Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

В вересні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська щодо нарахування та виплати додаткової пенсії не в повному обсязі незаконними, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату додаткової пенсії у відповідності до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 22 травня 2008 року до моменту прийняття рішення суду по даній справі та в подальшому. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 листопада 2011 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська по відмові в перерахунку та виплаті щомісячної додаткової пенсії та зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату додаткової щомісячної пенсії позивачу у відповідності зі ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"з 22 травня 2008 року по 23 липня 2011 року. В задоволені решти вимог відмовлено. Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права і прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська та має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Статтею 49 даного Закону визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій, це зокрема, державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до статті 51 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 3 постраждалих від Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком. Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , а не постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Зміни внесені до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнанні неконституційними рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року, тому дія ст. 51 відновлена. Задовольняючи позовні вимоги в частині перерахунку та виплати додаткової пенсії з 22 травня 2008 року по 06 березня 2011 року, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права. Так, відповідно до ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. З матеріалів справи вбачається, що позивач не навів поважних причин пропуску строку. Враховуючи, що про своє порушене право позивач мав відомості під час щомісячного отримання пенсії, то поважні причини пропуску звернення до суду за висновком колегії суддів відсутні, тому наслідки пропуску строку звернення до суду підлягають застосуванню. У зв`язку зі зверненням позивача до суду у вересні 2011 року колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги позивача за період з 22 травня 2008 року по 06 березня 2011 року залишити без розгляду. Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 14.06.2011року № 3491-„Про Державний бюджет України на 2011 рік" (далі Закон № 3491-VI), який набув законної сили з 19.06.2011 року, розділ VII Прикінцевих положень „Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" було доповнено пунктом 4 наступного змісту : „Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011р." На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI, 06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №745 „Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набула чинності 23 липня 2011 року, відповідно до пунктів 1, 3 якої встановлено розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011року № 20-рп/2011 положення пункту 4 розділу VII Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнано таким, що відповідає Конституції України. Дані нормативні акти неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню з 07 березня 2011 року по 23 липня 2011 року. При визначенні розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial