Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

20.12.2013 року Коломийський міжрайонний прокурор Івано-Франківської області (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийської міської ради Івано-Франківської області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення сесії Коломийської міської ради від 01.12.2013 року за №1672-34/2013 «Про підтримання вимог Всеукраїнського віче, прийнятих у м. Києві 1 грудня 2013 року». Ухвалою суду від 24.12.2013 року за даним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №809/4095/13-а та призначено її до судового розгляду. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про обґрунтування позовних вимог, мотивовані тим, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем поза межами наданих йому законом повноважень, із порушенням норм Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, інших нормативно-правових актів. Воно порушує права осіб, які працюють в органах влади, на свободу своїх поглядів і переконань, підриває авторитет Президента України Віктора Януковича та викликає негативний суспільний резонанс. Вказані обставини є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним та скасування. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити. При цьому, пояснив суду, що оскаржуване рішення прийняте сесією Коломийської міської ради поза межами наданих Конституцією та законами України повноважень та протиправно. Представник відповідача в судовому засіданні 08.01.2014 року проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Пояснила суду, що рішення від 01.12.2013 року за №1672-34/2013 «Про підтримання вимог Всеукраїнського віче, прийнятих у м. Києві 1 грудня 2013 року» прийняте сесією Коломийської міської ради відповідно до Конституції України і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та викликане складною політичною і соціально-економічною ситуацією в державі. Тому, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, суд установив наступне. 01 грудня 2013 року тридцять четвертою сесією Коломийської міської ради шостого демократичного скликання прийняте рішення за №1672-34/2013 «Про підтримання вимог Всеукраїнського віче, прийнятих у м. Києві 1 грудня 2013 року» (а.с. 9-10). Вказане рішення розміщене на офіційній інтернет-сторінці Коломийської міської ради та викладене в наступній редакцій: « 1. Підтримати вимоги Всеукраїнського віче, прийняті у м. Києві 1 грудня 2013 року на майдані Незалежності. 2. Заборонити використання на території міста, в установах, закладах, організаціях незалежно від форми власності портретів із зображенням Віктора Януковича. 3. Контроль за виконанням цього рішення міська рада залишає за собою.» При вирішенні даної адміністративної справи суд застосував наступне правове регулювання спірних правовідносин. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року за №280/97-ВР, зі змінами та доповненнями (надалі - Закон №280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Положеннями пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже, оскаржуване рішення відповідача є саме тим рішенням суб'єкта владних повноважень щодо якого суд у межах повноважень, наданих йому статтею 162 КАС України, повинен вирішити, чи прийняте воно згідно вимог статті 2 Кодексу. Судом установлено, що відповідно до пункту 2 оскаржуваного рішення відповідач вирішив заборонити використання на території міста, в установах, закладах, організаціях незалежно від форми власності портретів із зображенням Віктора Януковича. Надаючи правову оцінку зазначеному пункту рішення відповідача, суд прийняв до уваги наступне. Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Статтею 8 Основного Закону встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Повноваження територіальної громади міста та органів місцевого самоврядування передбачені нормами статей 143 та 144 Конституції України. Як зазначено судом вище, спеціальним Законом, яким відповідно до Конституції України визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон №280/97-ВР, частиною 1 статті 10 якого встановлено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно частини 3 цієї ж статті представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад (частина 4 статті 10 Закону №280/97-ВР). Гарантії місцевого самоврядування закріпленні статтею 71 Закону №280/97-ВР, відповідно до якої територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Поряд із цим, Конституційний Суд України неодноразово у своїх рішеннях аналізував політико-правову сутність органу місцевого самоврядування. Так, рішенням від 16.04.2009 року у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закон №280/97-ВР, Конституційний суд України вказав на те, що відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Виходячи з вказаних конституційних положень в їх системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.03.2002 року у справі №1-9/2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України. Водночас, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Відповідно до статті 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Компетенція міської ради регламентована нормами статті 26 вказаного Закону. Так, у пунктах 1-56 частини 1 та пунктах 1-2 частини 2 вказаної статті визначені питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Серед вказаних питань, нормами Закону не передбачені повноваження Коломийської міської ради вирішувати питання що надання дозволу чи заборони використання на території міста, в установах, закладах, організаціях незалежно від форми власності портретів із зображенням Віктора Януковича. Також, у главі 2 Закону №280/97-ВР, нормами якої встановлено повноваження виконавчого комітету міської ради, не передбачено прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, суд зазначає, що відповідно до норм статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до частини 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року за №475/97-ВР, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Згідно частини 2 цієї ж статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 102 Конституції України встановлено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. Згідно частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина 2 статті 59 Закону №280/97-ВР). Відповідно до частини 10 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до вимог статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб про захист яких вони просять. Таким чином, ураховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини даної адміністративної справи, норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити повністю та визнати протиправними і скасувати пункт 2 рішення сесії Коломийської міської ради від 01.12.2013 року за №1672-34/2013 «Про підтримання вимог Всеукраїнського віче, прийнятих у м. Києві 1 грудня 2013 року». На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted