Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

06.02.2014р. [PERSON] звернулася до адміністративного суду з вказаним позовом до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна М.Ю., Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Севастополі, в якому просила: 1. Визнати житлове приміщення [ADDRESS] введеним в експлуатацію актом Держкомісії від 08.02.2006р.; 2. Визнати рішення Державної реєстраційної служби України про відмову в державній реєстрації прав власності і їх обтяжень № 6752266 від 14.10.2013р. неправомірним; 3. Зобов'язати Державну реєстраційну службу зареєструвати право власності на житлове приміщення [ADDRESS] за [PERSON] з внесенням запису до державного реєстру прав. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав, викладених у позові (а.с.4-5). Відповідачі, а саме: Державна реєстраційна служба України та Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволін М.Ю. в судове засідання не з'явилися, позов не визнали з підстав, викладених у запереченнях (а.с. 38-42, 44-45). Представник третього відповідача - Реєстраційної служби ГУ в м.Севастополі підтримала в суді правову позицію 1 та 2 відповідачів щодо правомірності прийнятого рішення про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру позивача. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2005р. позивач уклала договір про дольову участь в будівництві житлового приміщення на мансардному поверху в 32-х квартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Після завершення будівництва в лютому 2006р. Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту: [ADDRESS] був затверджений Севастопольською міською державною адміністрацією та зареєстрований в Інспекції ДАБК (а.с. 15-20). З листопада 2009 року по наступний час позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], що підтверджено документально (а.с. 12). Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя № 2-2028/10 від 30.03.2010р. за позивачем визнано право власності на житлове приміщення мансарди [ADDRESS], площею 43,6 кв.м. (а.с. 6, 10). В 2013 році позивач звернулася до Реєстраційної служби ГУ юстиції у м. Севастополі з заявою про державну реєстрацію житлового приміщення мансарди, на яке за нею визнано право власності. Як пояснив в суді представник Реєстраційної служби ГУ юстиції у м. Севастополі усі документи позивача відповідно до діючого в той період порядку були надіслані до Державної реєстраційної служби України в місто Київ. 14.10.2013р. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволін М.Ю. підписав рішення № 675266 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови були відсутність Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту за адресою: [ADDRESS], а також відсутність документа про присвоєння адреси (а.с. 23), про що також вказують в своїх запереченнях відповідачі. Представник позивача не надав суду будь-яких достовірних доказів того, що разом із заявою про реєстрацію права власності [PERSON] були надані і вказані вище документи, а відповідно до картки прийому заяви № 5890005 державним реєстратором Сіволіним М.Ю. було виявлено, що Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію в лютому 2006р. закінченого об'єкту не був поданий [PERSON] разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджено документально (а.с. 25). Не має також і відомостей про документ щодо присвоєння адреси закінченого будівництвом об'єкту. Обов'язковість наявності зазначених вище документів та процедура дій державного реєстратора передбачена Порядком державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 703 від 22.06.2011р., який був чинний на момент прийняття рішення про відмову і викладене свідчить про те, що за відсутністю необхідних документів державний реєстратор дотримувався встановленого Порядку. За таких обставин суд вважає рішення про відмову в реєстрації правомірним, оскільки перший та другий відповідачі при розгляді документів позивача та прийнятті рішення діяли на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України. Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що згідно зі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в реєстрації не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Щодо третього відповідача суд зазначає, що у позову не сформульовано позовних вимог до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Севастополі, не вказано які протиправні дії або бездіяльність були допущені з боку цього суб'єкта владних повноважень, тому будь-яких висновків з цього приводу суд не приймає. Стосовно вимог позивача про визнання житлового приміщення [ADDRESS] введеним в експлуатацію актом Держкомісії від 08.02.2006р. суд зазначає, що відповідно до приписів ст.17-18 КАС України, розгляд таких питань не відноситься до компетенції адміністративних судів. З врахуванням зазначеного, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Результат розгляду: denied