Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

10 лютого 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Семенівському та Хорольському районах Полтавської області про стягнення суми витрат на виплату і доставку пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД за період з 01.07.2012 по 30.09.2012 та за період з 01.10.2013 по 31.12.2013. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що в порушення вимог Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 №5-4/4 (далі - Порядок), відповідач відмовився приймати до заліку суму витрат, понесених Пенсійним фондом, на виплату пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, особі, яка отримали каліцтво в державі СНД, за вказаний вище період. Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Надіслав до суду заперечення у яких зазначив, що особова справа пенсіонера до Фонду не передавалася, що в свою чергу унеможливлює відшкодування сплаченої пенсії і проведення звірки. Відповідач вважає, що потерпілим, які отримали каліцтво за межами України і переїхали на постійне місце проживання, не є застрахованими в Україні, за них не сплачувались до Фонду страхові внески, тому здійснення їм страхових виплат за рахунок Фонду є нецільовим використанням грошових коштів. Крім того, наголошує, що Порядком встановлено здійснення розрахунків між фондами на централізованому рівні. Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Вивчивши письмові докази, надані позивачем, суд встановив наступне. Ухвалою суду від 20.02.2014 адміністративний позов в частині позовних вимог щодо стягнення суми витрат на виплату і доставку пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД за період з 01.07.2012 по 30.09.2012 залишено без розгляду за пропуском строку звернення до суду. Таким чином суд здійснює оцінку вимог позивача в межах заявленої до стягнення суми витрат на виплату і доставку пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД, лише за період з 01.10.2013 по 31.12.2013, яка згідно з розрахунком ціни позову (а.с. 9) складає 407,73 грн. Суд встановив, що відповідно до актів щомісячної звірки та таблиць розбіжностей, підписаних представниками обох фондів, за період з жовтня по грудень 2013 року, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Семенівському та Хорольському районах Полтавської області не були враховані суми витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членах їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну у загальному розмірі 407,73 грн. Частиною четвертою статті 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Частиною другою статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому, страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Згідно наявних у матеріалах справи документів, нещасний випадок на виробництві з [PERSON] стався на території СНД, про що свідчить акт про нещасний випадок на виробництві (а.с. 39-41). Дана особа постійно проживає в Україні, про що свідчить посвідка на постійне проживання (а.с. 38). Окрім того гр. [PERSON] позивачем призначено пенсію по інвалідності. Таким чином, сфера дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" поширюється на ту категорію інвалідів, до якої належить [PERSON] щодо відшкодування витрат на виплату пенсії, з приводу якої виник даний спір. За змістом частини другої статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків. Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Абзацом 3 пункту 3 розділу XI Прикінцевих положень вказаного Закону встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого. Як зазначено в абзаці 9 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються. Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів. Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Пунктами 5, 6, 7 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003 №5-4/4, встановлено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. Отже, сума витрат на виплату і доставку пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відносно громадянина [PERSON] у розмірі 407,73 грн. за жовтень - грудень 2013 року підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про відшкодування суми витрат на виплату пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 407,73 грн. за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 є обґрунтованими, а тому позов у цій частині вимог підлягає задоволенню. З огляду на те, що ухвалою суду від 20.02.2014 позовні вимоги в частині стягнення суми витрат на виплату і доставку пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД за період з 01.07.2012 по 30.09.2012 залишено без розгляду, то адміністративний позов належить задовольнити частково. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial