Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

в травні 2011 року позивач звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області про визнання дій відповідача щодо невиплати в повному обсязі щомісячної додаткової пенсії та підвищення до пенсії, передбачених ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними; зобов'язання відповідача провести з 17 листопада 2010 року перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією; зобов'язання відповідача здійснити з 17 листопада 2010 року перерахунок підвищення до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за проживання на території підвищеного радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати, та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією. Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.06.2011 року позов задоволено: визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування підвищення до державної пенсії та додаткової пенсії позивачу в розмірі нижчому, ніж передбачений ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язання відповідача привести у відповідність розмір державної пенсії та розмір додаткової пенсії позивачу відповідно до вимог ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка діяла до 28.12.2007 року, здійснивши виплату недонарахованих сум пенсій із врахуванням проведених виплат, починаючи з 23.11.2010 року, врахувавши при цьому, що розмір доплати до державної пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення повинен відповідати розміру однієї мінімальної заробітної плати, а розмір додаткової пенсії позивачу за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до 4 категорії, повинен відповідати 15 % мінімальної пенсії за віком, застосувавши показник мінімальної пенсії за віком в розмірі мінімальної пенсії за віком, передбачений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.06.2011 року, як таку, що винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийнявши нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю та часткову доплату за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно з частиною 1 статті 39 вищевказаного Закону, пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одну мінімальну заробітну плату. Всупереч вказаним нормам позивачу зазначені доплати виплачувалися частково, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, а не в розмірі, зазначеному у Законі. З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно проводилися виплати в розмірах менших, ніж це передбачено статтями 39, 51 зазначеного Закону. Разом з тим, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача про перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", помилково не вказав кінцевої дати періоду, за який порушене право позивача підлягає захисту. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Тому, враховуючи позовні вимоги позивача та строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 23.11.2010 року по день припинення права на таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстави правильного по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Результат розгляду: partial