Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції знаходяться виконавчий лист Краматорського міського суду № 2а-373/2009 від 17.11.2009 року про стягнення суми переплати пенсії у розмірі 2240, 70 грн. з [PERSON] Проте, 09.01.2014 року в результаті ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження в діях державного виконавця вбачається неналежне виконання його службових обов'язків, а саме: несвоєчасно та не в повному обсязі проведені необхідні виконавчі дії з виконання виконавчого листа. Крім того, 24.02.2014 року при ознайомленні зі станом реалізації виконавчого провадження позивачу стало відомо про неможливість ознайомлення з матеріалами справи, оскільки державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, при цьому на момент ознайомлення постанова з виконавчим документом на адресу позивача не надходила. Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень постанова про повернення документу стягувачеві винесена 31.01.2014 року. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області та зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2а-373/2009 від 17.11.2009 року про стягнення переплати пенсії [PERSON] Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання від 27.03.2014 року, відповідно до якого просить суд розглянути справу у порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду надав заяву від 26.03.2014року, відповідно до якого просить суд розглянути справу без участі представника відділу. Також, надав письмові заперечення, відповідно до яких вважає адміністративний позов не обґрунтованим та просить відмовити в його задоволені в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивач - Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську (далі - УПФУ у м. Краматорську) є юридичною особою публічного права, суб'єктом владних повноважень. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Тобто, з урахуванням приписів вищезазначеної норми відповідачем у даній адміністративній справі є саме Відділ державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області. Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.04.2013 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП № 37780340 з примусового виконання виконавчого листа №2а-373/2009 від 17.11.2009 року виданого Краматорським міським судом про стягнення суми переплати пенсії з [PERSON] на користь державиу розмірі 2240, 70 грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем зроблено запит до Державної податкової інспекції м. Краматорську про встановлення про встановлення місця отримання доходу боржника та про наявність номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах. Як вбачається з відповіді Державної податкової інспекції м. Краматорську від 03.04.2013 року № 1000800767 інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податків, сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. 13.09.2013 року відповідачем повторно зроблено запит до Державної податкової інспекції м. Краматорську та отримано відповіді № 1001563480 від 13.09.2013 року та № 1001570581 від 13.09.2013 року, відповідно до яких, [PERSON] на обліку не перебуває та будь-яка інформація щодо нарахованого або сплаченого податковим агентом на користь платника податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Отже, посилання УПФУ у м. Краматорську в своїй позовній заяві щодо не оновлення державним виконавцем запитів до ДПІ в м. Краматорську є безпідставними та такими, що спростовуються відповідними доказами, наданими відповідачем. Що стосується посилань позивача в своїй позовній заяві щодо не здійснення відповідачем приводу боржника, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з метою отримання інформації щодо оренди приміщення або торгівельного місця для ведення підприємницької діяльності був зроблений запит до ТОВ «Колгоспний ринок». Згідно відповіді ТОВ «Колгоспний ринок» від 29.11.2013 року № 182 [PERSON] не має договорів оренди з ТОВ «Колгоспний ринок». 15.07.2013 року відповідачем зроблено запит до відділу адресно-довідкої роботи ГУ ДМС МВС для отримання відомостей відносно місця проживання [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідно до здійснених відповідачем заходів встановлено, що [PERSON] отримує пенсію в УПФУ в м. Краматорську у зв'язку з чим державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення на доходи боржника та направлено до УПФУ в м. Краматорську для утримання з пенсії. Проте, 11.10.2013 року УПФУ в м. Краматорську були повернути вищезазначені документи, у зв'язку з тим, що [PERSON] не перебуває на обліку. Судом встанволено, що боржник неодноразово викликалась до відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області та у зв'язку з неявкою відповідачем прийнято постанову про привід боржника, яку направлено для виконання до Краматорського МВ ГУ МВС України. Враховуючи зазначене, суд вважає, що посилання УПФУ у м. Краматорську в своїй позовній заяві щодо не здійснення відповідачем приводу боржника є необгрунтованим, Крім того, суд зазначає, що обов'язок щодо здійснення проводу громадян до відділу державної виконавчої служби покладено на співробітників органів внутрішніх справ. Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зроблено запит до Головного управління Держземагенства у Донецькій області щодо наявності у [PERSON] земельної ділянки. З відповіді Головного управління Держземагенства у Донецькій області від 20.11.2013 року № 01-11/3305-2/1 вбачається, що за даними Державного земельного кадастру на території м. Краматорська [PERSON] земельні ділянки у власність та користування не передавались. 19.12.2013 року державним виконавцем здійснено вихід за домашньою адресою боржника, але оскільки останньої не було вдома державним виконавцем залишено повістку та складено відповідний акт. 20.12.2013 року відповідачем було прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем було зроблено запит до Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області, щодо наявності у [PERSON] паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Як, вбачається з відповіді Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області від 29.11.2013 року № 02.5-20934/2 [PERSON] паспортом громадянина України для виїзду за кордон в ГУ ДМС України в Донецькій області не документувалась. 31.01.2014 року державним виконавцем складено акт про відсутність майна боржника на яке може бути звернуто стягнення і вжитими державним виконавцем заходами щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Таким чином, суд робить висновок, що посилання УПФУ у м. Краматорську в своїй позовній заяві щодо не контролювання надходження відповідей на запити є безпідставними та необґрунтованими. 31.01.2014 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно до Журналу реєстрації вихідних документів вказана постанова була надіслана на адресу Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську 31.01.2014 року. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606). Відповідно до ст. 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 32 Закону № 606 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. У відповідності до статті 52 Закону № 606, якою визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, містить, в тому числі, наступні приписи: 1) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; 2) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів; 3) готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються; 4) на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту; 5) у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд зазначає, що нормою ч. 3 ст. 2 КАСУкраїни визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, враховуючи наведені приписи Закону, суд дійшов висновку, що відповідачем вжиті достатні заходи для стягнення з боржника боргу, а саме звернення стягнення на доходи боржника, здійснені заходи щодо встановлення рухомого та нерухомого майна боржника. Відповідно до статті 47 Закону № 606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і можебути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Як вже було зазначено судом раніше відповідачем були здійснені всі передбачені законодавством заходи щодо встановлення рухомого та нерухомого майна боржника, та у зв'язку з відсутністю такого, Відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області складено постанову від 31.01.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з журналу реєстрації вихідних документів вказана постанова надіслана на адресу Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську 31.01.20914 року, тобто у строки, що передбачені приписами ст. 47 Закону № 606 Стосовно дотримання відповідачем строку здійснення виконавчого провадження суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Тому, враховуючи наявність вищезазначеного, судом не встановлено порушення строків виконання вимог про стягнення боргу на користь позивача. Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що докази, надані відповідачем у якості заперечень проти позову, є належними доказами у справі, адже вони містять вичерпну інформацію, яка об'єктивно спростовує обґрунтованість позовних вимог. Позивачем не доведено неналежне здійснення відповідачем своїх обов'язків, з наданих суду відомостей не вбачається, що виконавчий документ не виконаний протягом встановленого законом строку з вини відповідача. З огляду на досліджені матеріали виконавчого провадження вбачається, що невиконання виконавчого документу на користь позивача пов'язано не з будь-якими протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, а з недостатністю грошових коштів та майна у боржника. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність дій ВДВС та порушення прав чи інтересів Управління при примусовому виконанні вимог про сплату недоїмки, підстави для задоволення даного позову відсутні. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied