Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Чмирівської сільської ради Луганської області, треті особи [PERSON], [PERSON] про оскарження рішення органу місцевого самоврядування у земельному спорі, у якому просить суд скасувати рішення 25 сесії шостого скликання Чмирівської сільської ради від 19 листопада 2013 року №25/19; вирішити земельний спір між нею та [PERSON], визначивши загальну довжину її земельної ділянки під [ADDRESS] у 56 метрів, обчислюючи її від межі з ділянкою [NUMBER] по червоній лінії по вулиці, і визначивши таку саму довжину у дворі та на початку городу; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; скасувати рішення Чмирівської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]; вирішити земельний спір між нею та [PERSON], визначивши загальну довжину її земельної ділянки під [ADDRESS] у 56 метрів по городу, відрахувавши початок від межі з [PERSON] В уточнюючому адміністративному позові [PERSON] просить суд скасувати рішення 25 сесії шостого скликання Чмирівської сільської ради від 19 листопада 2013 року №25/19; вирішити земельний спір між нею та [PERSON], визначивши загальну довжину її земельної ділянки під [ADDRESS] у 56 метрів, обчислюючи її від межі з ділянкою [NUMBER] по червоній лінії по вулиці, і визначивши таку саму довжину у дворі та на початку городу, при довжині ділянки у 92 метри; вирішити земельний спір між нею та [PERSON], визначивши загальну довжину її земельної ділянки під [ADDRESS] у 56 метрів по городу, відрахувавши початок від межі з [PERSON], при довжині ділянки у 92 метри. (а.с.29-32). В частині уточненого адміністративного позову, а саме спору між позивачкою та третіми особами [PERSON] і [PERSON], викладених у п.п.2, 3 уточненого позову ухвалою судді Старобільського районного суду від 27.12.2013 року у відкритті провадження відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України. (а.с.33). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що рішенням Чмирівської сільської ради від 19 листопада 2013 року №25/19 затверджено акт обміру та встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] по існуючим огорожам між її земельною ділянкою, та земельними ділянками її сусідів [PERSON] та [PERSON], які живуть на цій вулиці у будинках [NUMBER] та [NUMBER]. Вона вважає вказане рішення незаконним, оскільки між нею та сусідами існує земельний спір. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] Старобільського району Луганської області і є власником цього будинку, який побудований на земельній ділянці, який їй виділив її батько. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] зайняли частину її земельної ділянки. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свій уточнений позов підтримала в повному обсязі і підтвердила доводи, викладені в позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі і підтвердила доводи, викладені в позові. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що [PERSON] не надала сільській раді документів, які б підтверджували її вимоги щодо земельного спору. Була створена комісія, яка на місці обміряла розміри ділянок та встановила, що площі земельних ділянок та межі відповідають даним, які є у сільській раді (записам у по господарських книгах). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніяких меж вона не порушувала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також вважає, що ніяких меж він не порушив. Він приватизував свою земельну ділянку і в нього є державний акт на землю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позов не обгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідношення: Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконуючим обов'язки Чмирівського сільського голови 24.02.2000 р. (а.с. 16). Крім того, на підставі заочного рішення Старобільського районного суду від 07 вересня 2009 року, позивачу [PERSON] належить право власності на домоволодіння яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-22). Земельні ділянки, під належними позивачу домоволодіннями, знаходяться у комунальній власності Чмирівської сільської ради і до теперішнього часу не приватизовані, незважаючи на те, що рішенням виконкому Чмирівської сільської ради № 323 від 28 листопада 1997 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,22 га, в тому числі забудована територія 0,04 га та рілля 0,18 га за адресою: будинок [ADDRESS]. (а.с.15). Крім того, рішенням 27 сесії п'ятого скликання Чмирівської сільської ради від 18 грудня 2009 року №27/78 [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка передається їй у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,22 га в [ADDRESS]. (а.с.17). Але [PERSON] не виконала вказаних рішень до теперішнього часу. Третя особа [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого секретарем виконкому Чмирівської сільської ради від 20.03.1980 року за реєстром № 23. (а.с.65-66). Копія технічної документації із землеустрою свідчить про те, що [PERSON] приватизував земельну ділянку за вказаною адресою. (а.с.48-66). Про це свідчать наступні документи: - рішення 11 сесії четвертого скликання Чмирівської сільської ради від 11 листопада 2003 року, яким [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, в тому числі забудована територія 0,04 га та рілля 0,06 га за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с.53); - акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19.11.2009 року (а.с.54); - абрис земельної ділянки (а.с.55); - кадастровий план земельної ділянки (а.с.56); - рішення 29 сесії п'ятого скликання Чмирівської сільської ради від 19 березня 2010 року №29/30, яким затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка передається у власність [PERSON] та передано йому безкоштовно у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,1267 га за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с.58); [PERSON] отримано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, що сторони не заперечують, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.72 КАС України ці обставини не підлягають доказуванню. Третя особа [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 16.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №783 та свідоцтва про право власності на спадшину за законом від 16.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №785. (а.с.77-78). Вказаний житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований у Старобільському районному бюро технічної інвентарізації 26.07.2012 року, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав. (а.с.79). З техничного паспорту на цей житловий будинок вбачається, що він був побудований у 1972 році. (а.с.74-76). Рішенням виконавчого комітету Чмирівської сільської ради від 26 серпня 1998 року №110 [PERSON] (померлому чоловіку третьої особи [PERSON]С.) було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,15 га за адресою: будинок [ADDRESS]. (а.