Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

17 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (далі по тексту - ПАТ "Лубнигаз" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі по тексту - Лубенська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки від 16 липня 2013 року №97/22-05524713 щодо заниження податку на додану вартість в розмірі 209979 грн., в тому числі за жовтень 2012 року у сумі 183333 грн. та за грудень 2012 року у сумі 26646 грн. є необґрунтованими, надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205, підлягає скасуванню. Зазначив, що основною метою діяльності позивача є забезпечення безаварійної експлуатації системи газопостачання, а тому ПАТ "Лубнигаз" зобов'язане з метою забезпечення мети діяльності товариства укладати договори, предметом яких є роботи по забезпеченню безаварійної експлуатації систем газопостачання, що у свою чергу безумовно засвідчує той факт, що укладання та виконання вказаних договорів безпосередньо відноситься до господарської діяльності товариства та складає його основну мету і предмет. Вказував на те, що у зв'язку із складністю виробничої діяльності позивача, ПАТ "Лубнигаз" у деяких випадках змушені використовувати послуги інших організацій для виконання Статутних завдань підприємства для забезпечення ефективної та безпечної експлуатації майна. Наполягав на тому, що здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом в перевіряємому періоді повністю підтверджуються наявними у позивача первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. Відтак, на думку позивача, при формуванні податкового кредиту у жовтні-грудні 2012 року ПАТ "Лубнигаз" не допускав порушень податкового законодавства, зазначених в акті перевірки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У письмових запереченнях відповідач посилався на те, що обставини встановлені в акті перевірки від 16 липня 2013 року №97/22-05524713 свідчать про те, що діяльність контрагента позивача ТОВ "Діксі Буд" спрямована на здійснення операцій пов'язаних з наданням вигоди третім особам в частині формування податкового кредиту ПАТ "Лубнигаз" в обсягах, що не відповідає обсягам фактично проведених робіт. За таких підстав, спірне податкове повідомлення-рішення винесене за наслідками проведеної перевірки повністю відповідає нормам чинного законодавства та є таким, що не підлягає скасуванню. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (код ЄДРПОУ 05524713) зареєстроване як юридична особа 03 січня 1995 року (т.1 а.с. 157-158). Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", метою діяльності Товариства є забезпечення безаварійної експлуатації систем газопостачання, отримання максимального прибутку шляхом забезпечення споживачів у своїх послугах, продукції та подальшого розподілу частини його серед акціонерів, виплата дивідендів ( т.1 а.с. 163-186). Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість (т.1 а.с. 187), та перебуває на обліку платника податків в Лубенській ОДПІ (т.1 а.с. 188). Лубенською ОДПІ, на підставі направлень на перевірку від 21 червня 2013 року №955 та №954 (т.4 а.с. 29), згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) та Наказу Лубенської ОДПІ від 21 червня 2013 року №347 "Про організацію та проведення перевірки" та від 02 липня 2013 року №05 "Про продовження терміну проведення документальної перевірки" (т.4 а.с. 30-31), проведена документальна позапланова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (код ЄДРПОУ 05524713) з питань достовірності визначення показників податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року та грудень 2012 року по взаємовідносинах з ТОВ "Діксі Буд" (код ЄДРПО 38113479). Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється. За результатами перевірки складено акт від 16 липня 2013 року №97/22-05524713 (т.1 а.с. 41-55), за висновками якого встановлено порушення пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 209979 грн., в тому числі за жовтень 2012 року у сумі 183333 грн. та за грудень 2012 року у сумі 26646 грн. Позивач, не погодившись із висновками, викладеними податковим органом в акті перевірки від 16 липня 2013 року №97/22-05524713, направив до податкового органу заперечення на вказаний акт (т.1 а.с. 56-57), за результатами розгляду якого Лубенська ОДПІ підтвердила правильність викладених в акті висновків щодо порушення ПАТ "Лубнигаз" вимог податкового та цивільного законодавства (т.1 а.с. 58-59). На підставі акту перевірки від 16 липня 2013 року №97/22-05524713 Лубенською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 314968,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 209979 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 104989,50 грн. (т.1 а.с. 61). Позивач, не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2013 року №0001012205, направив до Головного управління Міндоходів у Полтавській області скаргу (т.1 а.с. 63-64), за результатами розгляду якої Головним управлінням Міндоходів у Полтавській області дану скаргу залишено без задоволення (т.1 а.с. 65-67). Повторна скарга подана до Міністерства доходів і зборів України також залишена без задоволення (т.1 а.