Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про перерахунок пенсії. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2012 р позов задоволено частково. Визнано діяння (бездіяльність та відмову в перерахунку) Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо відмови в нарахуванні [PERSON] підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком за період з 29.12.2010 року - протиправними. Встановлено [PERSON] надбавку до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком за період з 29.12.2010 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва нарахувати та виплатити [PERSON], зареєстрована за адресою м. Київ. вул. Петрнцького, 11. кв. 30, підвищення до пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком як члену сім'ї загиблого за період з 29.12.2010 року по 30.01.2012 року. Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві Святошинському району і отримує пенсію за віком і є матірю загиблого військовослужбовця, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] від 14.01.1984 року. На момент звернення позивача до суду, нарахування позивачці доплати до пенсії в сумі 150 % мінімальної пенсії за віком відповідачем не здійснено. 22.12.2010 року позивач звернулася до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва із заявою, в якій зазначила що є членом сім'ї загиблого військовослужбовця, пенсія їй нараховується та виплачується з порушенням чинного законодавства, відтак просила про проведення перерахунку пенсії як члену сім'ї загиблого відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, листом відповідача від 27.12.2010 року позивачу фактично було відмовлено у здійсненні перерахунку та виплати даного виду пенсії. Вважаючи дії відповідача щодо виплати пенсії у розмірі меншому, ніж встановлений законом, протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Вважаючи прийняте рішення незаконним та необґрунтованим, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Так, крім іншого, позивач просила поновити строк звернення до суду за захистом її прав, мотивуючи це тим, що лише на час подання позову дізналася про порушення своїх прав. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку до суду поважними. Колегія погоджується з даною позицією суду. Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції від 22 грудня 1995 року, яка набрала чинності 02 січня 1996 року), встановлено, що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружились вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.. Згідно із Законом України від 05 жовтня 2005 року №2939-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зазначені норми викладено в новій редакції. Відповідно до цього Закону членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року, крім, зокрема пункту 5 (яким внесено зміни до ч. 4 ст. 15 Закону), який набрав чинності з 1 липня 2006 року. Вказані норми протягом 2006 - 2012 років змін не зазнавали, неконституційними не визнавались, отже, підлягають застосуванню з часу набрання ними чинності. Як вбачається з позову, щомісячне підвищення до пенсії позивачу, як члену сім'ї загиблого військовослужбовця, виплачувалося з розрахунку 25% прожиткового мінімуму, встановленому на відповідний рік, тобто в повному обсязі та з урахуванням вимог законодавства. У зв'язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відповідач, здійснюючи нарахування та виплату доплат до пенсії позивачу у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, діяв на підставі, у межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами, чинними на час проведення виплат. Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню

Результат розгляду: denied