с.80). До теперішнього часу [PERSON] земельну ділянку не приватизувала. Розпорядженням сільського голови Чмирівської сільської ради від 28 жовтня 2013 року №45-а/г для вирішення земельного спору між [PERSON] та сусідами було призначено погоджувальну комісію у складі п'яти громадян, в тому числі 4 депутата сільської ради і 1 спеціаліст землевпорядник (а.с.89). Комісією Чмирівської сільської ради складений акт від 07.11.2013 року обміру та встановлення меж земельної ділянки в [ADDRESS] та земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, на предмет встановлення меж землекористування. В ході обстеження встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані поряд, дані земельно-кадастрової документації відсутні. [PERSON] і [PERSON] документів на право володіння чи користування земельною ділянкою не надали; а [PERSON] надав комісії державний акт на землю площею 0,1267 га. Всього за [PERSON] відповідно до записів по господарської книги №19 особовий рахунок [NUMBER] за [ADDRESS] значиться земельна ділянка загальною площею 0,44 га. Комісія дійшла висновку, що межова границя між земельними ділянками не порушена, оскільки відповідно до ст..107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Земельно-кадастрової документації у сільській раді немає. Комісія прозвела заміри земельних вказаних ділянок і звірила їх розмірі згідно записів у по господарських книгах. Комісія встановила, що фактично [PERSON] користується земельною ділянкою загальною орієнтованою площею 0,577 га. (а.с.11-12). Оскаржувальним рішенням 25 сесії шостого скликання Чмирівської сільської ради від 19 листопада 2013 року №25/19 затверджений акт обміру та встановлення меж земельної ділянки в [ADDRESS] та земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресами: [ADDRESS] та вул.Колгоспна [NUMBER] відповідно від 07.11.2013 року. Землекористувачам [PERSON] і [PERSON] та землевласнику [PERSON] надані певні рекомендації. (а.с.10). Зі схеми обміру земельних ділянок сторін вбачається, що проводилися заміри земельних ділянок і встановлено по червоній лінії розміри: [PERSON] ([ADDRESS]) - 30 метрів; [PERSON] ([ADDRESS]) - 53 метри; [PERSON] ([ADDRESS]) - 21,7 метра. При цьому встановлено, що [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 0,577 га, а згідно запису по господарської книги за нею значиться - 0,44 га; [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 0,1768 га, а згідно запису по господарської книги за нею значиться - 0,15 га (а.с.80). Судом досліджені належно завірені копії по господарських книг за вказаними адресами: - за [PERSON] ([ADDRESS] - раніш №95) - з 1977 року до 2010 року включно значилася земельна дялянка площею 0,15 га; - [PERSON] ([ADDRESS]), - раніш №95 а, який належав [PERSON].) - з 1977 року до 2010 року включно; При цому за цим будинком з 1977 року до 1986 року значилося землі 0,15 га, з 1987 року по 1991 рік - 0,24 га; з 1992 по 1993 рік - 0,19 га; з 1994 року по 2009 рік- 0,22 га, а з 2010 року - 0,44 га. - [PERSON] ([ADDRESS] - раніш №97 а) з 1977 року до 2009 року включно значилася земельна дялянка площею 0,10 га, а у 2010 році- 0,1267 га. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 144 Основного Закону органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. До делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад згідно зі ст. 33 цього Закону належать, зокрема, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, як встановлено ст. 12 Земельного кодексу України, належить організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів. Частиною 3 ст. 158 Земельного кодексу України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Як встановлено ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тобто, для відновлення меж земельних ділянок необхідно встановити розміри земельних ділянок, які знаходяться у користуванні осіб, розмір спірної земельної ділянки. З акту обстеження земельної ділянки від 07.11.2013 р. та схеми обміру суміжних земельних ділянок позивача і третіх осіб вбачається, що комісією встановлені розміри земельних ділянок, які знаходяться у користуванні позивача та третіх осіб, встановлений фактичний розмір земельної ділянки як позивача, так і третіх осіб, фактично вирішено, в якому саме розмірі кожен землевласник повинен користуватися землею. Згідно частини 1 статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно статті 118 ЗК громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Згідно статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Відповідно до частин 1, 3, 5 ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Згідно ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року із змінами, внесеними з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ» - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Аналізуючи наведене законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що при ухваленні спірного рішення 25 сесії шостого скликання Чмирівської сільської ради від 19 листопада 2013 року №25/19, орган місцевого самоврядування діяв на підставі та в межах повноважень, та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідач довів правомірність вищевказаних дій в розумінні пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд не приймає до уваги довідку Старобільського районного бюро технічної інвентаризації від 11.02.2014 року про те, що при обстеженні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] станом на 12.08.2005 року техніком були проведені обміри огорожі №1-2) лицьової частини ділянки та встановлений розмір 24,5 м. Відстань від житлового будинку літ-А-1 до огорожі №3 - 1,75 м.(межує з ділянкою [ADDRESS]), оскільки відповідно до вимог чинного законодавства Старобільське районне бюро технічної інвентаризації не наділено правом встановлювати розміри земельної ділянки. Крім того, суд звертає увагу на те, що у генеральному плані будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] по червоній лінії значиться 28,60 м. (а.с.14). А за адресою [ADDRESS] позивач [PERSON] взагалі не надала доказів про розмір земельної ділянки. Крім того, [PERSON] не надала доказів про порушення третіми особами межі з обох боків. Посилання [PERSON] в позові на те, що розмір її земельної ділянки повинен бути по червоній лінії, у дворі і по городу - 56 метрів при довжині у 92 метри є необґрунтованими, оскільки при такому розмірі у неї у користуванні буде 0,5152 га (56 м х 92м). землі, тоді як у неї у користуванні сільською радою виділено 0,44 га. На підставі ст.ст.6,8,19 Конституції України, ст.ст.12, 106-107, 116-121, 152-153, 158-161, 181-186-1 Земельного кодексу України, ст.ст.23,26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст.19, 55 Закону України «Про землеустрій»,

Результат розгляду: denied