с. 68-73). Збільшуючи ПАТ "Лубнигаз" суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин з ТОВ "Діксі Буд", податковий орган виходив з наступного: Лубенською ОДПІ отримано від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська акт "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Діксі Буд" з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ "Галактика-М" за період квітень, травень 2012 року та ТОВ "Ривс" за червень 2012 року. Сума включена до податкового кредиту ПАТ "Лубнигаз" по взаємовідносинах з ТОВ "Діксі Буд" за жовтень 2012 року. Згідно системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за жовтень 2012 року по результатах перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська лічиться розбіжність між ПАТ "Лубнигаз" та ТОВ "Діксі Буд" за жовтень 2012 року в сумі 183333,40 грн. Також до Лубенської ОДПІ 09 квітня 2013 року надійшла від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська довідка "Про результати зустрічної звірки ТОВ "ДіксіБуд", щодо не підтвердження реальності здійснення господарських відносин з контрагентами за грудень 2012 року та повноти їх відображення в податковому обліку. Сума включена до податкового кредиту ПАТ "Лубнигаз" по взаємовідносинах з ТОВ "Діксі Буд" за грудень. Згідно Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за грудень 2012 року "Діксі Буд" не було задекларовано податкових зобов'язань по операціях з ПАТ "Лубнигаз", відсутність зобов'язань підтверджується результатами звірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. 17 вересня 2012 року ПАТ "Лубнигаз" та ТОВ "Діксі Буд" укладено договір №360/1 на виконання робіт. 17 вересня 2012 року ТОВ "Діксі Буд" залучено до виконання робіт, які передбачені пунктом 1.1 договору, третю сторону - ПП "Полум'я". Проаналізувавши договора укладені між ПАТ "Лубнигаз" та ТОВ "Діксі Буд" та в свою чергу між ТОВ "Діксі Буд" та ПП "Полум'я", податкові накладні виписані ПП "Полум'я" на адресу ТОВ "Діксі БУД" та Акти здачі-приймання робіт, в податкових накладних, актах та договорі, ТОВ "Діксі Буд" виконувало роботи щодо усунення пошкодження ізоляції газопроводів, проте ці послуги не виконувались ПП "Полум'я". При аналізі первинних документів наданих ПАТ Лубнигаз" по взаємовідносинам з ТОВ "Діксі Буд" та первинних документів, отриманих від ПП "Полум'я" встановлено, що обсяг та вид виконаних робіт, зазначений в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), підписані між ТОВ "Діксі Буд" та ПП "Полум'я" ідентичний обсягу та виду робіт, зазначеним ТОВ "Діксі буд" та ПАТ "Лубнигаз", але ціна на роботи з технічного обстеження розподільних газопроводів і споруд на них, що знаходяться на балансі ПАТ "Лубнигаз" між ТОВ "Діксі Буд" та ПАТ "Лубнигаз" в декілька разів перевищує вартість робіт між ТОВ "Діксі Буд" та ПП "Полум'я". ТОВ "Діксі Буд" не знаходиться за юридичною адресою, складено акт про невідповідність юридичної адреси ТОВ "Діксі Буд" фактичному місцезнаходженню. Стан платника 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, дата закриття 21 травня 2013 року., відсутня інформація про наявність складських приміщень, автомобільного чи іншого автотранспорту, устаткування, що необхідно для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача щодо правомірності збільшення йому суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням - рішенням, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України). Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. . Щодо взаємодії ПАТ "Лубнигаз" із Товариством із обмеженою відповідальністю "Діксі Буд" (код ЄДРПОУ 38113479) судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Так, взаємовідносини позивача із ТОВ "Діксі Буд" відбувалися на підставі договору на виконання робіт №360/1 від 17 вересня 2012 року та додаткової угоди до нього (т.1 а.с. 74-84). Згідно з пунктом 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання: - виконати роботи з технічного обстеження розподільчих газопроводів і споруд на них, що знаходяться на баласі ПАТ "Лубнигаз" та під'єднані до АГРС м. Піски і АГРС с. Новаки, населених пунктів, вказаних в Додатку №2 до даного договору, з метою визначення їх технічного стану та здійснення запобіжних заходів безаварійного експлуатування систем газопостачання; - виконати роботи по усуненню витоків газу при їх виявленні в ході виконання робіт з технічного обстеження газопроводів та споруд на них; - за результатами технічного обстеження розподільних газопроводів і споруд на них надати на затвердження Замовнику акти перевірки технічного стану розподільчих газопроводів за формою, затвердженою наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24 жовтня 2011 року №640. Пунктом 1.2 Договору вказано, що для виконання робіт передбачених пунктом 1.1 Договору Виконавець має право залучати третю сторону, за умови наявності у неї необхідних дозволів чи ліцензії, шляхом укладання двостороннього договору. Роботи вважаються виконаними після підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт представниками Замовника та Виконавця (пункт 1.4 Договору). Виконавець, в разі залучення для виконання робіт, передбачених пунктом 1.1 даного договору, третьої сторони, зобов'язаний письмово повідомити про це замовника та надати копії необхідних дозволів і ліцензій третьої сторони (пункт 1.6 Договору). Згідно з пунктами 4.1 та 4.2 Договору, в разі залучення Виконавцем до виконання робіт з технічного обстеження третьої сторони робоча документація та акти перевірки технічного стану розподільних газопроводів підписуються представником третьої сторони. Здача-приймання виконаних робіт, передбачених пунктом 1.1 даного договору, оформляються Актами здачі-приймання виконаних робіт, що підписуються Виконавцем та замовником. Листом від 02 жовтня 2012 року вих. №3/10/2012 (т.1 а.с. 85) ТОВ "Діксі Буд" повідомило ПАТ "Лубнигаз", що у рамках дії Договору на виконання робіт №360/1 від 17 вересня 2012 року, згідно з пунктом 1.8 даного Договору ТОВ "Діксі буд" залучає до виконання робіт, передбачених пунктом 1.1 Договору, третю сторону, а саме ПП "Полум'я", який є платником податку на прибуток на загальних підставах, має необхідні дозволи і ліцензії для виконання робіт передбачених пунктом 1.1 Договору та залучається до підпису технічної документації. На виконання умов договору ТОВ "Діксі Буд" проведено технічне обстеження газопроводів і газового обладнання ПАТ "Лубнигаз". За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Діксі Буд" останнім виписано позивачу: податкові накладні від 23 жовтня 2012 року №149, від 18 грудня 2012 року №263, від 21 грудня №269, від 25 грудня 2012 року №270 та від 26 грудня 2012 року №271 (т.1 а.с. 152-156). Дослідивши податкові накладні, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, податкові накладні містять адресу місцезнаходження замовника та підрядника, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару. Також судом встановлено, що розрахунок за надані послуги здійснювався позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Діксі Буд" згідно платіжних доручень та банківських виписок (т.1 а.с. 111-151). На підтвердження виконання умов договору №360/1 від 17 вересня 2012 року позивачем надано Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 86-110), Акти перевірки технічного стану газопроводу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Акти перевірки технічного стану газопроводу-вводу, Акти перевірки технічного стану розподільного поліетиленового підземного газопроводу, Акти перевірки технічного стану розподільного сталевого надземного газопроводу, Акти перевірки технічного стану розподільного сталевого підземного газопроводу (т.2 а.с. 27-250, т.3 а.с. 1-134), Наказ Про призначення відповідальних за здійснення контролю щодо виконання договірних зобов'язань та письмові пояснення членів комісії з технічного нагляду за виконанням робіт (.т.4 а.с. 88-129). Щодо наявності у ТОВ "Діксі Буд" та ПП "Полум'я" відповідних дозволів на проведення робіт передбачених умова договору №360/1 від 17 вересня 2012 року, то позивачем надано до суду Ліцензію Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області з додатком (т.1 а.с. 212-213) та Дозволи Територіального управління держгірпромнагляду по Дніпропетровській області на виконання робіт підвищеної небезпеки (т. 1 а.с. 218-219). Необхідною умовою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, є наявність ділової мети у діях платника податку, а саме, продажу придбаного товару не нижче ціни придбання, придбання послуг, використання яких має позитивний вплив на результати господарської діяльності платника податку, тобто здійснення господарської діяльності, яка направлена на реальне отримання платником податків економічної вигоди від здійснених ним господарських операцій. З пояснень представника позивача судом встановлено, що під час визначення ціни за Договором №360/1 від 17 вересня 2012 року ПАТ "Лубнигаз" виходило з того, які витрати може понести підприємство у разі, якщо воно буде виконувати вищезазначені роботи власними силами. Так, після отримання відповідних комерційних пропозицій на виконання вищевказаних робіт, ПАТ "Лубнигаз" обравши найкращу у ціновому відношенні (пропозиція ТОВ "Діксі Буд"), провело економічний розрахунок вартості виконання вказаних робіт відповідно до цієї пропозиції. В основу вказаних розрахунків були покладені типові норми часу на технічне обслуговування і ремонт систем газопостачання визначених наказом НАК "Нафтогаз України" №679 від 25 грудня 2006 року. Після проведення вказаних розрахунків виявилося, що відповідно до комерційної пропозиції поданої ТОВ "Діксі Буд" ціна вищевказаних робіт дорівнювала 1231214,95 грн, тоді як у випадку виконання вказаних робіт власними силами підприємства ціна їх буде дорівнювати 1935859,20 грн. На підтвердження чого позивачем надано Типові норми часу на технічне обслуговування і ремонт систем газопостачання, комерційні пропозиції та розрахунки вартості робіт з технічного обстеження розподільних газопроводів і споруд на них, що знаходяться на балансі ПАТ "Лубнигаз" (т.1 а.с. 241-249, т.2 а.с. 1-7). Таким чином, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів, включено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за відповідний період та відображено у податковій декларації з податку на додану вартість. Суд враховує, що відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. Стосовно контрагента позивача - ТОВ "Діксі Буд", то слід зазначити, що фактів визнання недійсними або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено; знаходиться в Єдиному державному реєстрі, а також має свідоцтво про реєстрацію платниками податку на додану вартість. Посилання Лубенської ОДПІ у акті перевірки та у своїх запереченнях на той факт, що у контрагента позивача відсутні основні фонди та трудові ресурси для здійснення видів діяльності, визначених згідно довідок з ЄДР, судом оцінюються критично. Суд вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством не заборонено використовувати залучені трудові ресурси. Крім того, ні в