Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2013 року задоволені позовні вимоги [PERSON] (надалі позивач у справі) до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (надалі управління, відповідач у справі), третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Росія», внаслідок чого, визнані протиправними дії управління щодо неврахування до страхового стажу позивача періоди її роботи на Відокремленому підрозділі шахта «Росія» Державного підприємства «Селидіввугілля» з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 березня 2013 року по 30 червня 2013 року, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу по стажу з урахуванням періоду роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 березня 2013 року по 30 червня 2013 року на Відокремленому підрозділі шахта «Росія» Державного підприємства «Селидіввугілля», стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у м. Селидове на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 68 грн. 82 коп. (арк. справи 27-28). Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року вказане судове рішення залишено без змін за апеляційною скаргою управління. Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, Управління Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області (далі - казначейська служба) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині стягнення з казначейської служби на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 68 грн. 82 коп., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (арк. справи 53-57). Апелянт доводить, що казначейська служба не є стороною у даних відносинах та судові витрати повинні стягуватись із Державного бюджету України. Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто, у тому числі, з Управління Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 68 грн. 82 коп. (арк. справи 27-28, 47-48). З матеріалів справи вбачається, що казначейська служба у даному випадку не є стороною у справі, що вірно зазначено заявником апеляційної скарги. Позивачем сплачений судовий збір за подання даного позову до суду першої інстанції у розмірі 68 грн. 82 коп., що підтверджується квитанцією №123 від 25 жовтня 2013 року (арк. справи 1). Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тобто, цією нормою права передбачене стягнення зазначених витрат з Державного бюджету України, а не з органу Державної казначейської служби України, що вірно було визначено апелянтом. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але постанова прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права, що за приписами пункту першого частини першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для зміни судового рішення в частині стягнення судових витрат саме з Управління Державної казначейської служби України у м. Селидове Донецької області.

Результат розгляду: partial