Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мізол» (далі ТзОВ «Мізол») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.12.2013 року №0002852210/9202. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що прийняття відповідачем податкового повідомлення- рішення відбулося внаслідок безпідставних та хибних висновків про наявність порушень у податковому обліку ТзОВ «Мізол», що містяться у акті перевірки. Вказані порушення, в свою чергу, допущені перевіряючими внаслідок перекручення фактів та невірного застосування норм діючого податкового і цивільного законодавства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, вважає оскаржуване податковеповідомлення-рішення таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Посилається на те, що з реквізитів накладних на відвантаження товару встановлено, що отримання товару ТзОВ «ОМФЛ» відбувалося в один день з філій ТзОВ «Мізол», які знаходяться в різних містах, при тому, що відповідно до договору, отримання товару на всіх накладних засвідчено підписом однієї особи - директора Федорченка С.М., що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій. Також зазначає, що позивачем під час проведення перевірки не надано жодних документів, що стосуються факту транспортування реалізованих покупцяи ТМЦ. В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримала, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Залізничному районі м. Львова), проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Мізол» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. За результатами перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова складено акт від 29.11.2013 року №2498/22-10/33895476 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мізол» (код ЄДРПОУ 33895476) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року» (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу Укаїни в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1072081 грн., в тому числі за жовтень 2012 року на суму 1069057 грн., за грудень 2012 року на суму 3024 грн. На підставі акта перевірки №2498/22-10/33895476 ДПІ у Залізничному районі м. Львова винесено податкове повідомлення-рішення від 13.12.2013 року №0002852210/9202, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану варість на загальну суму 1608120,50 грн., в тому числі за основним платежем - 1072081 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 536040,50 грн. ТзОВ «Мізол» зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності 18.11.2005 року виконавчим комітетом Львіської міської ради та присвоєно код ЄДРПОУ 33895476. Відповідно до довідки статистики, основним видом діяльності ТзОВ «Мізол» є неспеціалізована оптова оргівля за КВЕД 46.90., що включає торгівлю будівельними матеріалами, також оптова торгівля будівельними матеріалами включена до переліку видів діяльності, які дійснює ТзОВ «Мізол» відповідно до пункту 2.3.3. Статуту Товариства. Оптова торгівля будівельними матеріалами здійснюється як самим Товариством безпосередньо, так і через створені філії товариства у 14 областях України. Кожна із філій є зареєстрованим структурним підрозділом товариства та має для здійснення господарської діяльності відповідний персонал. Судом встановлено, що ТзОВ «Мізол» укладено із ТзОВ «ОМФЛ» договір купівлі-продажу № 2708/12-1 від 27.08.2012 р. (далі - Договір), згідно умов якого ТзОВ «Мізол» як продавець за договором, зобов'язується протягом дії даного договору передати ТзОВ «ОМФЛ», покупцю за договором, товар окремими партіями за цінами, в асортименті (по номенклатурі) і в кількості, що узгоджуються сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Відповідно до вимог пункту 1.1., пунктів 3.3., 3.4. розділу 3 «Умови передачі товару» вищевказаного договору ТзОВ «ОМФЛ», як Покупець, зобов'язано прийняти товар за місцезнаходженням товару на складі ТзОВ «Мізол» або складах його відокремлених підрозділах. При цьому, договір містить посилання на адреси філій та їх складів. На документальне забезпечення факту продажу товарів, товариством виписані видаткові та податкові накладні, що підтверджують фактичний рух товарно-матеріальних цінностей. (Т.1 а.с. 77-250, Т.2 а.с.1-250, Т.3 а.с.1-27). Всі податкові накладні включено до єдиного реєстру податкових накладних. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, оплату товару здійснено ТзОВ «ОМФЛ» на підставі отриманих від ТзОВ «Мізол» рахунків, протягом жовтня-грудня 2012 року, виключно грошовими коштами у сумі 6 432 486 грн. у безготівкову порядку на рахунок ТзОВ «Мізол». За результатами вказаних операцій з продажу товарів, ТзОВ «Мізол» поставлено собі в зобов'язання з оплати податку на додану вартість 1 069 057 грн. 64 коп. (за жовтень 2012 року) та 3 024 грн. 04 коп. (за грудень 2012 року). Вказані зобов'язання включено, відповідно, до звітної декларації із податку на додану вартість за жовтень місяць 2012 року, і за грудень місяць 2012 року, що не заперечується відповідачем в акті перевірки. При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями. Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Згідно п. 138.4. ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Відповідно до п.п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно із ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704. Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення). У відповідності до п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді. Відповідно до п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Відповідно до абзацу «а» п. 187.1. статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню. Пунктом 188.1. ст. 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку). Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. З огляду на ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», отримання коштів на банківський рахунок продавця, підтверджений банківською випискою, та абз. «а» п. 187.1. ст. 187 ПК України, згідно з яким дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, є датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг, засвідчує факт початку здійснення господарської операції. При цьому, обов'язок скласти податкову накладну у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця, встановлений пунктом 201.4 статті 204 ПК України. В свою чергу, частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов'язує складати первинні документи під час здійснення господарської операції. Таким чином, діюче законодавство передбачає можливість одночасного складання податкової та видаткової накладної, датуючи їх датою отримання грошових коштів. Дослуджуючи наявні в матеріалах справи податкові накладні, суд приходить до висновку, що ТзОВ «Мізол» після отримання від ТзОВ «ОМФЛ» грошових коштів на рахунок, цілком правомірно виписувало податкові накладні, які відповідно до вимог статей 198, 201 ПК України, мають відповідну форму, містять всі обов'язкові реквізити, та внесені ТзОВ «Мізол» до єдиного реєстру податкових накладних. Суд зазначає, що в свою чергу, наступне підписання видаткової накладної уповноваженою особою покупця жодним чином не підтверджує факт одночасного отримання товару, оскільки, як вже наголошувалося, дата складання видаткової накладної відповідає даті отримання грошових коштів на рахунок. Що стосується тверджень відповідача про те, що з реквізитів накладних на відвантаження товару встановлено, що отримання товару ТзОВ «ОМФЛ» відбувалося в один день з філій ТзОВ «Мізол», які знаходяться в різних містах, отримання товару на всіх накладних засвідчено підписом однієї особи - директора Федорченка С.М., що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій, то позивач спростував тим, що первинні облікові документи бухгалтерського обліку - накладні сформовані товариством за допомогою програмного забезпечення на підставі даних «клієнт-банку» за оплаченими рахунками в автоматичному режимі. Суд погоджується з таким твердженням позивача та зазначає, що формування первинних документів в автоматичному режимі пояснює те, що частина накладних виписана різними філіями одними датами та за підписом однієї особи. Ще одним підтвердженням факту отримання товару на складі, після складання та підписання видаткової накладної, є наказ про видачу товарно-матеріальних цінностей. Як було зазначено представником ТзОВ «Мізол» і не заперечувалося представником ДПІ у Залізничному районі м. Львова переміщення товарів між головним підприємством і його філіями, так само, як і прийняття рішення про відпуск товару третім особам може відбуватися на підставі внутрішнього документу Товариства. Таким документом є наказ про видачу товарно-матеріальних цінностей, який складається в електронному вигляді, не містить вартісних показників товару та є підставою для відпустку ТМЦ лише за наявності видаткової накладної, а сам наказ про видачу товарно-матеріальних цінностей є складським документом. Суд не бере до уваги тверджень відповідача про ненадання документів, підтверджуючих транспортування ТзОВ «Мізол» проданого товару на склади ТзОВ «ОМФЛ» з огляду на наступне. Продаж ТзОВ «Мізол» будівельних матеріалів ТзОВ «ОМФЛ» здійснювався з умовами Договору купівлі-продажу № 2708/12-1 від 27.08.2012 р. Відповідно до вимог пункту 3.4. розділу 3 «Умови передачі товару» Договору купівлі- продажу № 2708/12-1 від 27.08.2012 р., передача товару здійснюється за місцезнаходженням товару на складі Продавця чи на складах його відокремлених структурних підрозділах (шляхом отримання товару на складі філії). Умовами Договору купівлі-продажу № 2708/12-1 від 27.08.2012 року не передбачено обов'язку ТзОВ «Мізол» здійснювати доставку (транспортування) товару покупцю - ТзОВ «ОМФЛ». З викладеного випливає, що обов'язок ТзОВ «Мізол» із передачі товару вважається виконаним у момент передачі вказаного товару на складі. Спростовуючи доводи позивача, відповідач покликається на акт ДПІ у Києво- Святошинському районі Київської області ДПС від 22.05.2013 р. № 279/22-2/33399183 «Про неможливість проведення зустрічної ТОВ "ОМФЛ" (код ЄДРПОУ 33399183) при фінансово- господарським відносинам з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за період з 01.10.2012 по 31.10.2012 та з 01.12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 31.03.2013 роки», в якому зазначено, що звірку з ТОВ "ОМФЛ" неможливо провести у зв'язку з тим, що підприємство має стан відмінний від 0, на момент складання акту суб'єкт господарювання має стан 8, ло ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, за податковою адресою підприємство виявити неможливо та у зв'язку з відсутністю первинних документів. Проте, дані доводи відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутність контрагента по договору за місцем знаходження при фактичному здійсненні господарських операцій не впливає на податкові зобов'язання позивача. Більше того, дії ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ДПС щодо проведення зустрічних звірок ТОВ «ОМФЛ», за результатами яких складено Акт № 279/22-2/33399183 від 22.05.2013 р. «Про неможливість проведення зустрічної ТОВ «ОМФЛ» (код ДРПОУ 33399183) при фінансово-господарським відносинам з контрагентами остачальниками та контрагентами покупцями за період з 01.10.2012 по 31.10.2012 та з Л. 12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 31.03.2013 роки» визнані неправомірними постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2013 року у справі №810/3272/13-а, яка набрала законної сили. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10. Враховуючи наведене, судом встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, між позивачем та зазначеним у акті перевірки контрагентом, виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, всі податкові накладні отримані позивачем від контрагентів, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме ст.201 Податкового кодексу України. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Результат розгляду: granted