Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Позивач- Державна податкова інспекція у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відповідача-Публічного акціонерного товариства "Рівнесільмаш" про стягнення коштів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. В силу вимог підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 названого Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків. Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення з платника податкового боргу у судовому порядку, до яких належать з'ясування факту узгодженості податкового зобов'язання, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту. Ухвала вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 2а-12994/10/0570 ( К/991/34252/11). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по земельному податку з юридичних осіб в сумі 107 565 грн. 13 коп., яка виникла на підставі розрахунку №1066 від 27.01.2010 року, уточнюючого розрахунку № 27286 від 10.11.2010 року, розрахунку № 9000180988 від 31.01.2011 року, уточнюючого розрахунку № 20402 від 31.05.2011 року, розрахунку № 191 від 24.01.2012 року, розрахунку № 9002860640 від 29.01.2013 року та нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платежів: податкові повідомлення - рішення форми «Ш» № 0006141550 від 19.12.2011 року на суму 2070 грн. 79 коп., № 0004851550 від 22.11.2011 року на суму 1899 грн. 50 коп., № 0004521550 від 31.10.2011 року на суму 2046 грн. 45 коп., № 00091321550 від 26.03.2011 року на суму 1527 грн. 92 коп., № 0000941550 від 21.03.2011 року на суму 1527 грн. 92 коп., № 0000011550 від 16.02.2012 року на суму 4288 грн. 16 коп., на суму 4288 грн. 16 коп., по податку з доходів фізичних осіб в сумі 513 591 грн. 52 коп., яка виникла на підставі податкового повідомлення - рішення форми «Р» № 0008241751 від 23.11.2011 року на суму 118072 грн. 23 коп., № 0000151751 від 21.11.2012 року на суму 391065 грн. 56 коп. Як підставу обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наявність податкової вимоги № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп., та податкової вимоги № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року справа № 2а-6357/09/1770 позов задоволено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Рівнесільмаш" заборгованість зі сплати податків в сумі 286926 (двісті вісімдесят шість тисяч дев"ятсот двадцять шість) гривень 28 копійок, в тому числі: податок на додану вартість в сумі 120720,67 грн., комунальний податок в сумі 3492,71 грн., земельний податок в сумі 160468,32 грн., податок з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 2244,58 грн. В тексті постанови від 23.11.2011 року зазначено, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 29.09.2009 року за відповідачем рахувалася податкова заборгованість в сумі 286926 грн. 28 коп., яка включала в себе податок на додану вартість - 120720 грн., 67 коп., податок з власників транспортних засобів - 2244 грн.58 коп., земельний податок з юридичних осіб - 160279 грн.72 коп., пеню, нараховану на суму податкового боргу за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання в розмірі 188 грн.60 коп. та комунальний податок на загальну суму 3492 грн.71 коп. Тобто, достовірно встановлено, що предметом спору у вказаній судовій справі було погашення заборгованості по 29.09.2009 року включно. Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ДПІ у Рівненському районі посилається на наявність податкових вимог: від 04.08.2009 року на 275883 грн.09 коп., 04.09.2009 року - другу податкову вимогу на суму 296169 грн., 47 коп. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012 року у справі №2а-6357/09/1770 апеляційну скаргу ПАТ «Рівнесільмаш» залишено без задоволення. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року у справі № 2а/1770/3364/2011 було задоволено позовні вимоги ДПІ у Рівненському районі про стягнення з ПАТ «Рівнесільмаш» заборгованості, яка виникла за період з 29.09.2009 року по 20.08.2011 року на суму 328812,92 грн. Судом було встановлено, що на виконання приписів п.п.6.2.1, п.6.2 статті 6 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2001 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем було виставлено перша та друга податкові вимоги № 1/244 від 04.08.2009 року та № 2/272 від 04.09.2009 року. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року у справі № 2а/1770/3364/2011, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року у справі № 2а/1770/3364/2011 скасовано, у задоволенні адміністративного позову ДПІ у Рівненському районі - відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2014 року у справі № К/800/18426/13 касаційну скаргу ДПІ у Рівненському районі залишено без задоволення. 