Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивач 20.01.2014 року звернувсь до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу від 21.11.2013 року за № Ф-370 та припинення нарахування ЄСВ як особи, яка отримує пенсію за віком та є підприємцем на спрощеній системі оподаткування, а саме як платник єдиного податку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, він фізична особа - підприємець. Як платник внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування зареєстрований в УПФУ в Київському районі м. Донецька. У 2012 та 2013 роках перебував на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого 22.03.2012 року УПФУ в Київському районі м. Донецька, позивач є пенсіонером за віком, з періодом дії посвідчення - довічно. Зазначив, що 21.11.2013 року відповідач пред'явив йому вимогу про сплату недоїмки в сумі 1193,99 грн. Вказана вимогу про сплату боргу позивачем отримана 28.11.2013 року у ДПІ Київського району м. Донецька, особисто. Непогодившись із даною вимогою позивач звернувся до ГУ Міндоходів України у Донецькій області зі скаргою. 13.01.2014 року він отримав рішення про результати розгляду скарги, відповідно до якого вимога державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька залишена без змін, а скарга без задоволення. Позивач вважає, що вимога відповідача про сплату боргу є неправомірною, у зв'язку із чим змушений звернутись до суду із даним позовом. Просив суд визнати протиправними дії відповідача з нарахування заборгованості недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 1193,99 грн.; визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату недоїмки від 21.11.2013 року № Ф-370 щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 1193,99 грн.; припинити нарахування позивачу ЄСВ, як особі, яка отримує пенсію за віком та є підприємцем на спрощеній системі оподаткування - єдиного податку; стягнути судові витрати з Державного бюджету України на його користь. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, свої вимоги мотивував аналогічно викладеному у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне. Позивач - [PERSON] - фізична особа - підприємець, зареєстрований виконавчим комітетом Донецької міської ради 06.09.2007 року. Відповідач - Державна податкова інспекція у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відповідно до п. 191 1.8 Податкового кодексу України, забезпечує достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням. Як вбачається зі свідоцтва платника єдиного податку Серії [NUMBER] [PERSON] обрав спрощену систему оподаткування з 01.01.2012 року (а.с.9). Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER], [PERSON] - пенсіонер за віком (а.с.10). Відповідно до вимоги про сплату недоїмки № Ф-370 від 21.11.2013 року, позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 1193,99 грн. (а.с.6). Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими нормативно-правовими актами. Отже, позивач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, пенсіонером за віком, який обрав спрощену систему оподаткування. Відповідно зі статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття «пенсія» - як, щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. При цьому закон не містить обмежень в залежності від виду отриманої пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років). Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.п. 2.1.3 п. 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.п. 4.6.2 п. 4.6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Пунктом 3 «Прикінцевих положень» Закону передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Судом встановлено, що позивач відповідно до вимог пункту 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вважається платником єдиного внеску. Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Разом з тим, 07.07.2011 року статтю 4 вказаного Закону було доповнено частиною 4 згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України № 2464, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зазначеною нормою ст. 4 Закону № 2464 в редакції, яка діє з 06.08.2011р., наведений вичерпний перелік фізичних осіб-підприємців, які є пенсіонерами за віком або інвалідами без урахування віку та отримують пенсію або соціальну допомогу, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Таким чином, з 06.08.2011 р. звільняються від сплати єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Добровільна сплата єдиного внеску врегульована ст. 10 Закону України № 2464. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону України № 2464, обов'язковою умовою добровільної участі особи у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування є належним чином укладений договір в порядку ст. 10 Закону України № 2464. З наданих до суду документів не вбачається, що між позивачем та відповідачем укладалися договори про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений діючим законом, оскільки у нього не було законних підстав для прийняття спірної вимоги про сплату недоїмки № Ф-370 від 21.11.2013 року щодо позивача. Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача припинити нарахування позивачу єдиного соціального внеску як особі яка отримує пенсію за віком та є підприємцем на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оскільки, вимоги позивача стосуються спонукання відповідача вчинити певні дії, а саме: припинити нарахування єдиного соціального внеску, в даному випадку у суду на теперішній час відсутній предмет розгляду у справі (рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень), який б можливо було перевірити на предмет відповідності вимогам ч.3 ст.2 КАС України. Таким чином, вимога позивача щодо припинення нарахування єдиного соціального внеску, не підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] про скасування вимоги про сплату боргу від 21.11.2013 року за № Ф-370 та припинення нарахування ЄСВ як особи, яка отримує пенсію за віком та є підприємцем на спрощеній системі оподаткування. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 94 КАС України. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial