Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Державна Казначейська служба України про визнання дій протиправними, де просив суд визнати протиправними дії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві по винесенню постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.12.2013 року у виконавчих провадженнях та визнати дії виконавчої служби по невиконанню рішень суду такими, що порушують права позивача як людини, передбачені ч.1 ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколу №1 до вказаної Конвенції. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» із виконавчими листами про стягнення коштів з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві він звернувся до Державної казначейської служби, але отримав відмову 25.11.2013 року. Тому позивач звернувся до виконавчої служби, але виконавче провадження відкрито не було, а він отримав по пошті 16.01.2014 року постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 23.12.2013 року. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки він зобов»язаний відкрити провадження за виконавчими листами на користь позивача, а тому звернувся до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити повністю. Сторона Відповідача, третіх осіб, будучи повідомлені про даті і час розгляду справи, в судове засідання з невідомих причин не з»явились, свого представника в суд не направили, про причини неявки суд не повідомили, заперечення проти позову до суду у встановлений законом строк не направили. Ухвалою суду від 24.01.2014 року справу було призначено до судового розгляду. Оскільки ухвалою суду від 24.01.2014 року справу було призначено до судового розгляду, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з»явився, тому розгляд і вирішення справи проводиться на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ч.4 ст.128 КАС України. Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких гуртується позов, об»єктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Зокрема, з матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що за наслідками винесення Шевченківським районним судом м.Києва рішення у справі №2а-630/09 від 06.07.2009 року позов було задоволено та зобов»язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну державну соціальну 30% надбавку до пенсії як дитині війни у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з врахуванням щомісячних виплат - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, які здійснювались [PERSON] в 2008 року як дитині війни. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 17.09.2013 року було змінено спосіб виконання вказаної постанови суду шляхом стягнення з ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві на користь [PERSON] коштів в розмірі - 815, 97 грн. Відповідно до постанови від 31.05.2011 року Шевченківського районного суду м.Києва у справі №2а-2021/11 позов було задоволено та зобов»язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити [PERSON] щомісячну державну соціальну 30% надбавку до пенсії як дитині війни з урахуванням здійсненних виплат у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 20.09.2010 року. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2013 року було змінено спосіб виконання вказаної постанови суду шляхом стягнення з ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві на користь [PERSON] коштів в розмірі - 1 012, 46 грн. Згідно листа від 25.11.2013 року Державної казначейської служби України [PERSON] було відмовлено в зв»язку з відсутністю повноважень на списання коштів з рахунків боржника. Між тим, при зверненні позивача до органів державної виконавчої служби, то йому знову було відмовлено управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві, а саме було винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.12.2013 року у виконавчих провадженнях №41287018 та №41286922 на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Мотивуючи свою відмову відповідач зазначив, що позивач подав виконавчі листи не за підвідомчістю, оскільки у відповідності до вимог ч.1,2 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання судових рішень про стягнення коштів, де боржником є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою, а тому звернення до виконавчої служби не відповідає вимогам закону. Про те, вказана позиція відповідача є помилковою з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до пункту 3 Розділу 2 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ у (назва розділу ІІ у редакції Закону України від 19.09.2013 р. N 583-VII) Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Зі змісту вказаного Закону вбачається, що виконавчі листи за рішенням судів про стягнення коштів подаються протягом 6 місяців з дня набуття чинності цим Законом (19.09.2013 року) до органів виконавчої служби. За таких обставин, посилання відповідача у оскаржуваних постановах від 23.12.2013 року про подачу позивачем виконавчих листів не за підвідомчістю не відповідає вимогам вказаного Закону України від 19.09.2013 р. N 583-VII. Відповідно до вимог п.1,2 ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. З врахуванням наведеного суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] частково шляхом визнання протиправними дії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.12.2013 року у виконавчому провадженні №41287018 та постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.12.2013 року у виконавчому провадженні №41286922. В силу положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина 4 статті 71 КАС України). Відповідач не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обгрунтування правомірності своїх дій при винесенні постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.12.2013 року, а в цій частині позов підлягає задоволенню. Між тим, позовні вимоги позивача про визнання дій виконавчої служби по невиконанню рішень суду такими, що порушують його права як людини, передбачені ч.1 ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколу №1 до вказаної Конвенції - слід залишити без задоволення з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст.2 КАС України вказані права позивача окремому захисту в порядку адміністративного судочинства не підлягають. В порядку ст. 94 КАС України підлягає стягненню з Державного бюджету на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі - 73 грн. 08 коп., що підтверджується відповідною квитанцією про його оплату. На підставі,

Результат розгляду: partial