Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що він з 14.04.2006 року проходив службу в ОВС, а з 01.06.2009 року на посаді дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області. 08.07.2010 року відповідачем (далі ГУМВС) було прийнято наказ №348о/с про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.07.2010 року по 03.12.2012 року. 17.02.2012 року він звернувся до начальника ГУМВС з рапортом, в якому просив вважати його таким, що приступив до виконання службових обов'язків з 01.03.2012 року. 19.03.2012 року він дізнався, що 28.07.2010 року ГУМВС прийнято наказ №762 "Про внесення змін до наказу ГУМВС від 08.07.2010 року №348о/с та покарання працівників Любашівського РВ", який було реалізовано наказом ГУМВС №389 о/с від 29.07.2010 року, якими його було звільнено з займаної посади за п.64 "є"(за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке виразилося в тривалому безпричинному невиході на службу з 13 по 25.06.2009 року, з 28 по 30.06.2009 року, з 04 по 07.04.2009 року та з 02.11.2009 року по 01.07.2010 року. Позивач вважає, що накази про його звільнення були прийняті без урахування всіх обставин для прийняття рішення та з порушенням діючого законодавства України, оскільки він ніяких порушень діючого законодавства не допускав. З зазначених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд визнати незаконними, нечинними та скасувати накази від 28.07.2010 року №762 та від 29.07.2010 року №389о/с в частині його звільнення з займаної посади, зобов'язати поновити його в ОВС на займаній до звільнення посаді. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 року, позивачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2013 року вищевказані судові рішення скасовані та справу направлено до суду першої інстанції для нового розгляду. Під час нового розгляду справи, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог від 24.01.2014 року, яку просив визнати остаточною редакцією своїх позовних вимог, відповідно до якої просив визнати незаконним та скасувати наказ від 28.07.2010 року №762 «Про внесення змін до наказу №348 о/с та від 08.07.2010 року про покарання працівників Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області», яким скасовано наказ про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та звільнено з посади за п. 64 «є» за порушення дисципліни, визнати незаконним та скасувати наказ від 29.07.2010 року №389 о/с, яким позивача звільнено за порушення дисципліни, поновити на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області грошове забезпечення з дня звільнення з 01 березня 2012 року за весь час вимушеного прогулу. Щодо позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення, за згодою позивача ухвалою суду, що занесена до журналу судового засідання, здійснено заміну неналежного відповідача на належного Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що наказ від 28.07.2010 року №762 «Про внесення змін до наказу №348 о/с від 08.07.2010 року про покарання працівників Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області», яким скасовано наказ про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку є незаконними, оскільки винесений з порушенням вимог Закону України «Про відпустки», батько, який фактично здійснює догляд за дитиною, має право на відпустку по догляду за дитиною та жодних підстав для скасування такого наказу з ініціативи роботодавця законодавством не передбачено. Також позивач посилається на те, що 19 березня 2012 року, в той час, коли він подав рапорт про вихід на роботу після відпустки по догляду за дитиною, йому усно повідомили, про те, що наказ про надання йому відпустки по догляду за дитиною був скасований, та він звільнений з органів внутрішніх справ за наказами від 28.07.2010 року №762, від 29.07.2010 року №389 о/с. Позивач стверджує, що він не був ознайомлений з оскаржуваними наказами, трудова книжка йому досі не видана. Крім цього, позивач вважає прийняті накази незаконними, оскільки перевірки з питання щодо виїзду позивача за межі території України, за результатами якої в квітні 2009 року було складено висновок, та з питання причетності позивача до побиття капітана міліції [PERSON] 14 червня 2009 року, які на думку позивача стали підставою для винесення вказаних наказів, не можуть бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки, відповідно до ст. 16 Закону України «Про дисциплінарний статут», дисциплінарне стягнення накладається не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці та дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку, що не було дотримано відповідачем. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 70-74, т. 2). Представник відповідача - Головного управління МВС України в Одеській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях проти позову (а.