Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Дрогобицька міська рада звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - УДВС ГУЮ у Львівській області), в якому просить суд скасувати постанову відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області про накладення штрафу від 04.12.2013 року ВП № 40468817. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно накладено штраф на позивача постановою ВП №40468817 від 04.12.2013р. за невиконання рішення суду, оскільки постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2012р. у справі №1306/7117/2012 виконана позивачем в повному обсязі, що підтверджується рішенням Дрогобицької міської ради від 19.02.2009р. №825 «Про передачу в комунальну власність відомчих житлових будинків». Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заяву про визнання позову чи заперечення на позовну заяву до суду не подав. Позивач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його уповноваженого представника. Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд заяви без його участі до суду не надходило. Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюк Р.М. 31.10.2013р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40468817 на підставі виконавчого листа №1306/7117/2012, виданого 24.10.2013 р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Вказаною постановою боржнику - Дрогобицькій міській раді Львівській області запропоновано самостійно виконати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2012р. у справі №1306/7117/2012, а саме прийняти у власність територіальної громади м.Дрогобича відомчий житловий фонд Державного підприємства «Буджитлосервіс» без будь-яких додаткових умов. Для самостійного виконання постанови суду позивачу встановлений строк до 07.11.2013р. У встановлений державним виконавцем строк постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2012р. у справі №1306/7117/2012 позивачем виконана не була. У зв'язку з цим, постановою про від 04.12.2013р. ВП №40468817 на Дрогобицьку міську раду Львівської області за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у розмірі 680грн. Позивач вважає вказану постанову про накладення штрафу протиправною, оскільки при її винесенні не враховано того, що позивачем у встановлений державним виконавцем строк виконано постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2012р. у справі №1306/7117/2012. Суд при вирішенні спору по суті виходив з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів. Виходячи з аналізу цієї статті, одним з видів виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою є виконавчі листи. Як вбачається з положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Суд не бере до уваги доводи позивача про виконання рішення суду, що, на його думку, підтверджується рішенням Дрогобицької міської ради від 19.02.2009р. №825 «Про передачу в комунальну власність відомчих житлових будинків», виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, який зобов'язаний за рішенням суду прийняти у власність територіальної громади м.Дрогобича відомчий житловий фонд Державного підприємства «Буджитлосервіс» без будь-яких додаткових умов. Судом встановлено, що позивач прийняв рішення від 19.02.2009р. №825 «Про передачу в комунальну власність відомчих житлових будинків», яким вирішено передати у власність територіальної громади м.Дрогобича відомчий житловий фонд Державного підприємства «Буджитлосервіс». У п.3 вказаного рішення зазначено, що прийом-передача вказаних житлових будинків оформляється актом прийому-передачі. При цьому, документів щодо фактичної передачі у власність територіальної громади м.Дрогобича відомчого житлового фонду Державного підприємства «Буджитлосервіс» позивачем до суду не подано, а саме не надано відповідного акту прийому-передачі. Позивач вказує на відсутність у нього повноважень щодо затвердження акту прийому-передачі відомчого житлового фонду. Відповідно до п.9 Положення «Про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управління підприємств, установ, організацій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995р. №891, акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується виконавчим комітетом, який утворив цю комісію. З наведеного нормативного положення вбачається, що повноваженнями по затвердженню вказаного акту приймання-передачі наділений виконавчий комітет Дрогобицької міської ради. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи ради підзвітні і підконтрольні відповідним радам. З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи позивача про відсутність у нього повноважень для виконання судового рішення. Вказана позиція суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Євросуду у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., "Шаренок проти України" від 22.02.2004 р., в яких зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Згідно з ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість судового рішення є однією з конституційних засад судочинства, встановлених ст.129 Конституції України. Відповідальність за невиконання боржником рішення, що зобов'язує його вчинити певні дії передбачена ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з положень вказаної статті у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Суд зазначає, що позивачем не доведено добровільного виконання рішення суду у строк, встановлений відповідачем, а також поважності причин такого невиконання. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження» права щодо накладення на боржника штрафу та винесення про це постанови, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов'язує його виконати певні дії. Інші підстави для скасування постанови про накладення штрафу, позивач не наводив. З огляду на навелене, суд вважає, що постанова відповідача про накладення штрафу від 04.12.2013 року № 40468817 винесена у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому є правомірною. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає. Ухвалою суду від 30.01.2014р. суд відстрочено сплату судового збору у справі за позовом Дрогобицької міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови - до ухвалення судового рішення у справі. З огляду на наведене, відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України з позивача слід стягнути до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Результат розгляду: granted