаних Правил, вони поширюються на торгівлю: - стандартними і мірними зливками, які не належать до банківських металів; - мінеральною та вторинною сировиною, що вміщує дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння; - виробами, що вміщують дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння, включаючи ювелірні та побутові вироби; - напівфабрикатами, що вміщують дорогоцінні метали і використовуються для виготовлення виробів із вмістом дорогоцінних металів (включаючи ювелірні та інші побутові вироби); - дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням. Окрім того, ще слід вказати, що відповідно до вимог п.24 «Правил роздрібної торгівлі ювелірними та іншими виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння» (затв. Постановою КМУ від 25.03.1999р. №460), усі розрахунки з покупцями здійснюються за готівку на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з обов'язковою видачею розрахункового документа встановленої форми, що підтверджують виконання розрахункових операцій, а також за чеками банків або в іншому порядку відповідно до законодавства. Товарний чек виписується у 2-х примірниках, один з них видається покупцю. У такому товарному чеку зазначається номер або назва торгівельного підприємства, найменування товару, артикул, метрична проба, вага виробу, його роздрібна ціна, дата продажу, прізвище продавця, штамп торгівельного підприємства. Таким чином, виходячи з системного аналізу діючого законодавства, судова колегія приходить до висновку про те, що законодавець розрізняє поняття «виробництво ювелірних виробів» та «реалізація ювелірних виробів», і кожне з даних понять є окремою і достатньою обставиною, яка визначена законодавцем як підстава, що унеможливлює як перехід суб'єкта господарювання на спрощену систему оподаткування, так і знаходження його на цій системі оподаткування. Отже, за таких обставин, апеляційний суд вважає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю ювелірними виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, яким є позивач, повинні застосовувати під час розрахунків із споживачами зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, що, в свою чергу, можливо лише у разі знаходження платника податків на загальній системі оподаткування, в зв'язку із чим, дії та спірні рішення податкового органу є правомірними та заснованими на законі. До того ж, судова колегія також звертає увагу, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія,

Результат розгляду: denied