Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Громадянка України [PERSON], [INFO] підписала договір доручення № 377/04/13-зд від 29.04.2013 року, відповідно до якого, вона доручає Повіреному - [PERSON] вчинити від її імені та за її рахунок дії зі звернення до компетентного органу, що має на меті реалізацію Довірителем права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради поблизу села Соколине, а саме до моменту прийняття органом місцевого самоврядування або виконавчої влади позитивного рішення про виділення земельної ділянки Довірителю. Згідно пункту 2.2. договору, в рамках реалізації цього Договору надає Повіреному право представляти його права та інтереси перед будь-якими Третіми особами, в тому числі правоохоронними органами та органами судочинства усіх інстанцій. Крім того, повноваження [PERSON], підтверджено довіреністю від 19.11.2013 року. (а.с. 35) Крім Повіреного [PERSON], стороною договору є ТОВ "Правозахисна група "Варта", директором якої є [PERSON] Отримав повноваження від [PERSON], [PERSON] направив до Бахчисарайської районної державної адміністрації Інформаційний запит від 29.04.2013 року. У цьому запиті Повірений позивача просив надати інформацію про земельні ділянки державної власності у адміністративних межах Голубинської сільської ради, Бахчисарайського району поблизу села Соколине, не наданих у користування, що можуть бути використані для ведення особистого селянського господарства, нанести відповідні дані на графічні матеріали (для подальшої реалізації права на земельну ділянку в порядку статті 118 кодексу) Також у цьому запиті [PERSON] просив надати відповідь у строк, передбачений ст. 20 закону України "Про доступ до публічної інформації". Бахчисарайська районна державна адміністрація в АР Крим у місячний строк розглянула запит та 27.05.2013 р. надала відповідь про існування земельних ділянок, що не надані в користування - 461 га. Відносно надання картографічних матеріалів, Бахчисарайська РДА в АР Крим сповістила [PERSON] про наявність таких матеріалів у районному відділі земельних ресурсів Держземагентства, у зв'язку із чим, відмовлено у задоволенні запиту з надання картографічних матеріалів земельних ділянок. В ході судового розгляду справи, представником позивача не надано до матеріалів справи доказів звернення позивачем або його Повіреним до районного відділу земельних ресурсів Держземагентства із клопотанням про надання картографічних матеріалів, що також останнім не підтверджено. 02.09.2013 року Повірений позивача звернувся до Відділу Держземагенства у Бахчисарайському районі АР Крим з клопотанням в порядку ст.118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 2 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради поблизу села Соколине, Бахчисарайського району, АР Крим з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність вказаної земельної ділянки після розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної ділянки (а.с.8-9). До клопотання Повіреним позивача були надані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду [PERSON], графічні матеріали, копію договору доручення від 29.04.2013 року №377/04/13-зд.(зв. бік а.с.9). Листом Відділу Держземагенства у Бахчисарайському районі АР Крим за №3097 від 27.09.2013 року позивачу відмовлено у наданні такого дозволу. (а.с.10) Відмова відповідача у підготовці відповідного наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обґрунтована тим, що надані до клопотання документи не в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме графічний матеріал виконаний у не розбірливому масштабі, що не дозволяє визначити межі земельної ділянки, та її місце розташування відносно до меж населених пунктів, що робить неможливим визначити уповноважений орган на розпорядження земельною ділянкою. Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулася із позовом до суду. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, надавши оцінку доказам, суд вважає позовні вимоги такими, що належать частковому задоволенню, з огляду на наступне. Спеціальним актом який регулює земельні відносини є Земельний кодекс України. Згідно до ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Зі змісту наведеної норми закону вбачається обов'язкове надання заявником графічних матеріалів до клопотання, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Поняття "план земельної ділянки" наведено у статті 1 закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року № 858-IV, це - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці. Наявність графічного матеріалу є складовою частиною проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, до якого у відповідність ст. 50 закону "Про землеустрою" включають: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). З системного аналізу наведених вище норм законів вбачається, що розгляд будь якого клопотання про надання земельної ділянки у власність уповноваженими органами, стає неможливим без графічного матеріалу, де заявником визначається місцезнаходження та межі земельної ділянки. Визначати межі та місцезнаходження земельної ділянки уповноваженим органом без згоди заявника, законом не передбачено. За таких обставин, позивачем або його Повіреним не створено умови, за яких відповідач мав би змогу розглянути заявлене клопотання, що спростовує доводи позивача про протиправні дії відповідача у відмові в задоволенні клопотання на розробку проекту землеустрою. Крім того, суд звертає увагу на те, що у разі відсутності у позивача графічних матеріалів, позивач має право на отримання викопіювання з кадастрової карти (плану) у відповідача. Що стосується вимоги про зобов'язання відповідача розглянути подане позивачем клопотання з прийняттям відповідного рішення, суд зазначає наступне. Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України). Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05. 2012 року за № 858/21170, затверджено Положення про Міжрайонне управління Держземагентства (далі Положення № 258). Відповідно до п. 1 Положення № 258 міжрайонне управління Держземагентства (далі - Управління ) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України. Підпунктом 4.27, п. 4 Положення № 258 Управління відповідно до покладених на нього завдань: передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб у межах районів у разі утворення управління на території Автономної Республіки Крим. З огляду на зазначене вище, повноваження відповідача при розпорядженні землями сільськогосподарського призначення поширюються на землі державної форми власності. З матеріалів справи вбачається, що Повірений позивача у вересні 2013 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 2 га в адміністративних межах Голубинської сільської ради поблизу села Соколине, Бахчисарайського району, АР Крим та як зазначено у клопотанні, до нього долучений графічний матеріал. Виходячи зі змісту листа відповідача, вих. № 3097 від 27.09.2013 р., у разі надання графічного матеріалу, на якому визначено місце розташування земельної ділянки відносно межі населеного пункту, позивач має право на повторний розгляд заявленого клопотання. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково. На стягненні судових витрат представник позивача не наполягав.

Результат розгляду: partial