03.09.2012 року за № 3515/10-14 ДПІ у Рівненському районі звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення заборгованості в сумі 341915 грн. 06 коп., а саме: з податку на додану вартість 39301 грн. 92 коп., яка виникла на підставі самостійно поданої декларації № 9028443383 від 21.05.2012 року, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість № 8964 від 14.05.2012 року, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість № 13491 від 31.07.2012 року, по податку з найманих працівників в сумі 118072 грн. 23 коп., яка виникла на підставі податкового повідомлення - рішення №0002691751 від 21.09.2011 року , по податку на прибуток підприємств і організацій в сумі 8292 грн. 25 коп., яка виникла згідно податкового повідомлення - рішення № 0000011550 від 12.03.2012 року, з минулих років згідно податкової декларації № 9010419394 від 08.11.2011 року, № 9014457396 від 26.01.2012 року, по земельному податку з юридичних осіб в сумі 176060 грн.06 коп., яка виникла на підставі самостійно поданої декларації № 9000180988 від 31.01.2011 року, № 191 від 24.01.2012 року та зменшено платником податку згідно декларації №20402 від 31.05.2011 року. Відповідно до статті 6 Закону 2181-ІІІ відповідачу було виставлено податкові вимоги № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп. та № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 2а/1770/3639/2012 у задоволенні позовних вимог ДПІ у Рівненському районі було відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року у справі № 2а/1770/3639/2012 апеляційну скаргу ДПІ у Рівненському районі залишено без задоволення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2013 року у справі № К/800/55014/13 відмовлено у відкритті касаційного провадження. Таким чином, здійснюючи хронологічний аналіз судових рішень по адміністративних справах за позовом ДПІ у Рівненському районі до ПАТ «Рівнесільмаш» про стягнення заборгованості вбачається, що єдиним судовим рішенням по якому вирішено стягнути заборгованість була постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року у справі № 2а-6357/09/1770, по якій було вирішено стягнути податковий борг в сумі 286926 (двісті вісімдесят шість тисяч дев"ятсот двадцять шість) гривень 28 копійок, який виник станом на 29.09.2009 року. Підставою для стягнення такого боргу є податкова вимога № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп., та податкова вимога № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп. Із вказаної позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути податкову заборгованість, з врахуванням розрахунку виникнення податкової заборгованості понарахованих(донарахованих) сумах, згідно карток особових рахунків з 01.01.2011 року по земельному податку з юридичних осіб та з податку із доходів фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень 21.09.2011р. та 21.11.2012р.. За період 01.10.2009 року по 31.12.2010 року судові рішення про стягнення заборгованості відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку що наявний податковий борг за період з 30.09.2009 року по 24.12.2010 року є безнадійним, та таким, що до якого минув строк позовної давності протягом якого податковий орган має право вчиняти заходи щодо його погашення (стягнення), тобто 1095 днів з моменту узгодження. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі № 817/1318/13-а залишено без змін апеляційну скаргу ДПІ у Рівненському районі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2013 року у справі № К/800/55072/13 відмовлено у відкритті касаційного провадження ДПІ у Рівненському районі. Так судовим рішенням встановлено, що станом на 29.09.2009 року за ПАТ "Рівнесільмаш" рахувалася податкова заборгованість в сумі 286926 грн. 28 коп., яка включала в себе податок на додану вартість - 120720 грн.67 коп., податок з власників транспортних засобів - 2244 грн.58 коп., земельний податок з юридичних осіб - 160279 грн.72 коп., пеню, нараховану на суму податкового боргу за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання в розмірі 188 грн.60 коп. та комунальний податок на загальну суму 3492 грн.71 коп. Вказана заборгованість була підтверджена судовими рішеннями по судовій справі № 2а-6357/09/1770. Виходячи з аналізу платіжних доручень, що містяться у матеріалах судової справи та даних картки особового рахунку ПАТ "Рівнесільмаш" судом першої інстанції встановлено, що заборгованість по податку на додану вартість в сумі 120720,67 грн., згідно даних картки особового рахунку станом на 29.04.2010 року, по податку із власників транспортних засобів станом на 30.12.2009 року заборгованість, по комунальному податку станом на 16.02.2010 року, відсутні. По земельному податку сплачено товариством за 2009-2010 роки 269043,23 грн., які зараховувалися ДПІ у Рівненському районі раніше на погашення податкового боргу, ніж на погашення податкових зобов'язань. Отже, за даними карток особових рахунків ПАТ "Рівнесільмаш", наслідком недотримання ДПІ у Рівненському районі вимог п.п.7.7 статі 7 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року стало погашення податкового боргу, який був предметом судової справи № 2а-6357/09/1770 по податку на додану вартість в сумі 120720 грн.67 коп., податку з власників транспортних засобів в сумі 2244 грн.58 коп., земельному податку з юридичних осіб в сумі 160279 грн.72 коп., пені, нарахованої на суму податкового боргу за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання в розмірі 188 грн.60 коп. та комунальному податку на загальну суму 3492 грн.71 коп., виключно не по даних призначення платежу, який самостійно встановлював позивач, а даними автоматичного розподілу сум податкового боргу в порядку його виникнення. Як вбачається із другої податкової вимоги № 2/272 від 04.09.2013 року у ній міститься крім обов'язкових платежів ще й платіж «350020000» на суму 9367,74 грн. Як встановлено судом вказані сума включена була у податкову вимогу згідно подання фонду соціального страхування № 12 від 07.08.2009 року. Згідно наявних документів у справі вказана заборгованість була погашена ще у 2009 році. Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені вказані обставини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що сума податкового боргу, що містилися у податковій вимозі № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп., та у податковій вимозі № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп., погашені повністю. Крім того, постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.11.2013 року серії ВП № 36320982 закінчено виконавче провадження на виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду від 21.01.2013 року по справі № 2а-6357/09/1770 про стягнення заборгованості зі сплати податків в сумі 286926 грн., 28 коп. Вказана постанова є чинна та сторонами виконавчого провадження, в тому числі ДПІ у Рівненському районі Міністерства Міндоходів України у Рівненській області не оскаржена. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання Згідно пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Як визначено пунктами 59.1, 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законом строки, орган державної податкової служби надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення - рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Разом з цим, податкова вимога відповідно до п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України вважається відкликаною, якщо сума податкового богу самостійно погашається платником податків. Пунктами 95.1 - 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Із аналізу зазначених законодавчих та підзаконних актів, а також з огляду на приписи ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд вважає, що податковий орган зобов'язаний направляти платнику податків податкові вимоги та вчиняти інші заходи, спрямовані на забезпечення погашення податкового боргу. Разом з тим, позивачем не формувалися і не направлялися відповідачу вимоги про сплату податкового боргу, який заявлено до стягнення в судовому порядку. При цьому надані позивачем податкові вимоги від 04.08.2009 року № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп., № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп. дійсно не можна вважати належним доказом вжиття позивачем заходів погашення спірного податкового боргу в досудовому порядку, оскільки зазначені вимоги складені у 2009 році відносно боргу, який виник у 2008-2009 році, щодо стягнення якого минув встановлений у статті ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», та статті 102 Податкового кодексу України 1095-денний строк давності, що в свою чергу пов'язується законодавцем із відкликанням таких податкових вимог (пп. «д» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 вказаного Закону) та статті 60 Податкового кодексу України. Щодо решти вимог позивача, слід зазначити, що за загальними правилами наявність боргу випливає із факту несплати узгодженого зобов'язання, яке може бути нараховане: рішенням контролюючого органу або самостійно визначено платником у поданих податкових деклараціях (розрахунках). За наявності спору між сторонами та відсутності у справі належних доказів виникнення у відповідача зобов'язань зі сплати зазначених вище податків і зборів, у суду немає підстав стверджувати про наявність такого боргу. При цьому, надані позивачем роздруківки облікових карток та інші повідомлення про наявність боргу не є належними доказами у підтвердження виникнення зобов'язань і як наслідок боргу, оскільки не відносяться законом до таких підстав. Ухвала ВАС України від 16 жовтня 2013 року у справі № 2а-10839/10/2670 (К/9991/19648/12). Враховуючи зазначене, суд вважає неспроможним посилання позивача як на обставину дотримання ним порядку стягнення податкового боргу надіслання відповідачу першої податкової вимоги від 04.08.2009 року № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп., другої податкової вимоги № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн. 47 коп. Судом також не приймаються доводи позивача щодо відсутності у нього підстав направляти відповідачу іншу податкову вимогу, крім направлених від 04.08.2009 року та від 04.09.2009 року, з посиланням на п.59.5 ст.59 ПК України, якою встановлено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги, оскільки податковий борг, якій позивач просить стягнути з відповідача виник за інші податкові періоди, а саме за 2010-2012 роки. Таким чином, податковий борг, якій визначений в податкових вимогах, не міг збільшуватися у розумінні п.59.5 ст.59 ПК України. При цьому суд враховує також, що ст.102 ПК України встановлений строк примусового стягнення податкового боргу 1095днів з дня виникнення податкового боргу, а тому на думку суду, податкові вимоги від 04.08.2008 року та від 04.09.2009 року не можуть мати будь-якого правового значення. У зв'язку з цим у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання. (Інформаційний лист ВАСУ №1044/11/13-12 від 12.04.2012 року). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, відтак в позові слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied