Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП "ТД "Трейд Сервіс" (змінено назву підприємства з ПП «Міжнародна агропромислова виставка-ярмарок «Агро», далі - контрагент) за період з 01.08.2011 по 31.08.2011. За наслідком перевірки було складено акт від 08.06.2012 № 1723/22-5-32306496 (далі - Акт перевірки). Актом перевірки встановлено порушення позивачем п.198.6 ст.198, п.201.1., п.201.6. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2011 року на суму 581 016,00 грн. На підставі акта перевірки від 08.06.2012 р. № 1723/22-5-32306496, відповідачем були прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 27.06.2012 р. №0000802305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 581016,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 290508,00 грн. Позивач не погоджується з висновками Акту перевірки, оскільки стверджує про їх необґрунтованість та про реальний характер господарських операцій з ПП "ТД "Трейд Сервіс". Аналізуючи вищевикладені обставини у сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з урахуванням наступного. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Таким чином, витрати для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Підтвердженням даних податкового обліку можуть бути лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. (зазначена позиція висловлювалася неодноразово Верховним Судом України, зокрема в Постанові ВСУ від 17 лютого 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 7046232 та додатково відображена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11). На підтвердження власної правової позиції позивачем надано копії первинних документів: - договору поставки від 04.01.2011 р. № А04012, за яким контрагент як продавець, зобов'язувався передати у власність позивача як покупця, товар - будівельні товари та матеріали, асортимент та кількість якого визначається видатковими накладними та/або рахунками-фактурами, а останній, в свою чергу, зобов'язувався прийняти товар та оплатити його; - договору поставки від 05.01.2011 № А-05011, за яким контрагент як продавець, зобов'язувався передати у власність позивача як покупця, товар - обладнання, асортимент та кількість якого визначається видатковими накладними та/або рахунками-фактурами, а останній, в свою чергу, зобов'язувався прийняти товар та оплатити його; - договору поставки від 25.04.2011 р. № А-25041, за яким контрагент як продавець, зобов'язувався передати у власність позивача як покупця, товар - запчастини, асортимент та кількість якого визначається видатковими накладними та/або рахунками-фактурами, а останній, в свою чергу, зобов'язувався прийняти товар та оплатити його; - договору про надання послуг від 27.06.2011 р. № A270601, за яким контрагент як виконавець, зобов'язувався надати послуги по зварюванню стрічкових пил, а позивач як замовник, в свою чергу, зобов'язувався прийняти і оплатити надані послуги; - видаткових, податкових накладних, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Податкові накладні від імені контрагента виписані [PERSON] На підтвердження здійснення перевезень до матеріалів справи долучено копії товарно-транспортних накладних. Також позивачем надано копії договорів, видаткових, податкових накладних та платіжних доручень на підтвердження придбаного за вищезазначеними договорами у власній господарській діяльності. А також надано документи на підтвердження щодо правосуб'єктності контрагента. Проте суд не приймає вищезазначені документи як належний доказ підтвердження товарності операцій між позивачем та ПП "ТД "Трейд Сервіс" з огляду на наступне. Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України з огляду, зокрема, на висновок спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України у Київській області від 25.04.2012 №208, копія якого міститься у матеріалах справи (т.1 а.с.151). Зазначеним висновком встановлено, що підписи, зображення яких наявне у копіях договорів від 04.01.2011 р. № А04012, від 05.01.2011 № А-05011, від 25.04.2011 р. № А-25041, від 27.06.2011 р. № A270611 та досліджених податкових, видаткових накладних, акту здачі-приймання робіт (реквізити яких зазначено у висновку т.1 а.с.155-156 та які виписані на виконання умов зазначених договорів) виконані однією особою та не гр. [PERSON], а іншою особою. Позивачем надано суду копію висновку спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України на Південно-Західній залізниці від 05.12.2012 №513, яким встановлено, що підписи від імені гр. [PERSON] в документах, реквізити яких зазначено у висновку (т.3 а.с.74-76 та які стосуються спірних господарських відносин позивача з контрагентом і досліджувалися експертом у висновку, на який посилається відповідач) виконані гр. [PERSON] Суд не приймає до уваги висновки спеціаліста від 05.12.2012 №513, оскільки у якості матеріалу для порівняння на дослідження надано вільні зразки підписів та почерку гр. [PERSON] в податкових накладних, договорі поставки та експериментальні зразки підписів та почерку гр. [PERSON] Тобто, з одного боку, джерелом порівняння є документи (податкові накладні), питання автентичності підписів в яких є сумнівним, оскільки спеціалістом вже встановлювався факт виконання в них підписів директора не [PERSON], а іншою невідомою особою, а з іншого - джерело походження матеріалу (підписів і почерку [PERSON]), взятого для порівняння, є невідомим. Із зазначеного висновку неможливо об'єктивно встановити, що підписи гр. [PERSON] у документах, які взяті для порівняння, виконані дійсно вказаною особою, на противагу висновку спеціаліста від 25.04.2012 №208, у якості порівняльного матеріалу в якому використано інші незалежні джерела, в тому числі: пояснення гр. [PERSON], добровільно надані зразки підпису гр. [PERSON], копію довіреності, копію листа та копію продовження до додатку №1 заяви про реєстрацію СГД - юридична особа. Таким чином, виписані від імені контрагента податкові накладні не можна вважати підписаними повноважною особою. Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, встановлено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті. З огляду на те, що виписані від імені контрагента податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним (зазначена позиція відповідає правовій позиції Верховного суду України, згідно постанови від 05.03.2012 № 21-421а11). А тому, підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні. При цьому, покликання у Акті перевірки на нікчемність правочинів, порушення публічного порядку та суперечність інтересам держави та суспільства (а.с.24), як вбачається із змісту зазначеного Акту, є цитатою акту ДПІ у Дарницькому районі м.Києва від 03.05.2012 №209/2240/34191967 (а.с.9) та не тягне за собою жодних юридичних наслідків для позивача. А відтак, не потребує правової оцінки судом. Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач, всупереч положенням ч.1 ст.71 КАС України, не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Результат розгляду: denied