Рішення адміністративного суду від 2014-04-03 00:00:00+03

[PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала суддею Камінь-Каширського районного суду Волинської області. Постановою Верховної Ради України від 18 вересня 2008 року звільнена у відставку за станом здоров'я. Її стаж роботи на цій посаді становить 15 років 5 місяців 16 днів. З 08 жовтня 2008 року позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII). 14 січня 2014 року вона звернулась до Камінь-Каширського районного суду з заявою про подання до органів Пенсійного фонду України відповідних документів для встановлення та виплати їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці замість пенсії державного службовця. Відповідний пакет документів було направлено відповідачу 16 січня 2014 року. 30 січня 2014 року управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області відмовило позивачу у встановленні довічного грошового утримання судді у відставці з огляду на те, що стаж роботи на посаді судді у неї менше ніж 20 років. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, просить зобов'язати відповідача встановити їй довічне грошове утримання судді у відставці. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, заявила про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Покликається на те, що для призначення довічного грошового утримання судді у відставці на підставі статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) необхідною умовою є наявність суддівського стажу не менше 20 років. Позивач такого стажу немає, відтак і не має права на призначення довічного грошового утримання за Законом № 2453-VI. Дослідженням доказів по справі, аналіз законодавства приводить суд до наступного. Відповідачем визнається, що позивач народилась [INFO] На момент звернення до суду з цим позовом їй виповнилось 67 років. Згідно з записами трудової книжки позивач працювала на посаді судді з 23 квітня 1993 року по 08 жовтня 2008 року, тобто протягом 15 років 5 місяців та 16 днів. Довідкою до акту огляду МСЕК № 063739 від 15 червня 2007 року стверджено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. Їй протипоказана робота з психоемоційними навантаженнями. Відповідно до посвідчення [NUMBER], виданого Головою Верховної Ради України, [PERSON] є суддею у відставці. Відповідач у своєму листі № 323/02-10-17 від 27 січня 2014 року повідомив позивачу про відмову у переведенні на довічне грошове утримання. Постановою Верховної Ради України № 536-VI від 18 вересня 2008 року [PERSON] звільнено з посади судді місцевого Камінь-Каширського районного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. Згідно з статтею 43 Закону України «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), який діяв на момент виходу позивача у відставку, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Законом № 3723-XII. Згідно з частинами 1, 2 статті 138 Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII. З врахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року відповідно до частини 3 статті 138 Закону № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У Рішенні № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453-VI, законами України. Аналізуючи наведене законодавство, позицію управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області, виходячи з принципу дії закону у часі, суд приходить до висновку про помилковість трактування відповідачем положень частини 3 статті 138 Закону № 2453-VI з прив'язкою до частини 1 статті 109 цього Закону щодо обов'язковості наявності стажу не менше 20 років для суддів, які пішли у відставку згідно з Законом № 2862-XII за станом здоров'я. На суддів, які пішли у відставку за станом здоров'я та набули цього статусу згідно з Законом № 2862-XII, поширюються усі гарантії соціального захисту суддів, що передбачені Законом № 2453-VI, в тому числі і право на вибір в отриманні пенсії чи довічного грошового утримання. Стаття 138 Закону № 2453-VI пов'язує право на отримання довічного грошового утримання насамперед з набуттям особою статусу судді у відставці, досягненням нею пенсійного віку та визначає його мінімальний розмір (на даний час 80 % від грошового утримання судді). Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV пенсійним віком для [PERSON], який дає право на довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статті 138 Закону № 2453-VI, є досягнення нею 55 років. Частина 1 статті 109 Закону № 2453-VI визначає умови, за яких суддя має право подати заяву про відставку, та стосується суддів, які цим правом не скористались до набрання чинності цим нормативно-правовим актом (30 липня 2010 року). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Право позивача підлягає поновленню з моменту подачі нею заяви до Камінь-Каширського районного суду про подання до органів Пенсійного Фонду України відповідних документів для встановлення та виплати довічного грошового утримання, тобто з 14 січня 2014 року. Суд не визначає конкретні суми, які підлягають нарахуванню та виплаті позивачу, оскільки це є виключним обов'язком відповідача. З огляду на зміст позовних вимог, з врахуванням положень Закону України № 1166-VІІ та з метою уникнення складнощів при виконанні цього рішення суд також вважає недоцільним вказувати на розмір довічного грошового утримання, на яке має право позивач. При цьому суд зазначає, що довічне грошове утримання [PERSON] слід нараховувати та виплачувати у розмірах, встановлених законодавством на відповідний період, беручи до уваги Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, з врахуванням уже виплачених позивачу сум у виді пенсії. Оскільки обидві сторони звільнені від оплати судового збору, його слід звернути на рахунок держави.

Результат розгляду: granted