акті перевірки, ні в подальших поясненнях, відповідач не визначив, яка саме кількість людей повинна була виконувати роботи, за договором №360/1 від 17 вересня 2012 року. Твердження відповідача, що в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) підписаних між ПАТ "Лубнигаз" та ТОВ "Діксі Буд" в декілька разів перевищує вартість робіт в актах підписаних між ТОВ "Діксі Буд" та ПП "Полум'я", то суд зазначає, що відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України однією з основних засад цивільного судочинства є свобода договору. Вказаний принцип знайшов своє відображення у статті 627 Цивільного кодексу України, за нормами якої, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не встановлено право суб'єкта господарювання вказувати іншому суб'єкту господарювання на контрагента з яким він повинен співпрацювати або контрагента, якого він повинен обирати для виконання робіт по основному договору. Єдиною вимогою до субпідрядника, якого відповідно до Договору мало право залучати ТОВ "Діксі Буд" була наявність відповідних ліцензій та дозволів на виконання робіт. Слід зазначити, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини. Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності. Суд вважає, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наявності таких доказів, зокрема вироку суду, постановленого у кримінальній справі стосовно посадових осіб ПАТ "Лубнигаз" чи його контрагента ТОВ "Діксі Буд". В акті перевірки податковим органом не встановлений факт відсутності виконання робіт, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит. Податковим органом не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарської операції. Виконані контрагентом позивача роботи відповідають меті діяльності ПАТ "Лубнигаз". Отже, дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, дає суду підстави для висновку про відсутність в діях ПАТ "Лубнигаз" порушень податкового законодавства, визначених актом перевірки від 16 липня 2013 року №97/22-05524713, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов'язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 314968,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 209979 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 104989,50 грн, в зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність законних підстав для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2013 року №0001012205. Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України. Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Як свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 3 від 08 січня 2014 року року, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом ПАТ "Лубнигаз" сплачено 100 відсотків розміру ставки судового збору, що становить 4872 грн. Підпунктом 3 частини дев'ятої Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. У зв'язку з цим, з Державного бюджету України на користь ПАТ "Лубнигаз" підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн (10 відсотків розміру ставки судового збору) шляхом їх безспірного списання з рахунка суб'єкта владних повноважень - Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, необхідно повернути позивачу згідно платіжного доручення № 3 від 08 січня 2014 року судовий збір в розмірі 4384,80 грн. В силу статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується. Відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 01 січня 2012 року, встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Відповідно до вимог статті 1 вказаного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару до уваги беруться такі фактори, як обсяг часу та роботи, які вимагаються для належного виконання доручення, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення для клієнта, роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт, особливі вимоги клієнта щодо строків виконання доручення, професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката, витрати адвоката, пов'язані з виконанням процесуальних дій у справі (копіювання документів, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів тощо). Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно обставин кожного конкретного випадку. Застосовуючи до спірних правовідносин за аналогією закону (статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України) Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Оцінюючи надані представником позивача докази на підтвердження надання правової допомоги, суд вважає необхідним зазначити, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами не доведено правомірність визначення вартості правової допомоги з розрахунку 1 година роботи - 450 гривень, а також написання адміністративного позову загальною вартістю 9000 грн. кількістю витраченого часу - 20 год. з розрахунку 1 год. - 450 грн. та написання додаткових пояснень за кількістю витраченого часу - 3 год. З договору №09/01-2014 про консультування та надання юридичної допомоги, додаткової угоди до договору та Акту здачі-приймання юридичних послуг не можливо встановити, що даний договір укладено для надання правової допомоги саме в даній справі. Крім того, матеріали справи не містять оригіналів письмових доказів надання та оплати позивачем правової допомоги, а копії останніх не можуть прийматись судом, як правова підстава для покладення понесених витрат за рахунок держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted