Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом Радехівського районного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття в сумі 1 929,21 грн. Ухвалою суду від 13.01.2014 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні 11.02.2014 року відповідно до вимог ч.3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] отримала статус безробітної, при цьому відповідно до проведеної перевірки з базою даних юридичних та фізичних осіб, виявлено, що в момент звернення та в період перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітна з 10.01.2007 року до 15.11.2007 року відповідачка відносилась до категорії зайнятого населення, оскільки з 08.11.2001 року зареєстрована як фізична особа - підприємець. Відтак, відповідачка обманним шляхом отримала допомогу по безробіттю в сумі 1 929,21 грн. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не повернула Радехівському районному центру зайнятості виплачені їй кошти, то позивач звернувся до суду. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд адміністративний позов задовольнити. Відповідачка та її представник проти позову заперечили. Позиція викладена у запереченнях на позовну заяву від 23.01.2014 року вх. № 2029, наданих доповненнях до заперечення та обґрунтована наступним. Відповідач вважає, що на момент подання заяви до Радехівського районного центру зайнятості та в період отримання допомоги по безробіттю підприємницькою діяльністю не займалась, оскільки до цього часу нею були подані заяви про зняття її з обліку в ДПІ та до державного реєстратора про зняття її з державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності. До того вважає, що факт припинення підприємницької діяльності на момент її звернення з відповідною заявою до центру зайнятості підтверджується належними доказами. Відтак, вважає, що з її сторони ніякого обману не було і вона цілком законно отримала вищевказану допомогу по безробіттю. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Радехівський районний центр зайнятості є робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та діє відповідно до законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення», «Про державну службу» тощо. Відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (надалі - Закону України № 1533-ІІІ). Як вбачається з ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до ст.7 Закону України № 1533-ІІІ видами забезпечення безробітних є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності та допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні. Видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях; профорієнтація; пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом організації громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; надання роботодавцям, які працевлаштовують громадян, зазначених у частині першій статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», компенсації відповідно до статті 26 Закону України «Про зайнятість населення»; надання роботодавцям - суб'єктам малого підприємництва, які працевлаштовують безробітних, компенсації відповідно до статті 27 Закону України «Про зайнятість населення»; надання громадянам віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менше 15 років, ваучера для підтримання їх конкурентоспроможності шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності; інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України № 1533-ІІІ державний нагляд у сфері страхування на випадок безробіття здійснюють центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у разі виявлення порушень прав застрахованих осіб вживають заходів відповідно до визначених законом повноважень. Згідно з ч.1 ст.20 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи, з метою реалізації завдань, покладених на них відповідно до цього Закону та Закону України «Про зайнятість населення», взаємодіють з органами державної податкової служби, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими центральними органами виконавчої влади, Державною прикордонною службою України шляхом обміну відповідною інформацією про отримані особами, зареєстрованими в установленому порядку як безробітні, доходи від здійснення підприємницької діяльності, роботи за кордоном, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами (договорами), ведення особистого селянського господарства, проведення інших заходів по виконанню цього Закону. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.01.2007 року [PERSON] звернулась до Радехівського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. У такій заяві відповідач підтвердила той факт, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсійних виплат не отримує. З 17.01.2007 року [PERSON] набула статус безробітної. Радехівським районним центром зайнятості проведено звірку достовірності даних, які є підставою для надання статусу безробітної та виплати матеріального забезпечення [PERSON] під час перебування її на обліку в центрі зайнятості, про що складено Акт № 99 від 17.08.2010 року розслідування страхових нещасних випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Розслідуванням встановлено, що відповідачка на дату реєстрації в центрі зайнятості, а саме 10.01.2007 року була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. Відповідно до інформації райдержадміністрації дата державної реєстрації її підприємницької діяльності - 08.11.2001 року, а дата реєстрації припинення підприємницької діяльності - 30.03.2007 року. Згідно з довідкою позивача № 136210363 від 20.09.2010 року сума матеріального забезпечення, що була виплачена [PERSON] за період з 17.01.2007 року по 15.11.2007 року складає 1929,21 грн. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було направлено відповідачу претензію щодо повернення коштів незаконно отриманих в сумі 1 929,21 грн. за № 1812/07 від 18.08.2010 року. Однак, ні у вказаний у претензії строк, ні під час судового розгляду справи відповідач не повернув незаконно отримані кошти. Судом встановлено, що відповідно до запису № 2 Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (серія [NUMBER])21.12.2006 року було внесено в реєстр рішення, а саме заяву [PERSON] про припинення підприємницької діяльності. Претензій щодо поданих [PERSON] документів щодо припинення підприємницької діяльності державним реєстратором пред'явлено не було, повідомлень про залишення вищевказаної заяви без розгляду не надсилалось. Відтак, усі необхідні дії щодо припинення підприємницької діяльності [PERSON] були вчинені належним чином. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755-4 від 15.05.2003 року відомості про юридичну особу або фізичну особу підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними (фізичними особами державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи згідно із законодавством України. Відповідно до п. 9 ст. 19 вищевказаного Закону за відсутності підстав для залишення документів без розгляду державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження таких документів внести запис про внесення змін, в даному випадку інформацію про припинення підприємницької діяльності) і в той самий день подати відповідним органам статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України відповідну інформацію із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису. Судом взято до уваги те, що не зважаючи на вищенаведені вимоги закону державним реєстратором відповідні дії вчинені були лише 30.03.2007 року, про свідчить запис № 3 Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (серія [NUMBER]). Згідно з п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року за № 60/62. Суд бере до уваги, що виключно внаслідок умисного невиконання особою своїх обов'язків та зловживання ними стягується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі. Відтак, суд вважає, що [PERSON] вчинила усі належні дії для припинення її підприємницької діяльності, а причиною неотримання відповідної інформації про цей факт Радехівським районним центром зайнятості стало несвоєчасне внесення державним реєстратором відомостей до Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб підприємців. Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Що ж до заявленого відповідачем клопотання стосовно винесення окремої ухвали з приводу грубих порушень державним реєстратором Радехівської районної держадміністрації норм Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців» під час оформлення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] в грудні 2006 року, суд вважає, що для задоволення такого немає підстав.

Результат розгляду: denied