Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

ПП «Трейд-Інвест» звернулось до суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача по проведенню зустрічної звірки ПП «Трейд-Інвест», за результатами якої складений акт від 27.09.13р. № 1371/26-55-22- 01/38543998 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Трейд-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства в результаті взаємовідносин з постачальниками та покупцями за період з 01.06.13р. по 31.07.13р.»; визнання протиправними дії відповідача, які полягають в складанні акту від 27.09.2013 року № 1371/26-55-22-01/38543998; визнання протиправними дії відповідача, які полягають у зміні в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які задекларовані ПП «Трейд-Інвест» в червні, липні 2013 року, на підставі акта від 27.09.2013 року № 1371/26-55-22-01/38543998; зобов'язання відповідача відобразити в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» показники податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих ПП «Трейд-Інвест» в червні, липні 2013 рому, та які були змінені на підставі вказаного акту. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.13р. адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що дії по проведенні звірки за результатами якої складено оспорюваний акт здійснені у спосіб та у межах повноважень податкового органу; спірні правовідносини не порушують права та інтереси позивача. У судове засідання учасники процесу не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт від 27.09.13р. № 1371/26-55-22-01/38543998 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Трейд-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства в результаті взаємовідносин з постачальниками та покупцями за період з 01.06.13р. по 31.07.13р.». Згідно висновків акта не встановлено реального здійснення господарських операцій позивача за період з 01.06.13р. по 31.07.13р.; встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) які підпадають під визначення ст. 22, ст.138, ст. 185 Податкового кодексу України. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час здійснення заходів з метою проведення зустрічної звірки позивача податковим органом фактично вчинено дії по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки товариства, за результатами якої й складено Акт про неможливість проведення зустрічної звірки, тобто порушено процедуру проведення документальних позапланових невиїзних перевірок. Також, суд першої інстанції зазначив про неправомірність внесення податковим органом змін до податкової звітності підприємства на підставі висновків акта про неможливість проведення зустрічної звірки позивача. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Акт державного чи іншого уповноваженого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який може породжувати певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо). Отже, за змістом наведених правових норм, ключовим моментом є виникнення правовідносин, що мають активний вплив на права і обов'язки фізичних та юридичних осіб; припиняють, змінюють чи породжують певні правові наслідки для цих осіб. У такому випадку реалізується компетенція видавця акта як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. У даному випадку, відсутні правові підстави для висновку про порушення прав позивача у сфері публічно-правових відносин з боку податкового органу. Акт податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки - це службовий документ, який стверджує факт неможливості проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання з тих чи інших підстав та містить певні висновки посадової особи щодо можливих порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. У свою чергу, висновки такого акта не породжують для позивача прав та обов'язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов'язкового характеру для платника податків, щодо якого такий акт складено. Згадуваний акт є лише різновидом податкової інформації. Отже, заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, тобто спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних та інших бухгалтерських документів суб'єкта господарювання, однак без фактичного вчинення таких дій, не можуть вважатися діями по проведенню зустрічної звірки. Матеріалами справи не підтверджується, а судом не досліджувалось застосування контролюючим органом наслідків складання оспорюваного акту, а саме те, що висновки акту були відображені у даних обліку платника податків. Обробка відповідних даних є формальним рівнем податкового контролю. Між тим, на думку колегії суддів, при вирішенні даної категорії спорів суд не може вдаватись до правового аналізу висновків акту про неможливість проведення зустрічної звірки. Відповідні висновки можуть оцінюватись судом виключно у разі, якщо вони будуть використані при визначенні контролюючим органом сум грошових зобов'язань платникові податків шляхом винесення податкових повідомлень-рішень. Відповідно до пунктів 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на викладене, колегія суду дійшла висновку про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.13р. у справі №826/17950/13-а та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied