Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Удянської Я.М., Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, 3-тя особа: [PERSON], в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора на нерухоме майно Реєстраційної служби міського управління юстиції Чернігівської області Удянської Я.М. від 23.10.2013 року № 7092877; зобов'язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]; зобов'язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області зареєструвати за позивачем право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2013 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки згідно договору дарування частини квартири від 14.07.2004 року [PERSON] передав у власність позивача 3/4 частини квартири [ADDRESS], і тому він має право на його державну реєстрацію. Позивач стверджує, що законодавством не встановлено строк, протягом якого особа, яка за договором дарування набула права власності на нерухоме майно, повинна здійснити державну реєстрацію цього права у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, та відсутність такої реєстрації не позбавляє позивача набутого за договором права власності та не обмежує його. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що державним реєстратором правомірно було відмовлено у реєстрації права власності на підставі договору дарування частини квартири від 14.07.2004 року за позивачем на 3/4 частини квартири, що розташована в [ADDRESS], оскільки згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно є наявний запис від 03.03.2007 року, що право власності 3/4 частини вказаної квартири зареєстровано за [PERSON] Від 3-тьої особи: [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вважає що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини квартири від 14.07.2004 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2-3935 та засвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON], дарувальник [PERSON] передав безоплатно у власність обдарованій [PERSON] 3/4 частини квартири, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 8-9). 04.10.2013 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області з заявою про проведення державної реєстрації права власності на 3/4 частини квартири, що розташована в [ADDRESS]. За результатами розгляду вказаної заяви, державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Удянською Я.М. 23.10.2013 року було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на 3/4 частини квартири, що розташована в [ADDRESS] за позивачем (а.с. 16). Зазначене рішення мотивоване тим, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме поданий на реєстрацію договір дарування на 3/4 частини квартири був укладений 14.07.2004 року, під час здійснення пошуку відомостей щодо даного об'єкта було знайдено інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно якої право власності на ці 3/4 частини майна були зареєстровані попереднім власником 03.03.2007 року згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину 1-319, від 23.02.2007 року та свідоцтва про право власності від 03.06.1993 року. Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Відповідно до частини другої статті 9 Закону державний реєстратор, зокрема, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно пункту 2 частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (частина друга статті 24 Закону). Отже, на підставі наведених норм права, на державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області покладений обов'язок при розгляді заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановити, чи не має перешкод в реєстрації цього права, та відповідно надано право для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Перевіривши оскаржуване позивачем рішення, суд дійшов висновку про його правомірність та відповідність Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки позивач просив зареєструвати право власності на 3/4 частини квартири 91, що розташована в місті Чернігові по вулиці Мстиславській, будинок № 138 згідно договору дарування частини квартири від 14.07.2004 року, проте дане нерухоме майно вже було зареєстроване 03.03.2007 року за [PERSON] на підставі правовстановлюючих документів, а саме: дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2007 року № 1-319, свідоцтва про право власності від 22.06.2011 року № 703. Тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно Реєстраційної служби міського управління юстиції Чернігівської області Удянської Я.М. від 23.10.2013 року № 7092877 необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги зобов'язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно частини першої статті 722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні, проведена 03.03.2007 року реєстрація права власності на 3/4 частини квартири, що розташована в [ADDRESS], за [PERSON] відбулася після нотаріального посвідчення вищезазначеного договору дарування частини квартири від 14.07.2004 року та прийняття дарунку позивачем у власність. Тому, з метою можливості реалізації позивачем своїх законних прав щодо державної реєстрації права власності на отримане у власність нерухоме майно за договором дарування, необхідно зобов'язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис від 03.03.2007 року про реєстрацію права власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] Також позивач просить суд зобов'язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області зареєструвати за позивачем право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень є виключною компетенцією уповноваженого органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає. Згідно з частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 22,94 грн. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial