Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області (далі - Коропецька селищна рада) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішень сесії Коропецької селищної ради №383 від 02.11.2012 року та №403 від 02.11.2012 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії від 21.10.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON],. [PERSON], ПП [PERSON]» та зобов»язання встановити проїзд до належних їм житлових будинків по [ADDRESS]. У обґрунтування позовних вимог посилались на те, що є власниками житлових будинків з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] та користувачами прилеглих земельних ділянок у встановлених розмірах. Протягом 50-ти років проїзд до зазначених домогосподарств пролягав через земельну ділянку, що перебувала в користуванні суміжного користувача [PERSON] (попередній землекористувач - [PERSON] та землю недіючої на сьогоднішній день пекарні. Іншого проїзду не існує. Даним проїздом, який відображений на генплані селища, позивачі користувались на підставі договору від 28.04.1961 року, укладеного між головою правління Коропецького ССТ, зав. пекарнею та [PERSON] Проте з травня 2012 року їм почали чинилися перешкоди у користуванні даним проїздом, у зв»язку з чим вони неодноразово звертались до Коропецької селищної ради з проханням вирішити питання надання їм можливості вільного проїзду до належних домогосподарств. Відповідачем було прийнято рішення про затвердження Акту комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПП [PERSON]; встановлення проходу між господарством [PERSON] і пекарнею за рахунок землі «Пекарні»; звернутися в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. про відміну Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] Однак жодних дій щодо виконання прийнятих рішень відповідачем не вчинено, чим порушуються права позивачів в частині користування належними їм житловими будинками, земельними ділянками. Вказану бездіяльність посадових осіб Коропецької селищної ради вважають протиправною, просять суд зобов»язати останню встановити проїзд до належним їм садиб по [ADDRESS]. У ході розгляду адміністративної справи згідно заяви позивачів ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.01.2014 року позов в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення сесії Коропецької селищної ради №383 від 02.11.2012 року залишено без розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у ньому. Суду пояснив, що протягом останніх трьох років повністю перекрито проїзд до будинковолодінь по [ADDRESS], оскільки з однієї сторони земельна ділянка приватизована на ім»я померлої [PERSON], а з іншої - проїзд, яким вони користувались протягом багатьох років поспіль, однак за сприянням селищної ради його незаконно закрито, хоча мають право на користування земельною ділянкою зі сторони суміжного користувача - [PERSON] (колишній землекористувач [PERSON]) згідно договору від 28.04.1961 року, укладеного між головою правління Коропецького ССТ, зав. пекарнею та [PERSON] Вважає, що оскільки селищна рада на їхні неодноразові звернення щодо надання проїзду до власних домоволодінь жодних дій не вчиняла, прийняті нею рішення не виконала, чим допустила протиправну бездіяльність. Просить суд також позов задовольнити і в частині надання проїзду до будинковолодінь по [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте була присутньою у попередніх судових засіданнях - позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] - її рідний племінник-незаконно загородив позивачам проїзд до власних житлових будинків, яким вони користувались протягом багатьох років, тоді як селищна рада не вчинила жодних дій для того, щоб відновити їхні права. Представник позивачів - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, просить його задовольнити. Суду пояснила, що заїзд, яким користувались позивачі до 2011 року, був облаштований батьком позивача, однак [PERSON] почав чинити перешкоди у користуванні ним. Неодноразові звернення до селищної ради не дали позитивних результатів, оскільки остання жодним чином не сприяла позивачам, крім того, що приймала спірні рішення, які носять декларативний характер. На вказане почала реагувати прокуратура Монастириського району, вказавши згодом про необхідність звернення до суду. На сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості вільного проїзду до власних помешкань, так як з однієї сторони, як це встановлено, землі незаконно приватизовані [PERSON], а з іншої - чиняться перешкоди суміжним землекористувачем. Так як селищна рада на момент звернення до суду із позовом не виконала взяті на себе зобов»язання згідно рішення №403 від 02.11.2012 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії від 21.10.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП [PERSON]», просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, а також зобов»язати Коропецьку селищну раду встановити проїзд до належних позивачам житлових будинків по [ADDRESS]. Представник відповідача - Коропецької селищної ради - Гушпіт Н.М. в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Суду пояснила, що питання облаштування проїзду до будинковолодінь позивачів є багаторічним спором, який намагалась вирішити селищна рада, в межах наданих повноважень вживались заходи щодо його вирішення, зокрема проведено обстеження суміжних землекористувачів [PERSON] (спадкоємець [PERSON]), [PERSON] та ПП [PERSON], у результаті якого встановлено можливість зробити дорогу із земель захоплених позивачами, а також за рахунок землі, що безпідставно приватизована [PERSON], складено відповідний акт комісії від 01.11.2012 року, прийнято рішення №403. Нею, як виконуючою обов»язки селищного голови, мало місце звернення в прокуратуру Монастириського району з приводу скасування державного акту на приватну власність на землю, що протиправно виданий на ім»я вже померлої [PERSON] А тому вважає безпідставними вимоги визнати протиправною бездіяльність селищної ради, так як остання сприяла позивачам у вирішенні їхнього питання. Представник відповідача у суді визнала, що селищна рада, будучи зобов»язаною вирішити питання надання проїзду, вжила заходів щодо оскарження до суду вищевказаного державного акта, що, в свою чергу, приведене до вирішення спору. Однак на сьогоднішній день облаштувати заїзд не представляється можливим з об»єктивних і незалежних від селищної ради обставин, оскільки суміжні земельні ділянки перебувають у приватній власності, а зі сторони колишньої пекарні надати проїзд не можливо у зв»язку із недостатньою шириною, крім того, вирішується питання про надання їх в оренду приватному підприємцю [PERSON] Однак, так як на сьогоднішній день у провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області знаходиться справа про скасування державного акту про передачу у приватну власність землі [PERSON], що у випадку задоволення позову селищної ради надасть можливість вирішити питання облаштування заїзду до садиб позивачів. Позовні вимоги вважає безпідставними, просить у їх задоволенні відмовити. У наступні судові засідання не з»явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача - Коропецьої селищної ради - Куриляк С.В. у судовому засіданні позов вважає безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення, посилається на обставини, викладені у письмових запереченнях. Крім цього, суду пояснила, що причини невиконання рішення №403 від 02.11.2012 року є поважними, як це і було зазначено представником Гушпіт Н.М. Вказала, що у 2009 році позивачі звернулись до селищної ради із заявою про те, що зі сторони [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні проїздом до власного господарства. На вказане комісією селищної ради було відновлено проїзд, про що складено відповідний акт, прийнято рішення сесії, яке згідно протесту прокурора Монастириського району скасовано. Крім цього, постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.04.2012 року задоволено позов [PERSON], визнано нечинним та скасовано рішення Коропецької селищної ради №208 від 20.01.2012 року «Про надання дозволу на складання технічної документації, що свідчать про прав власності на земельну ділянку» (вказаним рішення селищна рада відмовила у приватизації земельної ділянки). На підставі даного рішення суду [PERSON] приватизовано земельну ділянку, яка є суміжною із землями позивачів, вказане призвело до обмеження останніх у проїзді до власних господарств. З цього приводу селищна рада також звернулась у прокуратуру Монастириського району. У цей час і було виявлено безпідставну передачу у приватну власність суміжної із позивачами земельної ділянки [PERSON] Саме вирішення питання скасування державного акту на земельну ділянку, що безпідставно виданий на ім»я померлої у 1998 році [PERSON] (спадкоємцем являється [PERSON]), призведене до можливості надання проїзду до будинковолодінь по [ADDRESS]. У зв»язку з наведеним просить суд у задовленні позову відмовити. Згодом представники відповідача у судовому засіданні частково визнали вимоги, а саме в частині надання проїду, а у подальшому відмовились від зазначеного, доповнивши свої заперечення на позов, вважають, що даний спір має характер приватно-правового і повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства. Крім цього, вважають, що позивачами пропущено строк звернення до суду. Залучений до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] (в інтересах малолітнього [PERSON]) та його представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не з»явились, від представника [PERSON] подано до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Однак, у попередніх судових засіданнях представник третьої особи [PERSON] (в інтересах малолітнього [PERSON]) - адвокат [PERSON] позов вважала безпідставним та таким, у задоволенні якого слід відмовити. Пояснила, що позивачі бажають відновити проїзд, яким вони користувались упродовж багатьох років, що є неможливим на сьогоднішній день, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності. Частина земельної ділянки, якою користувались позивачі, як проїздом до своїх садиб, ніколи не була і не є дорогою загального користування. Крім цього, вважає, що так як позивачі мають можливість проходу до своїх житлових будинків зі сторони земель [PERSON] (спадкоємець [PERSON]), договір сервітуту відсутній, їхні вимоги про надання проїзду є безпідставними. Вказала суду на те, що згідно генплану селища є можливість прокладення дороги, однак позивачі вибрали інший спосіб відновлення своїх прав. Договір від 1961 року, на який посилаються [PERSON] та [PERSON], розірвано 28.05.2012 року. Залучені до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області, [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з»явились, хоча судом вживались заходи щодо належного повідомлення їх про день та час розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін і їхніх представників, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права. У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 22.05.2008 року за №93 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Житловий будинок з надвірними будівлями №9 по [ADDRESS] в смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області належить на праві особистої власності позивачу [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Коропецької селищної ради Монастириського району від 30.10.2001 року за №309 (реєстраційний запис здійснено в реєстрову книгу №7 за реєстровим №819 від 05.12.2001 року). Як убачається із довідки виконкому Коропецької селищної ради №1300/2-22 від 13.06.2013 року, за [PERSON] ([ADDRESS]) станом на 13.06.2013 року обліковується земельна ділянка площею 0,55 га, з яких: 0,11 га - біля житлового будинку, 0,04 га - біля пекарні на [ADDRESS], 0,20 га - в урочищі «Коритище», 0,20 га - у урочищі «Біля Млина». Із довідок виконкому Коропецької селищної ради №1302/2-22 від 13.06.2013 року та №1303/2-22 від 13.06.2013 року слідує, що за [PERSON] ([ADDRESS]) станом на 13.06.2013 року обліковується земельна ділянка площею 0,55 га, в тому числі: 0,11 га - біля житлового будинку, 0,04 га - біля пекарні, 0,20 га - в урочищі «Коритище», 0,20 га - у урочищі «Біля Млина», та земельна ділянка площею 0,50 га (0,25 га - біля житлового будинку, 0,25 га - в урочищі «Біля дуба»). Судом установлено, що [PERSON] (померла [INFO]) проживала за адресою: [ADDRESS] (згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому селищної ради від 25.10.2012 року заповіла усе своє майно [PERSON], [INFO]) була власником земельної ділянки за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер 6124255500:001:0614, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про праов власності, виданого Реєстраційною службою Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 22.02.2013 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів посилаються на те, до 2011 року [PERSON] та [PERSON] користувались як проїздом до власних будинковолодінь земельною ділянкою у відповідності до договору від 28.04.1961 року, що укладений між представником правління Коропецького ССТ Головою ССТ Яковишин В.І. зав. хлібопекарнею Василик Р.О. та з другої сторони - [PERSON], у відповідності до якого останній відпустив від межі 1 метр землі в ширину та 25 м в довжину для розширення проїзду на хлібопекарню, а а правління ССТ погодилось дозволити [PERSON] їхати на свою господарку через територію пекарні. Однак, як убачається із Угоди про розірвання договору від 28.04.1961 року, зобов»язання між сторонами припинено у зв»язку із втратою актуальності та припинення діяльності хлібопекарні. Дана угода підписана 28.05.2012 року [PERSON] з однієї сторони, який діяв згідно доручення [PERSON], та приватним підприємцем [PERSON] з іншої сторони. Рішенням Коропецької селищної ради №236 від 06.04.2012 року, прийнятого за результатами розгляду клопотання приватного підприємця [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівля пекарні на [ADDRESS], вирішено земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування пекарні, яка розташована на [ADDRESS], не виділяти до вирішення межових спорів по наданню заїзду до жилих будинків [PERSON] та [PERSON] Однак, як слідує із довідки Коропецької селищної ради №55/02-12 від 27.01.2014 року, до господарств [PERSON] та [PERSON] надати дорогу через подвір»я пекарні неможливо, оскільки між господарськими будівлями пекарні відстань становить 2,65 м, що відображено на картографічних матеріалах (Додаток 1). У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №01074 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6743 га в межах згідно з планом, що розташована в смт. Коропець