Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Позивач звернувся у суд з позовом до Майданик Василя Сергійовича щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень в якому вказав, що відповідач, являючись співробітником відділу внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків при проведенні службового розслідування за скаргою позивача на неправомірні дії з боку працівників ВДАІ Ужгородського УМВС України в Закарпатській області прийняв неправомірне рішення щодо відсутності неналежного виконання своїх посадових обов'язків по факту ДТП, яке мало місце 04.06.2012 року у м. Ужгород по вул. Дендеші, 75. Після уточнення позовних вимог вказав, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, яку просить стягнути з останнього. В судовому засіданні позивач позов підтримав, в обґрунтування навів обставини викладені в адміністративному позові. Відповідача позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити в їх задоволенні посилаючись на відсутність будь-яких правових підстав для його задоволення. Після оголошення перерви, на продовження справи не зявився. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, по справи, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За змістом ст. 2 КАС України, у справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень слід перевіряти чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з виконанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо ( неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відділу внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України № 2506 від 25.06.2012 р. щодо порушення вимог чинного законодавства з боку працівників ВДАІ Ужгородського УМВС України в Закарпатській області та необхідністю вжиття заходів реагування. За результатом проведеного службового розслідування неправомірних з боку працівників ВДАІ Ужгородського МУ УМВС України в Закарпатській області не встановлено, про що свідчить копія листа № 18/6-Д-131 від 24.07.2012 р. (вик. Майданик В.С.). Не погоджуючись з даним висновком, позивачем оскаржено результати службового розслідування до вищестоящого органу, що підтверджено листом № 810/12 від 08.10.2012 р. внаслідок чого, було проведено повторне службове розслідування по вищезазначених фактах. З дослідженого у судовому засіданні копії відповіді відділу внутрішньої безпеки в Закарпатській області Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України № 18/6-Д-185 від 12.09.2012 року встановлено, що за результатами повторного службового розслідування по фактах викладених у скарзі позивача щодо обставини протиправних дій з боку працівників ВДАІ Ужгородського УМВС України в Закарпатській області встановлено рад порушень та скеровано подання щодо вжиття заходів дисциплінарної відповідальності винних осіб. З копії відповіді прокуратури Закарпатської області № 07/1/2-1827-13(170) встановлено, що до винних осіб ВДАІ Ужгородського УМВС України в Закарпатській області застосовано заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. При цьому ч. 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеному, відповідач таких доказів суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем неналежно проведено службову перевірку, що доводить правомірність вимог позивача. Натомість, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі заявленій у позові, суд дійшов висновку, що такі не підлягають до задоволення через відсутність належних та допустимих доказів з боку позивача щодо спричинення такої останньому. Також не надано суду доказів в обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, що має бути підтверджено наявністю акту виконаних робіт в якому повинно бути відображено їх перелік, що свідчить про їх безпідставність. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, суд виходить з наступного. Як зазначено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розглядати втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд дійшов висновку, що позивачем у повній мірі доведено протиправність дій з боку відповідача та спричинених йому моральних страждань. Проте, визначаючи суму, яка підлягає до стягнення з відповідача, суд вважає, що розмір такої слід задоволити частково та зменшити до 2000 грн., враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial