Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

З 02.01.2014 року позивач отримую пенсію за віком, як державний службовець відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Останнє місце роботи - заступник Мангушського селищного голови. Стаж державного службовця понад 30 років. При призначенні пенсії до складу заробітної плати ввійшли слідуючи виплати, посадовий оклад; надбавка за ранг; надбавка за вислугу років; премії. Не була включена матеріальна допомога на соціально-побутові потреби, та матеріальна допомога на оздоровлення в загальній сумі 23927.69 грн, також індексація в сумі 12734.11 грн., що суттєво вплинуло на розмір пенсії. Після чого, 12.02.2014 року звернувся з письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України у Першотравневому районі (далі Пенсійний фонд) з проханням провести перерахунок пенсії державного службовця, включити додатково до складу заробітної плати матеріальну допомогу на соціально-побутові потреби та оздоровлення у сумі 23927.69 грн., та індексацію заробітної плати у сумі 12734.11 грн . В перерахунку пенсії було відмовлено, в зв'язку з тим, що зазначені виплати не входили до складу заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» (рішення Пенсійного фонду від 14.02.2014, № 156/80 ). Не погодившись із рішенням Пенсійного фонду позивач звернувся з позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі . Представник відповідача за дорученням [PERSON] позов не визнали і просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі на підставі того,що Пенсійний фон діяв у межах діючого законодавства враховуючи положення статті 33 Закону № 3723-ХІІ, вказана допомога не входить до складу заробітної плати державного службовця та є разовою виплатою. Суд вислухавши позивача, представника відповідача , дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: При вирішенні даного спору суд виходить з положення статті 19 Конституції України, статей 33, 37 Закону № 3723-ХІІ, статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» ) (далі - Закон № 1788- XII), статті 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-1V «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-1V), статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2008 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення розміру заробітку для обчислення пенсії». 3а змістом статті 37 Закону № 3723-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. У частині першій статті 1 Закону № 108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону № 1788-ХІІ врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97 ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)). Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-1V до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, включається до складу заробітної плати державного службовця та враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону № 1058-1V та стаття 66 Закону № 1788-ХІІ, а не таким, які щодо спірних відносин е загальними (статті 33, 37 Закону № 3723-ХІІ та стаття 2 Закону № 108/95-ВР), що підтверджується судовою практикою. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання (про що зазначено в Рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимості обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень та сформулював правову позицію, у відповідності з якою Конституція і закони України визначають окремі категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До яких відносяться громадяни, яким пенсія призначається по спеціальним законам. В рішеннях Конституційного Суду України зазначалось, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги: необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому зменшення обсягу зазначеного права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до діючих законів у відповідності до ст. 22 Конституції України не допускається. Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини та громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення передбачене статтями 1,3, ч. 2 ст.6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст. 22, ст. 23, ч. 1 ст. 24 Конституції України, яка є в сфері пенсійного забезпечення, не може бути відмінена, звужена. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України та ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Що стосується строку звернення до суду, то суд вважає, що строк звернення позивачем не пропущений і рахує його з дня винесення рішення ПФУ, від 14.02.2014 року. У відповідності до вищевикладеного,

Результат розгляду: partial