с.11-13, т. 1), пояснивши при цьому, що накази ГУМВС від 28.07.2010 року №762 та від 29.07.2010 року №389о/с в частині звільнення [PERSON] з займаної посади прийняті у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття спірних наказів. Також представник відповідача просив суд звернути увагу на порушення позивачем місячного строку звернення до суду. Представник відповідача Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, подавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутністю, в яких просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника ГУ МВС України в Одеській області, дослідивши оригінал особової справи позивача та матеріали службового розслідування, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], суд встановив наступне. [PERSON] з 14.04.2006 року проходив службу в ОВС, а з 01.06.2009 року - на посаді дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.73-77). Судом встановлено, що 29.06.2010 року [PERSON] було подано рапорт на ім'я начальника ГУМВС про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2010 року (а.с.39). На підставі цього рапорту та свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 14.01.2010 року, 08.07.2010 року ГУМВС прийнято наказ №348 о/с про надання [PERSON] відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.07.2010 року по 03.12.2012 року (а.с.4, 14-15). Одночасно, із відомостей, що містяться у свідоцтві про народження [NUMBER], судом встановлено, що матерю дитини є [PERSON], яка відповідно до довідки, виданої СПД [PERSON] була прийнята на роботу з 08.06.2010 року, згідно трудовому договору № 15301002723 (а.с. 40, т.1). Однак, на підставі рапорту від 22.07.2010 року начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 16, т.1) розпочато службову перевірку з питання надання позивачу відпустки по догляду за дитиною. За результатами перевірки був складений та підписаний висновок за результатами службового розслідування у відношенні старшого лейтенанта міліції [PERSON], затверджений начальником ГУМВС України в Одеській області від 28.07.2010 року. В цьому висновку зафіксовано, що старший лейтенант міліції [PERSON] мав три заохочення та двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Закону України «Про державну таємницю». У період з 21.05.2009 року по 12.06.2009 року, старший лейтенант міліції [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в поліклініці ВМЗ ГУМВС з діагнозом: тромбофлебіт кінцівок, саме у цей період позивач був переведений на посаду дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області. Після закриття лікарняного листа старший лейтенант міліції [PERSON] повинен був з 13.06.2009 року приступити до виконання службових обов'язків на посаді дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, проте він не прибув в Любашівське РВ ГУМВС України в Одеській області для проходження подальшої служби. У висновку зазначено, що позивач жодного разу не виходив на службу з 13.06.2009 року по 01.07.2010 року, не отримував грошове забезпечення, оскільки не надав до бухгалтерії Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області свій грошовий атестат. Також у висновку вказано, що старшим лейтенантом міліції [PERSON] були надані листки непрацездатності, виписані ЛзП ВМЗ ГУМВС від 26.06.2009 року № 225-б, довідку, виписану Одеською міською поліклінікою № 18 від 22.09.2009 року № 309, та довідку, виписану МКЛ № 1 м. Одеси від 29.09.2009 року № 841, однак останні дві довідки не були завірені у відділі медичного забезпечення ГУМВС в Одеській області. Надалі у висновку зазначено, що незважаючи на наявність значних розривів між листками непрацездатності, і невжиття заходів щодо з'ясування причин невиходу старшого лейтенанта міліції [PERSON] на службу, направлення інспекцією з особового складу до ВК УКЗ ГУМВС матеріалів щодо звільнення старшого лейтенанта міліції [PERSON] з ОВС в атестаційному порядку, йому було погоджено рапорт та надано відпустку по догляду за дитиною. Разом з тим, у висновку зазначено, що інспекцією з особового складу УКЗ ГУМВС було отримано листа з Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси від 22.07.2010 року № 5022/02 та ДПІ у Київському районі м. Одеси, згідно з яких СПД [PERSON] з моменту реєстрації по теперішній час звіти за найманих працівників не надавала. На підставі зафіксованих у висновку даних, запропоновано наказ ГУМВС України в Одеській області від 08.07.2010 року № 348 о/с в частини надання старшому лейтенанту міліції [PERSON] з 01.07.2010 року по 03.12.2012 року відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, скасувати, за неодноразові грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.ст. 1-7 Етичного Кодексу працівника ОВС України, що виразилось у тривалому безпричинному невиході на службу з 13 по 25.06.2009 року, з 28 по 30.06.2009 року, з 04 по 07.09.2009 та з 02.11.2009 по 01.07.2010 року, дільничного інспектора міліції СДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] з органів внутрішніх справ звільнити за п. 64 «є» Положення (за порушення дисципліни). Матеріалами справи та показаннями свідків підтверджено, що 28.07.2010 року [PERSON] в приміщенні ГУМВС було запропоновано ознайомитися з висновками службового розслідування, але [PERSON] відмовився від підпису про ознайомлення з цими висновками та надання письмових пояснень, про що були складні відповідні акти від 28.07.2010 року (а.