Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

27 грудня 2013 року Прокурор Ківерцівського району звернувся з адміністративним позовом до Ківерцівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Ківерцівської міської ради №32/2 від 27.11.2013 року «Про звернення депутатів Ківерцівської міської ради шостого скликання Волинської області до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України та жителів міста Ківерці з приводу підписання Угоди про асоціацію між Україною і Європейським Союзом». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ківерцівською міською радою 27.11.2013 року прийнято вищевказане рішення №32/2. У зверненні (яке є невід`ємною частиною даного рішення) депутати Ківерцівської міської ради засудили як антиконституційне рішення Кабінету Міністрів України про зупинення процесу по укладенню угоди про асоціацію з ЄС, вважають це зрадою національних інтересів найвищими посадовими особами країни - Президентом та Прем`єр-Міністром України. При цьому вимагають відновлення переговорного процесу та підписання угоди від Президента України, а від Кабінету Міністрів України вимагають визначити відповідальних осіб за забезпечення та координацію європейської політики України, а також вимагають припинення вибіркового правосуддя і звільнення Юлії Тимошенко та закликають усіх ківерчан до акції протесту щодо дій уряду. Прокурор вважає вказане рішення Ківерцівської міської ради протиправним та таким, що порушує конституційні засади місцевого самоврядування, через що воно підлягає скасуванню, оскільки приймаючи оскаржуване рішення Ківерцівська міська рада вирішила питання, які перебувають за межами наданих законодавством повноважень місцевого значення, тому просить визнати його протиправним та скасувати. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві просила позов задовольнити, визнати протиправним і скасувати оскаржуване рішення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених в письмових запереченнях. Вважає, що рішення Ківерцівської міської ради №32/2 від 27.11.2013 року прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просить суд в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Частина 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Пунктом 5 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Судом встановлено, що на черговій сесії Ківерцівською міською радою 27.11.2013 року прийнято рішення №32/2 «Про звернення депутатів Ківерцівської міської ради шостого скликання Волинської області до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України та жителів міста Ківерці з приводу підписання Угоди про асоціацію між Україною і Європейським Союзом». Вказаним рішенням вирішено: схвалити текст звернення депутатів міської ради до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України та жителів міста Ківерці з приводу підписання Угоди про асоціацію між Україною і Європейським Союзом; надіслати текст звернення до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України; опублікувати дане звернення на офіційному сайті міської ради та у громадсько-політичній районній газеті «Вільним шляхом». Додатком до рішення є звернення, яке є невід'ємною частиною вказаного рішення. У зверненні депутати Ківерцівської міської ради засудили як антиконституційне рішення Кабінету Міністрів України про зупинення процесу по укладенню угоди про асоціацію з ЄС, вважають це зрадою національних інтересів найвищими посадовими особами країни - Президентом та Прем`єр-Міністром України. При цьому вимагають відновлення переговорного процесу та підписання угоди від Президента України, а від Кабінету Міністрів України вимагають визначити відповідальних осіб за забезпечення та координацію європейської політики України, а також вимагають припинення вибіркового правосуддя і звільнення Юлії Тимошенко та закликають усіх ківерчан до акції протесту щодо дій уряду. Судом встановлено, що прокуратурою Ківерцівського району в ході вивчення законності прийнятого відповідачем рішення встановлено порушення Ківерцівською міською радою вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та норм Конституції України, що виявилось у прийнятті оскаржуваного рішення «Про звернення депутатів Ківерцівської міської ради шостого скликання Волинської області до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України та жителів міста Ківерці з приводу підписання Угоди про асоціацію між Україною і Європейським Союзом». За результатами встановлених порушень прокурор Ківерцівського району звернувся до суду щодо визнання рішення відповідача протиправним та його скасування. Що стосується повноважень прокурора на звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Конституції України, на прокуратуру покладено виконання функції нагляду за додержанням і застосуванням законів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Отже, звертаючись до суду із даною вимогою, прокурор діє як посадова особа органу державної влади та набуває статусу позивача. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Згідно статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження міської ради визначені статтею 143 Конституції України та статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». У частині першій статті 2 вищевказаного Закону зазначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Аналіз норм Основного Закону та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дозволяє зробити висновок про наявність у міської ради повноважень щодо прийняття на її пленарних засіданнях рішень не з будь-яких питань, а лише тих, які мають місцеве значення. За правовою позицією Конституційного Суду України предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад). З аналізу вказаних конституційних положень слідує, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владні управлінській функції і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Аналогічної позиції Конституційний Суд України дотримувався і в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). Як орган місцевого самоврядування міська рада в межах повноважень, визначених законом, приймає нормативні та інші акти у формі рішень на пленарних засіданнях на основі колективного і вільного обговорення та голосування більшістю депутатів від загального складу ради; її рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Отже, аналіз норм Основного Закону та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дозволяє зробити висновок про наявність у міської ради повноважень на прийняття на її пленарних засіданнях рішень не з будь-яких питань, а лише тих, які мають місцеве значення та пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальної громади міста Ківерці. Іншого чинним законодавством України не передбачено. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» розрізняє загальну і виключну компетенцію місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи загальну компетенцію, місцеві ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією та законами України до їх відання. До виключної компетенції належать питання, які перебувають у віданні рад і підлягають розгляду тільки на їх пленарних засіданнях. Це, як правило, найважливіші питання місцевого значення, розгляд і вирішення яких не може бути делеговано іншим органам. Але, слід зазначити, що у переліку питань виключної компетенції, які вирішуються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» відсутнє таке питання, як вирішення та прийняття рішення по «зверненню депутатів». В пункті 13 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №1997 №280/97-ВР зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання розгляду запитів депутатів, прийняття рішень по запитах. Зміст статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 року №93-ІV містить перелік прав депутата місцевої ради у виборчому окрузі. Пунктом 1 частини першої статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради має право порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради має право вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді. Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право на «депутатське звернення», «депутатський запит», «депутатське запитання», на невідкладний прийом, вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку. Тобто законодавець визначає три різні види повноважень, це - «депутатське звернення», «депутатський запит» та «депутатське запитання». Статтею 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» надано визначення «депутатське звернення». Так, відповідно до частини першої закону депутатське звернення, це викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. При цьому, стаття 22 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначає порядок розгляду «депутатського запиту» та відповідно до частини першої «запит» підлягає включенню до порядку денного пленарного засідання ради. Крім того, пункт другий частини 5 статті 22 цього Закону зобов'язує раду за результатами розгляду відповіді на «запит» примати відповідне рішення. Тобто, законодавець розмежував визначення «депутатському зверненню», «депутатському запиту» та «депутатському запитанню» і надав їм свій особливий статус та різних процесуальних форм і методів використання. «Депутатське звернення» вимагає по своїй суті обов'язкового надання інформації на нього та вжиття відповідних заходів з повідомленням про такі заходи депутату, який звернувся з «депутатським» зверненням. В судовому засіданні з пояснень представника відповідача та з протоколу № 32 пленарного засідання позачергової тридцять другої сесії Ківерцівської міської ради Волинської шостого скликання від 27.11.2013 року встановлено, що на пленарне засідання сесії Ківерцівської міської ради був винесений проект рішення про звернення депутатів, який рекомендувала профільна комісія, зі змінами, внесеними депутатами міської ради, в цілому на голосування. За результатами голосування рішення №32/2 було прийнято, за проголосували 23 депутати. З частини 2,3,5 статті 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» вбачається, що місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк. Якщо депутатське звернення з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, депутату місцевої ради зобов'язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку розгляду. Якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону. Відповідно до частини 2,3 статті 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради. Статтею 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено права депутата місцевої ради у раді та її органах. Відповідно до пунктів 2-6, 14 частини 2 статті 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради має право офіційно представляти виборців у відповідній раді та її органах, пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами, вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них, оголошувати на засіданнях ради та її органів тексти звернень, заяв, пропозицій громадян або їх об'єднань, якщо вони мають суспільне значення. Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено і обов'язки депутата місцевої ради у раді та її органах. Так, пунктом 1 статті 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що депутат місцевої ради зобов'язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, Регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів. Крім того, суд звертає увагу не те, що крім Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» відповідач керується в своїй діяльності регламентом ради. Як встановлено судом, 12.01.2011 року рішенням №3/2 Ківерцівська міська рада затвердила Регламент Ківерцівської міської ради, яким визначено діяльність Ківерцівської міської ради, її депутатів, органів та посадових осіб. Стаття 3 Регламенту Ківерцівської міської ради встановлює виключну компетенцію Ради. Як вбачається з пункту 13 статті 3 Регламенту Ківерцівської міської ради до виключної компетенції відноситься розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах. Тобто мова йде саме про «депутатський запит», що як було зазначено відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не є тотожним до визначення «депутатське звернення», яке не потребує по собі прийняття рішення радою. Відповідно статтей 6, 7 Регламенту Ківерцівської міської ради депутат Ківерцівської міськради має право брати участь у дебатах, звертатись із запитами, ставити запитання доповідачам, співвідповідачам, головуючому на засіданні, оголошувати на засіданнях Ківерцівської міської ради та її органів у встановленому Радою порядку тексти звернень, заяв, резолюцій, пропозицій громадян чи їх об'єднань, якщо вони мають суспільне значення. Стаття 9 регламенту Ківерцівської міської ради також розкриває визначення «депутатського запиту», «депутатського запитання» та «депутатського звернення». Тобто, як Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» так і Регламентом Ківерцівської міської ради передбачено тільки оголошення на засіданнях Ківерцівської міськради тексту звернень громадян чи їх об'єднань, якщо вони мають суспільне значення. Однак, суд звертає увагу, що законодавець чітко розрізняє визначення «депутатське звернення» та «звернення громадян» в розумінні Закону України «Про звернення громадян», які депутати Ківерцівської міськради мають право безумовно оголошувати на засіданнях. Щодо посилання відповідача на форму звернення, яке затверджене оскаржуваним рішенням, то суд зазначає, що статтею 40 Конституції України визначено «Права, свободи та обов'язки людини і громадянина», де зазначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. В розумінні статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Як вбачається з статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Крім того, статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено вимоги до звернення. А саме, звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне). Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Судом встановлено, що досліджене в судовому засіданні «звернення депутатів» є за своєю формою «депутатським зверненням», тобто, це викладена в письмовій формі «вимога» виконати щось, яка покликає до обов'язкового вжиття заходів щодо її виконання - здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Такий виклад підтверджується і встановленим законом зобов'язанням розглянути питання, порушене депутатом у вимозі та надати йому відповідь у відповідні строки. Крім того, законодавець встановив зобов'язання повідомлення депутату з обґрунтуванням мотивів про неможливість розглянути відповідну вимогу в встановлений строк та необхідності продовження строку розгляду. Повноваження щодо питань, які вирішуються міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях, передбачені ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і не містить повноважень щодо вказівок Президенту України, Кабінету Міністрів України, Верховній Раді України, керівникам депутатських фракцій Верховної Ради України про негайне відновлення переговорного процесу та підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом; визначення кола відповідальних осіб за належне інституційне забезпечення та координацію європейської політики України, а також вимагання припинення вибіркового правосуддя і звільнення Юлії Тимошенко. Тобто в порушення ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутатське звернення до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України містить вказівки щодо здійснення відповідних дій. Приймаючи оскаржуване рішення Ківерцівська міська рада вийшла за межі своєї компетенції, яка визначена у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при цьому в зверненні, яке є додатком до рішення, вказала та надала оцінку діям Президента України, Кабінету Міністрів України щодо негайного відновлення переговорного процесу, підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом та вимагала припинення вибіркового правосуддя, а відтак, діяла протиправно. Таким чином, рішення Ківерцівської міської ради від 27.11.2013 року №32/2 про затвердження «депутатського звернення» не має правового обґрунтування. При цьому суд погоджується та не заперечує права органу місцевого самоврядування, як представницького органу територіальної громади на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, яке передбачено статтею 34 Конституцією України. Однак, на думку суду, це право може реалізовуватися у формі рішення лише щодо питань життєдіяльності місцевої громади (а не держави в цілому) та у формі відповідних листів, статей у засобах масової інформації або звернень, які не є правовими актами і не несуть юридичних наслідків, але у даному випадку, не шляхом прийняття міською радою правових актів у формі рішень, оскільки при прийнятті таких актів за правилами частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міська рада діє, в першу чергу, як суб'єкт владних повноважень, який в силу частини другої статті 19 Конституції, статті 25 Закону зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах компетенції та повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також суд зазначає, що ані депутати, ані міська рада як і кожен громадянин України не позбавлені права до виразу свого власного заклику, промови тощо, адресованої народові, якомусь колективові, організації чи особі. Однак, такі звернення не потребують затверджень в органах місцевого самоврядування, оскільки є власним закликом без встановлення вимог та обов'язковості їх виконання. Такі звернення розраховані саме на донесення та підтримку власної або колективної думки, міркувань громадянина, громади тощо. А тому такі звернення не підлягають затвердженню та не мають нічого спільного з формою «депутатського звернення», яке затверджене в оскаржуваному рішенні. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінивши рішення відповідача №32/2 від 27 листопада 2013 року на предмет відповідності вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що воно прийняте не на підставі та не в межах повноважень, що передбачені Конституцією та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Ківерцівської міської ради №32/2 від 27.11.2013 року «Про звернення депутатів Ківерцівської міської ради шостого скликання Волинської області до Президента України Віктора Януковича, Прем`єр-міністра України Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Рибака, керівників депутатських фракцій Верховної Ради України та жителів міста Ківерці з приводу підписання Угоди про асоціацію між Україною і Європейським Союзом» підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню.

Результат розгляду: granted