Монастириського району Тернпільської області, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] - землекористувач з іншої від позивачів сторони - померла 09.05.1998 року. Судом установлено, що у зв»язку із приватизацією земельної ділянки суміжного землекористувача [PERSON], а також [PERSON], відсутності дороги загального користування, позивачі не мають проїзду. Тимчасово користуються стежкою через сад, що проходить через територію земель [PERSON] (спадкоємець [PERSON]), що не заперечив позивач [PERSON] З даного питання позивачі неодноразово звертались до Коропецької селищної ради, однак, як пояснили представники відповідача у судовому засіданні, селищною радою вживались певні міри, однак проблема проїзду не вирішена. Так, спірним рішенням Коропецької селищної ради №403 від 02.11.2012 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП [PERSON]» вирішено затвердити Акт комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПП [PERSON] Встановити прохід між господарством [PERSON] і пекарнею за рахунок землі «Пекарні». Звернутися в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. про відміну державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] Як убачається із Акту комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПП [PERSON], в ході якого використовувались земельно-кадастрові книги, картографічні зображення 1963 року, рекомендації начальника містобудування та архітектури щодо продовження дороги [ADDRESS] висохлим руслом колишньої річки «Млинівка» , комісією вирішено: 1)до будунковолодінь [PERSON] і [PERSON] зробити дорогу із земель захоплених ними ж та за рахунок землі, яка безпідставно приватизована [PERSON]; 2) за сторони «Пекарні» зробити стежку протяжністю 32 м шириною 0,60 см із земель «Пекарні»; 3)розподіл земельних ділянок провести згідно кадастрового плану земельних ділянок. Як убачається із довідки №54/02-12, виданої Коропецькою селищною радою від 27.01.2014 року, селищна рада вживала заходів щодо виконання вищевказаного рішення, однак зробити дорогу із земель захоплених позивачами та за рахунок землі, яка приватизована [PERSON], до скасування державного акту (адміністративна справа перебуває у провадженні суду) не представляється можливим, що суд вважає об»єктивною та незалежною від селищної ради обставиною. Що ж стосується пунктів 2 і 3 Акту, вони виконані, про що свідчить акт комісії по земельних питаннях та охороні навколишнього середовища від 02.11.2012 року (Додаток 2 і 3 до довідки №54/02-12 від 27.01.2014 року). Про стан виконання рішення №403 від 02.11.2012 року в решті свідчить: -Акт комісії від 02.11.2012 року, у відповідності до якого комісією виділено прохід (стежку) протяжністю 37,85 м, шириною 0,60 см та зобов»язано громадян, яким необхідний прохід (стежка), прибрати сміття, яке заважає проходу; -ксерокопія звернення в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. від 19.11.2012 року у прокуратуру Монастириського району з приводу скасування державного акту, виданого на ім»я [PERSON] Суд приймає до уваги посилання представника позивачів [PERSON] у виступі у судових дебатах на те, що Акт від 02.11.2012 року, у відповідності до якого комісією виділено прохід (стежку) протяжністю 37,85 м, шириною 0,60 см та зобов»язано громадян, яким необхідний прохід (стежка), прибрати сміття, яке заважає проходу, не затверджений рішенням сесії, крім того, долучена до матеріалів справи його ксерокопія не завірена належним чином, однак вказане не свідчить про відсутність самої стежки, оскільки позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні після огляду наданої представником відповідача Куриляк С.В. фотофіксації не погодились лише із зазначеними розмірами стежки та підтвердили наявність сміття. Що ж стосується решти зауважень та заперечень зі сторони позивачів, то суд частково з ними погоджується, однак вважає, що належним чином необґрунтоване звернення в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. у прокуратуру Монастириського району, як і звернення до суду із відповідним позовом про скасування державного акту на ім»я [PERSON] лише у 2013 році, не можна вважати протиправною бездіяльністю щодо невиконання спірного рішення №403 від 02.11.2012 року. Посилання представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що заява позивача [PERSON] до Коропецької селищної ради від 08.07.2013 року з приводу проведення обмірів земельної ділянки по [ADDRESS] станом на 10.09.2013 року (згідно листа прокуратури від 10.09.2013 року) залишилась без реагування, виходячи з предмету позову- визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення №403 від 02.11.2012 року - до уваги не приймається. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На підставі вище наведеного суд приходить до переконання, що селищна рада вживала заходи щодо вирішення питання облаштування проїзду до належних позивачам будинковолодінь, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення сесії Коропецької селищної ради №403 від 02.11.2012 року до задоволення не підлягає. Що ж стосується позовної вимоги про зобов»язання Коропецької селищної ради встановити проїзд до належних їм житлових будинків по [ADDRESS], то суд виходить з наступного. У відповідності до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п.34 ст. 26 виказаного Закону виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог даного положення та п.2 ст.77 Закону способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії. Правовий аналіз норм Закону України ««Про місцеве самоврядування» дає можливість зробити висновок, що небхідною умовою надання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, є рішення органу місцевого самоврядування, а відтак зобов»язувати відповідача надати проїзд за відсутності такого рішення є порушення чинного законодавства. Суд вважає, що у даному випадку позивачами обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки чинним законодавством не передбачено можливість зобов»язання органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішень. Суд не може своїм рішенням вирішувати питання, що відносяться до відання інших органів, підміняючи їх тим самим. Однак, положенням ч.2 ст.11 КАС України передбачено можливість суду вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захист прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Судом установлено, що позивачі на момент звернення до суду і вирішення даної справи по суті не мають вільного проїзду до належних їм будинковолодінь, що порушує їхні права щодо користування власністю, унеможливлює задоволення побутових та особистих потреб. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника третьої особи у судовому засіданні на те, що умовою побудови житлового будинку позивачем [PERSON] є те, що він не вимагатиме у майбутньому дороги (архівна виписка із протоколу №10 засідання правління колгоспу ім.. Дворського с. Коропець Монастириського району Тернопілсьької області від 16.04.1973 року), оскільки вказане порушує права останнього, до того ж, як установлено у судовому засіданні при певних обставинах є технічна можливість надання дороги до будинковолодінь по [ADDRESS], про що вказується у довідці №55/02-12 Коропецької селищної ради від 27.01.2014 року. А тому суд вважає за небхідне з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачів, про захист яких вони просять, згідно повноважень, наданих суду у відповідності до ч.3 ст.162 КАС України, здійснити вихід за межі позовних вимог і зобов`язати Коропецьку селищну раду розглянути питання щодо облаштування проїзду до будинковолодінь по [ADDRESS] у відповідності до чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Пояснення допитаної у судовому засіданні як свідка [PERSON] суд приймає до уваги лише в тій частині, що позивачі на сьогоднішній час не мають вільного проїзду (а не проходу з чужого домогосподарства) до власних житлових будинків, в решті, як і долучені до матеріалів справи представником відповідача [PERSON] письмові пояснення [PERSON], суд до уваги не приймає, як такі, що не впливають на вирішення справи по суті. Посилання представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що постановою старшого слідчого СВ Монастириського РВ УМВС України в Тернпільській області від 09.08.2013 року, якою закрито кримінальне провадження у зв»язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, спростовується достовірність та належність облікових відомостей земельно-кадастрової документації Коропецької селищної ради як доказів щодо площ та розмірів земельних ділянок суд до уваги не приймає, вважає їх безпідставними. Також як доказ суд не приймає долучені сторонами до матеріалів справи фотографії, як такі, що не мають доказового значення і не впливають на вирішення справи по суті. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача у судовому засіданні на те, що даний спір слід вирішувати в порядку цивільного судочинства, виходить із положень постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року, правових норм КАС України, і вважає, що спір виник щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин. Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв"язку з здійсненням суб"єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Положенням пункту 1 частини 2 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Також суд не приймає до уваги та вважає безпідставним посилання представників відповідача на пропущення позивачами строку звернення до суду, оскільки у спірному рішенні селищної ради відсутні будь-які посилання на срок його виконання. Крім цього, як убачається із матеріалів справи, позивачі постійно звертались з приводу вирішення даного спору до різних інстанцій. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: partial