Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІМЕКС" до Саратської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області з позовними вимогами про визнання нечинним акту № 00247/2200/34520156 від 12.11.2012 року та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.01.2013 року № 0000052200, №0000062200 та від 26.11.2012 року за №0000182200. 03 грудня 2013 року до суду надійшла уточнена позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІМЕКС" до Саратської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області у якому позивач просить визнати дії відповідача неправомірними щодо складання акту № 00247/2200/34520156 від 12.11.2012 р. та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000052200 від 24.01.2013р. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про помилковість висновку податкового органу щодо порушення ТОВ «СТРІМЕКС» п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки підприємством дотримано вимоги податкового законодавства щодо включенню до складу податкового кредиту суми ПДВ у випадку не внесення постачальником товару до Єдиного державного реєстру податкової накладної, зокрема постачальник товару (ПП «ЕКСПОАГРОТРЕЙД») вчасно (до 20 числа наступного місяця) задекларував відвантажений на адресу покупця (ТОВ «СТРІМЕКС») товар у декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року та додатку 5 до декларації, але по технічним причинам не мав можливості у передбачені ПКУ строки, занести виписані податкові накладні до ЄДР податкових накладних. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та уточненнях (а.с.4-7,67-68). Відповідач надав письмові заперечення, якими вказує, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, задекларованих ТОВ «СТРІМЕКС» у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2012 року було встановлено формування позивачем податкового кредиту за липень 2012 року за рахунок податкових накладних, які не були зареєстровані постачальником ПП «ЕКСПОАГРОТРЕЙД» в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказані дії позивача є порушенням п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та як наслідок позбавляє права платника податків на включення вказаної суми ПДВ до складу податкового кредиту. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позов (а.с.84-87). Заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій товариство з обмеженою відповідальністю «СТРІМЕКС» зареєстровано Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області від 09.01.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Саратської міжрайонної державної податкової інспекції № 506 від 26.10.2011 року, на підставі п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.79.2 ст.79, п.п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу податкового контролю Саратської МДПІ Базан Н.П. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СТРІМЕКС» з питань взаємовідносин з ПП «ЕКСПОАГРОТРЕЙД» за період з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року, за результатами якої складено акт від 12.11.2012 року № 00247/2200/34520156 (далі - акт перевірки). Отже, податковий орган робить висновок про порушення ТОВ «СТРІМЕКС» п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині неправомірного включення до реєстру отриманих та виданих податкових накладних, які не зареєстровані в ЄРПН податкових накладних, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 52736,00 грн. та завищено від'ємне значення за липень 2012 року в сумі 31261 грн. На підставі встановленого порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.01.2013 року № 0000052200 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 65 920,00 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 52 736,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 13 184,00 грн., яке є предметом оскарження в даній адміністративній справі. Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення на предмет узгодженості фактичних обставин справи нормам податкового законодавства, суд виходить з наступного. Відповідно до п.198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пп. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що "податкова накладна видається платником податку, який поставляє товар (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту...". Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, зазначеними цим підпунктом документами". Згідно норм пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Так у акті перевірки одним з порушень зазначено заниження позивачем суми ПДВ за липень 2012 р. у зв'язку з тим, що нібито до складу податкового кредиту підприємств віднесло податкові накладні, виписані ПП «ЕКСПОАГРОТРЕЙД» та які не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також, у акті перевірки щодо податкового кредиту за липень 2012 року на підставі п.201.10 ст.201 ПК України встановлено його завищення. Абзацом 2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України визначено, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. У відповідності до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Однак абз. 11 п.201.10 ст.201 ПК України чітко визначено право покупця, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. З матеріалів справи вбачається, що дійсно позивачем на підставі п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, подано податкові декларації за перевіряємий період. При цьому, відповідно до пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2010 року № 1246 реєстрацією - є внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі Державній податковій службі з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Як встановлено судом, спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних контрагентом позивача, але не з його вини, в результаті чого визначати позивачу порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме, що позивач не мав права відносити спірні податкові накладні до податкового кредиту, не є можливим. Також відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності та накладення на нього штрафних санкцій. У даному випадку, позивач виконав усі вимоги чинного законодавства та скористався правом, наданим йому абз.11 п.201.10 ст.201 ПК України, включив всі незареєстровані податкові накладні, отримані від контрагента - ПП «ЕКСПОАГРОТРЕЙД» до складу податкового кредиту, відобразивши це у додатку № 5 до декларації з ПДВ та надіслав до відповідача копії всіх первинних та розрахункових документів, що підтверджують факт отримання таких товарів. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В ході вирішення питання, щодо законності прийнятого суб'єктом владних повноважень рішень, суд відповідно до вимог ст.2 КАС України зобов'язаний перевірити чи прийнято воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стосовно вимоги щодо визнання дії Саратської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо складання акту, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно із абз. 3 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби. Відповідно до п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст.77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Відповідно до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. З акту перевірки вбачається, що повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки від 26.10.2012 року № 23 та копія наказу від 26.10.2012 року № 506 отримано посадовою особою, в матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується, що вищезазначені наказ та повідомлення про проведення перевірки отримані працівником підприємства 30.10.2012 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків. У свою чергу висновки акта перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак, не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов'язки та законні інтереси у розумінні п. 1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України. З урахуванням того, що висновки акту перевірки не є тими діями, які порушують права та інтереси позивача, суд вважає, що в задоволенні вимог про визнання таких обставин викладених у висновках акту перевірки слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.94 КАС України. На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 17 лютого 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Результат розгляду: partial