Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовом, в якому просить визнати незаконною відмову Міськрайонного управління держземагентства в містах Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим щодо узгодження землевпорядної документації для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], без документа, що посвідчує право власності на будівлі, розташовані на цій ділянці. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Крайненської сільської Ради від 14.05.2012 року, з врахуванням змін, внесених рішенням від 24.04.2013 року, йому був наданий дозвіл на складання технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. На підставі цих рішень та договору на складання технічної документації, укладеного з ТОВ «Землевпорядне бюро», розробником було виготовлено технічну документацію з землеустрою з відведення земельної ділянки, яку передано на погодження до Міськрайонного управління Держземагентства у м. Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим. Однак, листом № 1893/03-31 від 07.10.2013 року в погодженні проекту землеустрою йому було відмовлено з тих підстав, що в матеріалах технічної документації відсутня копія правовстановлюючого документа, що підтверджує належність будов, розташованих на ділянці та їх цільове призначення. Позивач вважає, що відмова у погодженні проекту землеустрою суперечить вимогам діючого земельного законодавства, яке не містить вимог щодо необхідності надання правовстановлюючого документа на будови, розташовані на земельній ділянці, яка оформлюється у власність. Більш того, надати документ, якій в нього вимагає відповідач він не має можливості, оскільки для введення в експлуатацію житлового будинку йому спочатку потрібно оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій він розташований. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що п. 3 Заключних та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», передбачено, що у випадку, якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яке не зареєстроване, розташований житловий будинок, право власності на яке зареєстроване, кадастровий номер на таку земельну ділянку привласнюється за заявою власника такого будинку на підставі технічної документації по землеустрою та встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Виходячи з цього, відповідачем було зроблено висновок, що для привласнення кадастрового номеру необхідно наявність державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований на ділянці. Надана позивачем технічна документація з землеустрою не містила відомостей про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, якій розташований на земельній ділянці, у зв'язку з чим надати висновок про погодження наданої документації неможливо. Представник третьої особи Крайненської сільської Ради позовні вимоги підтримав та пояснив, що згідно з записом в по господарській книзі Крайненської сільської Ради за 2011-2015 рік, житловий будинок з господарськими будовами, розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для з'ясування обставин по справі, суд вважає можливим на підставі статті 128 КАС України розглядати справу за відсутністю представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням 11-ї сесії 22-го скликання Крайненської сільської Ради від 19.11.1997 року [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,20 га пашні в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будов та п. 2 цього рішення його було зобов'язано до використування відведеної ділянки приступити після встановлення її меж в натурі та отримання документів, що посвідчують право власності або право користування землею (а.с. 63). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Євпаторійським міжміським бюро реєстрації та технічної інвентаризації, в 1995 році на цій земельній ділянці вже було побудовано житловий будинок літер «А» та господарські будови (а.с. 64-68). Постановою Ради Міністрів АР Крим № 135 від 22.04.1997 року, Державному комітету АР Крим по справах національностей та депортованих громадян було приписано передати у власність володільців земельних ділянок житлові будинки садибного типу, прийняті в експлуатацію по актах робочих комісій, а також незавершені будівництвом житлові будинки, які не включені в план 1997 року через відсутність коштів (а.с. 10). На виконання цієї постанови, Державним комітетом у справах національності та депортованих громадян було прийнято наказ № 38н від 18.06.1997 року про надання Управлінню капітального будівництва Держкомітета та Об'єднаної дирекції замовника - забудовника повноважень на передачу незавершених будівництвом індивідуальних житлових будинків для депортованих громадян у власність володільцям земельних ділянок, на яких будуються будинки на кошти Держкапвкладень (а.с. 9). На підставі цього наказу, актом приймання - передачі [PERSON] було передано незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням 14-ї сесії 6-го скликання Крайненської сільської Ради № 116 від 14.05.2012 року [PERSON] було надано дозвіл на складання технічної документації по землеустрою для складання документів, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку з земель, що знаходяться в його постійному користуванні в межах населеного пункту для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,20 га в [ADDRESS]. Пунктом 3 рішення передбачено, що воно є дійсним до 14.05.2013 року (а.с. 27). Рішенням 20-ї сесії 6-го скликання Крайненської сільської Ради № 177 від 24.04.2013 року було внесено зміни до попереднього рішення, виключено пункт 3 та його викладено в наступній редакції: «[PERSON] надати дозвіл на складання технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 0,20 га в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (п. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2011 №974 "Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, реорганізовано територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів. Пунктом 2 Указу Президента від 08.04.2011 №445/2011 "Про Державне агентство земельних ресурсів України" встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №394-р "Питання Державного агентства земельних ресурсів", здійснення функцій та повноважень Державного комітету із земельних ресурсів, що припиняється, покладено на Державне агентство земельних ресурсів. Згідно з Додатком №1 "Перелік територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів, які утворюються", до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2011 №974, утворено Міськрайонне управління держземагентства в містах Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим. У своїй діяльності відділи Держземагенства керуються Конституцією України, законами України, Положенням про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445/2011 (далі Положення). Згідно з п.п. 22 п. 4 Положення, Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань бере участь у погодженні документації із землеустрою, організовує та проводить в установленому законодавством порядку державну експертизу проектів землеустрою, документації з оцінки земель, а також матеріалів і документації державного земельного кадастру та надає за результатами її проведення відповідні висновки. Відповідно до п. 7 Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи. Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 Земельного Кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 4 цієї статті, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно з ч. 5, 6 цієї статті, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Судом встановлено, що 20.05.2012 року [PERSON] уклав договір з ТОВ «Землевпорядне бюро», на виконання умов якого Товариством було розроблено технічну документацію з землеустрою в частині встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,20 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-41). Вказану технічну документацію було спрямовано землевпорядною організацією для узгодження до міськрайонного управління Держземагентства у містах Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим, на що було отримано повідомлення № 1893/03-31 від 07.10.2013 року, що в матеріалах документації відсутня копія правовстановлюючого документа, якій підтверджує приналежність будов, розташованих на ділянці в [ADDRESS] та їх цільове призначення, що перешкоджає узгодженню землевпорядної документації (а.с. 7). Відповідно до статті 19 Конституції України органи виконавчої влади зобов'язані здійснювати свої функції виключно на підставі, у спосіб, в межах повноважень, визначених законом. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як встановлено судом, будь-яких посилань на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері, які б свідчили про невідповідність їх положенням поданої на погодження технічної документації з землеустрою, про обов'язковість посилання на які зазначено в ч. 5 ст. 186-1 ЗК України, направлене відповідачем на адресу розробника повідомлення від 07.10.2013 року не містить. Таким чином, суд вважає, що відповідач не належним чином розглянув подану йому на затвердження технічну документацію з землеустрою, розроблену для передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, а тому наданий ним висновок не можна вважати обґрунтованим. Також суд вважає помилковими посилання відповідача в його запереченнях на неможливість узгодити позивачу технічну документацію з землеустрою виходячи з приписів п. 3 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про державний земельний кадастр», яким встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Отже, виходячи з положень Закону України «Про державний земельний кадастр», п. 3 його Прикінцевих та Перехідних положень надає право особі, яка має на праві власності житловий будинок, розташований на земельній ділянці, яка в свою чергу не передана йому у власність, звернутись до відповідного Державного кадастрового реєстратора центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для проведення державної реєстрації земельної ділянки за місцем її розташування. В той же час, норми цього Закону не містять заборони для погодження особі технічної документації з землеустрою, розробленої для отримання у власність земельної ділянки, на якій розташовані будівлі, право власності на які не оформлене у встановленому законодавством порядку та в ньому відсутні будь-які посилання щодо неможливості присвоєння такій земельній ділянці кадастрового номеру. Більш того, як встановлено судом, будинок [ADDRESS] був розпочатий будівництвом під час виконання державної програми з будівництва індивідуальних житлових будинків для депортованих громадян, але у зв'язку з відсутністю достатнього фінансування, він був переданий позивачеві як об'єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці, яка також була передана у володіння [PERSON]. Отже, судом встановлено, що навіть за відсутності у позивача правовстановлюючого документу на цей будинок, він користується ним на законних підставах, що також підтверджується довідкою Крайненської сільської Ради від 17.12.2013 року та даними по господарської книги Крайненської сільської Ради за 2011-2015 рік (стор. 95-97), в якій мається запис, що житловий будинок [ADDRESS], належить саме [PERSON] (а.с. 52, 60-62). Таким чином, суд вважає відмову відповідача у погодженні позивачу технічної документації з землеустрою необґрунтованою. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача, для повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог і також зобов'язати відповідача повторно розглянути технічну документацію з землеустрою на земельну ділянку, що проектується до відводу [PERSON] з наданням відповідного висновку. В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено 16.01.2014 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted