Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

28 січня 2014 року Новоазовська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за придбання торгового патенту на здійснення роздрібної торгівлі в розмірі 257,52 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.ст. 191, 87, 267 Податкового кодексу України, а також тим, що борг у відповідача виник у зв'язку з несплатою збору на провадження торговельної діяльності (роздрібної торгівлі) сплаченого фізичними особами, який на день звернення до суду з даним позовом не сплачений. Представник позивача через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду надав заяву, у якій просив розглянути адміністративну справу без його участі в письмовому провадженні. Відповідач про відкриття провадження повідомлявся належним чином. Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі, направлена відповідачу рекомендованим листом за адресою його реєстрації, а саме: 87612, Донецька область, Новоазовський район, с. Октябр, вул. Щорса, буд. 30, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне. Позивач - Новоазовська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області є органом виконавчої влади, який у правовідносинах з юридичними особами, в тому числі пов'язаними із контролем за повнотою нарахування та сплати податків, обов'язкових платежів, реалізують владні управлінські функції, через що належить до суб'єктів владних повноважень в розумінні п.п. 7 п. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства. Відповідач - [PERSON] зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця 26.02.1999р., ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів [NUMBER], взята на облік в Новоазовській ОДПІ ГУ Міндоходів Донецької області. Підпунктом 191.1.2 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України передбачено, що податкові органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів. Згідно із пп. 191.1.22 п. 191.1. ст. 191 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів. Відповідно пп. 191.1.34 п. 191.1. ст. 191 Податкового кодексу України контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Згідно з п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Згідно із вимогами п. 63.5. ст. 63 цього Кодексу всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом. При цьому, відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Фізичні особи згідно із нормами п. 15.1. ст. 15 цього Кодексу є платниками податків (резиденти і нерезиденти України), які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. З наведених норм вбачається, що їх приписи не відокремлюють поняття "фізичної особи - підприємця" і поняття "фізичної особи" з огляду на статус платника податків, тому, суд приходить до висновку, що податковий орган має право на підставі п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України звертатися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу з фізичної особи - підприємця. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно із пп. 267.3.2 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України ставка збору за провадження торговельної діяльності (крім провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом із застосуванням пістолетних паливно-роздавальних колонок на стаціонарних, малогабаритних і пересувних автозаправних станціях, заправних пунктах) та діяльності з надання платних послуг встановлюється на території інших населених пунктів - від 0,02 до 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до пп. 267.5.2 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України зазначено, що строк сплати торгового патенту за провадження торговельної діяльності (крім торговельної діяльності з придбанням короткотермінового торгового патенту), діяльності з надання платних послуг, здійснення торгівлі валютними цінностями - щомісяця не пізніше 15 числа, який передує звітному місяцю. В пп. 267.7.1. п. 267.7 ст. 267 Податкового кодексу України зазначено, що строк дії торгового і пільгового патенту, крім короткотермінового торгового патенту та торгового патенту на здійснення діяльності у сфері розваг, становить 60 календарних місяців. Відповідно до пп. 267.7.5 п. 267.7 ст. 267 Податкового кодексу України, суб'єкт господарювання, що припинив діяльність, яка відповідно до цього Кодексу підлягає патентуванню, до 15 числа місяця, що передує звітному, письмово повідомляє про це відповідному контролюючому органу. При цьому торговий патент підлягає поверненню контролюючому органу, який його видав, а суб'єкту господарювання повертається надмірно сплачена сума збору. Відповідачем до податкового органу кошти по сплаті за придбання торгових патентів з вересня 2012 року не надходили, заява про припинення торгової діяльності надійшла до Новоазовської ОДПІ 11.01.2013 року (арк. справи 8). Сума заборгованості відповідача за збір за провадження торговельної діяльності (роздрібної торгівлі), сплачений фізичними особами на підставі торгового патенту № 50354 від 18.05.2011 року складає 257,52 грн. Наявність заборгованості відповідача станом на 19.02.2014 року підтверджена позивачем карткою особового рахунку. Пунктом 38.1. ст. 38. Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Доказів сплати заборгованості відповідач під час розгляду справи не надав. Наявність заборгованості на час розгляду справи підтверджена податковим органом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги податкового органу підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Враховуючи вищевикладене та

Результат розгляду: granted