с.62, 63, т. 1). Позивач та його представник заперечували проти таких доказів, оскільки позивач наполягав на тому, що він не був в приміщенні ГУМВС України в Одеській області 28.07.2010 року. На підставі висновку службового розслідування від 28.07.2010 року (а.с. 34-38), ГУМВС України в Одеській області прийнято наказ №762 "Про внесення змін до наказу ГУМВС від 08.07.2010 року №348о/с та покарання працівників Любашівського РВ", яким скасовано наказ ГУМВС від 08.07.2010 року №348о/с в частині надання старшому лейтенанту міліції [PERSON] з 01.07.2010 року по 03.12.2012 року відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, а [PERSON] за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-ІV, ст.1-7 Етичного кодексу працівника ОВС, що виразилось у невиході на службу з 13 по 25.06.2009 року, з 28 по 30.06.2009 року, з 04 по 07.04.2009 року та з 02.11.2009 року по 01.07.2010 року без поважних причин, з органів внутрішніх справ звільнено за п. 64 "є"(за порушення дисципліни) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ"(а.с.64-66). Матеріалами справи та показаннями свідків підтверджено, що позивачу було запропоновано 28.07.2010 року ознайомитись з дисциплінарним наказом про звільнення, однак, він відмовився, про що складений відповідний акт (а.с. 67, т.1). Позивач та його представник заперечували проти таких доказів, оскільки позивач наполягав на тому, що він не був в приміщенні ГУМВС України в Одеській області 28.07.2010 року. На виконання цього наказу ГУМВС України в Одеській області був прийнятий наказ №389 о/с від 29.07.2010 року про звільнення [PERSON] (а.с. 68). Судом встановлено, що відповідач надсилав на адресу позивача повідомлення про звільнення останнього з органів внутрішніх справ та необхідністю прибути до відділу комплектування УКЗ ГУМВС в Одеській області, проте належних доказів щодо отримання або повернення поштового відправлення з такими листами, суду не надано (а.с. 121-17, т.1). Також суду не надано докази, що відповідачем надсилався позивачу витяг з наказу про його звільнення. Одночасно, судом встановлено, що в період з 25.02.2009 року по 30.04.2009 року старшим о/у в ОВС 16-го ВВБ (в Одеській області) СВБ ГУБОЗ МВС України в Одеській області Андріановим С.С. проведена перевірка інформації щодо виїзду за межі території України працівника УБНОН ГУМВС України в Одеській області [PERSON], за результатами якої в квітні 2009 року складений висновок, яким встановлено, що у лютому 2009 року [PERSON] займав посаду старшого о/у УБНОН ГУМВС України в Одеській області та мав допуск до державної таємниці за формою-2 (наказ ГУМВС №155 дск о/с від 06.03.2007р.). В період з 28.12.2008 року по 26.02.2009 року [PERSON], перебуваючи на лікарняному, виїжджав до Республіки Білорусь, чим порушив ст.23 Закону України "Про державну таємницю"та п.651 розділу ХІХ Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що виразилося у самовільному виїзді за межі території України під час знаходження на лікарняному, не доповіді керівництву ГУМВС України в Одеській області про вказаний факт. Зазначене було підтверджено та не заперечувалося [PERSON] при проведені цієї перевірки (а.с.31-33). Також судом встановлено, що в період з 19.06.2009 року по 18.07.2009 року о/у в ОВС 16-го ВВБ (в Одеській області) Бондаренко Д.В. проведена службова перевірка відомостей, викладених у рапорті капітана міліції [PERSON], за результатами якої 18.07.2009 року складено відповідний висновок, яким було встановлено причетність [PERSON] до побиття капітана міліції [PERSON] біля бару "Восток", яке мало місце 14.06.2009 року біля 05.00 год. (а.с.27-30). Висновки вищевказаних перевірок були враховані під час службового розслідування у відношенні старшого лейтенанта міліції [PERSON], проведеного за рапортом від 22.07.2010 року начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 16, т.1), як обтяжуючи обставини при обранні дисциплінарного стягнення. Судом оглянуті в судовому засіданні та досліджені оригінали листків непрацездатності та довідок про тимчасову непрацездатність військовослужбовця та встановлено, що позивач перебував на лікарняному та був тимчасово непрацездатний в наступні періоди. З 21.05.2009 року по 12.06.2009 року на підставі листка звільнення від службових обов'язків за тимчасовою непрацездатністю № 4030 (а.с. 108, т.1), який визнається відповідачем. Відповідно до цього листка, позивач повинен був приступити до служби 13.06.2009 року. Однак будь-яких відомостей та/або доказів щодо прибуття позивача на службу 13 червня 2009 року та після цієї дати до наступного листка непрацездатності (до 30.06.2009 року), або доказів щодо поважності причин не прибуття позивача на службу, суду не надані. Наступний листок непрацездатності, який наданий позивачем суду для огляду, був виданий за період з 30.06.2009 року по 28.07.2009 року на підставі листка непрацездатності Серія АБШ № 064312 (а.с. 105, т.1), за період з 29.07.2009 року по 04.09.2009 року, на підставі листка непрацездатності Серія АБШ № 064917 (а.с. 106, т.1), стати до роботи 05.09.2009 року (субота), за період з 07.09.2009 року по 25.09.2009 року, на підставі листка непрацездатності Серія АБШ № 097301 (а.