Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Самборі та Самбірському районі Львівської області направлено відповідачу Розрахунок з фактичних витрат на виплату та доставку пенсій згідно списку №2, за грудень 2013 року (а.с.4-6 ). Відповідно до вказаного розрахунку відповідачеві визначено місячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 634,37 грн., однак станом на 20.01.2014 року відповідачем не сплачено 634,37 грн. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. У відповідності до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788), право на призначення пенсій на пільгових умовах та розмірах здобули особи, які зазначені в розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії призначаються за нормами вказаного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Згідно пункту 6.4 Інструкції Пенсійного фонду України від 19.12.03р. №21-1 "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до Пенсійного фонду України" (надалі - Інструкція), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що надсилаються підприємству до 20-го січня поточного року та протягом 10-ти днів з новопризначених пенсій. Згідно п.п.6.8 п.6 Інструкції, підприємства щомісячно до 25 числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. В разі зміни розміру пенсії або настання обставин, що впливають на суму відшкодування, органи Пенсійного Фонду України повідомляють про це підприємство у місячний термін з моменту виникнення цих обставин. Згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, і районах у містах, затвердженого 30.04.2002 року № 8-2, останні здійснюють владні управлінські функції, здійснюють контроль щодо надходження страхових внесків та інших платежів до фонду від підприємств, установ, організацій та громадян та цільове використання коштів фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип диспозитивності визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. З огляду на зміст викладених норм процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення виплачених пільгових пенсій у судовому порядку, обґрунтованість їх розміру, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо. При цьому, питання правомірності призначення пенсії не може бути предметом доказування, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого призначено пенсію не є предметом судового розгляду, а отже суд не має права у межах розгляду даної справи здійснювати його правовий аналіз. Оскільки доказів сплати заборгованості в сумі 634 грн. 37 коп. відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законні та обґрунтовані, не спростовані відповідачем, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 94 КАС України з відповідача не належить стягувати.

Результат розгляду: granted