Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Парафія Архистратига Михаїла Української Автокефальної Православної Церкви (далі - позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Херсонської обласної державної адміністрації (далі - відповідач, Херсонська ОДА), у якому просить визнати дії протиправними та зобов'язати зареєструвати статут Парафії Архистратига Михаїла Української Автокефальної Православної Церкви в новій редакції від 09 червня 2013р. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.06.2013р. Парафією Архистратига Михаїла Української Автокефальної Православної Церкви було прийнято в новій редакції статут. 10.06.2013р. позивач звернувся до Херсонської ОДА із заявою про реєстрацію вказаного статуту, однак відповідачем у визначений законом термін не прийнято рішення про реєстрацію вказаного статуту або відмову у його реєстрації, що стало підставою для звернення до суду. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову, але вмотивованого та обґрунтованого письмового заперечення на адміністративний позов не надав. Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 09.06.2013р. загальними зборами парафії Архистратига Михаїла Української Автокефальної Православної Церкви було прийнято в новій редакції статут. 10.06.2013р. позивач звернувся до Херсонської ОДА із заявою про реєстрацію статуту парафії Архистратига Михаїла Української Автокефальної Православної Церкви в редакції від 09.06.2013р. Листом Управління з питань внутрішньої та інформаційної політики Херсонської ОДА від 27.06.2013р. №510-521-1/343 повідомлено позивача, що для реєстрації наданих статутних документів необхідно виправити помилки. Листом Херсонської ОДА від 01.07.2013р. № 521-3435/1/8-13/61/13 повідомлено, що статутні документи знаходяться на опрацюванні, а також зазначено, що позивачем надано лише статут та заяву про його реєстрацію, що не відповідає чинному законодавству. Крім цього, в листі зазначено перелік документів необхідних для реєстрації статуту. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми чинного законодавства. Статтею 35 Конституції України закріплено право кожного на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій регулюються Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-ХІI (далі - Закон України №987-ХІI). Відповідно до ст. 1 Закону України №987-ХІI завданнями цього Закону є: гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії. У відповідності із ст. 4 Закону України №987-ХІI громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Згідно ст.8 Закону України №987-ХІI релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Статтею 14 Закону України №987-ХІI передбачено, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам. У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін. Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України. Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень). Згідно із статтею 15 Закону України №987-ХІI у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству. Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення вимог зазначених норм не виносив будь-якого рішення в порядку ст.14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», а лише повідомив позивача листами, порушивши таким чином і терміни прийняття рішення, встановлені даною нормою. Крім цього, підставою для відмови у реєстрації статуту релігійної організації може бути відмовлено виключно у випадках якщо статут релігійної організації або її діяльність обґрунтовано суперечать чинному законодавству. Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо невідповідності заяви про реєстрацію статуту та протоколу зборів, оскільки законодавством не передбачено їх певна форма та зміст. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Результат розгляду: partial