с. 107, т1), стати до роботи 26.09.2009 року (субота). Потім судом встановлено, що позивач перебував у відпустці з 30.09.2009 року по 30.10.2009 року, проте не має жодних відомостей та/або доказів щодо наявності позивача на службі 28 та 29 вересня 2009 року. Надалі, позивачем надані для огляду довідки про тимчасову непрацездатність військовослужбовця №№ 31, 40, 59, 72, 88, 100, видані лікарсько-консультативною комісією поліклініки № 18, відповідно до яких позивач був тимчасово не працездатний в наступні періоди: з 02.11.2009 року по 01.12.2009 року, з 02.12.2009 року по 10.01.1010 року, з 11.01.2010 року по 18.02.2010 року, з 19.02.2010 року по 30.03.2010 року, з 31.03.2010 року по 07.05.2010 року, з 08.05.2010 року по 23.07.2010 року (а.с. 98-105,т.1). Судом був зроблений запит до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» (раніше Поліклініка № 18), яка листом від 12.02.2014 року № 01-01-12/108 підтвердила видачу таких довідок [PERSON] Також судом встановлено, що ГУМВС України в Одеській області було отримано відповідь від 20.01.2014 року № 557/07 Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на його запит, відповідно до якого вбачається, що СПД [PERSON] не звітує до управління за найманих працівників і трудовий договір з фізичною особою [PERSON], відсутній. Проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991року. Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок скарження дисциплінарних стягнень, визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». Так, згідно ст.1 Дисциплінарного Статуту ОВС України (далі Статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Згідно з ст.2 Статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. Відповідно до ст.7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові. Статтею 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» регулюється порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. Статтею 12 Закону передбачені види дисциплінарних стягнень, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Відповідно до ст. 13 цього Закону, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання. Згідно зі ст. 16 цього Закону, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Аналогічні положення передбачені Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06.12.1991 N 552, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, що службове розслідування було проведено у порядку, спосіб та в межах повноважень посадових осіб, передбачених Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06.12.1991 N 552. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що відповідачем були порушені приписи ст. 16 Статуту, оскільки як вбачається з матеріалів справи підставою для проведення перевірки був рапорт начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області Бурдейного О.С. від 22.07.2010 року та оскаржувані накази прийняті за висновком результатів службового розслідування у відношенні старшого лейтенанта міліції [PERSON], затвердженого начальником ГУМВС України в Одеській області 28.07.2010 року за невихід на службу без поважних причин та надання відпустки позивачу по догляду за дитиною на підставі недостовірних відомостей, а не за висновками перевірок з питання щодо виїзду позивача за межі території України, та з питання причетності позивача до побиття капітана міліції [PERSON] 14 червня 2009 року. Висновки вказаних перевірок використані для характеризування попередньої поведінки позивача, що було враховано відповідачем при визначенні виду дисциплінарного стягнення. Дослідивши докази у справі суд вважає, що висновок результатів службового розслідування у відношенні старшого лейтенанта міліції [PERSON], затверджений начальником ГУМВС України в Одеській області 28.07.2010 року про невихід на службу позивача без поважних причин є правомірним та обґрунтованим. Так, матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУМВС України в Одеській області від 01.06.2009 року № 220 о/с, позивач був переміщений на посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, у зв'язку з позбавленням допуску до державної таємниці. Відповідно до п. 46 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, переміщені по службі, підлягають відрядженню до нового місця служби після передачі справ, але не пізніше місячного строку з дня одержання органом внутрішніх справ наказу або письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли дана особа перебуває в черговій відпустці або на лікуванні. Відповідно до п. 21 Положення, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. На час призначення позивача на вказану посаду він знаходився на лікарняному, до 12.06.2009 року, що не заперечувалось відповідачем, та повинен був прибути в Любашівській РВ ГУМВС України в Одеській області для проходження подальшої служби, 13 червня 2009 року, проте не з'явився. Матеріалами справи підтверджено, що позивач дійсно тривалий час був тимчасово непрацездатний. Однак, відносно деякого періоду доказів щодо поважності причин не виходу на службу позивачем не надані. Так, позивач не виходив на службу без поважних причин у період з 13.06.2009 року по 29.06.2009 року, 28,29 вересня 2009 року. Слід звернути увагу, що позивач взагалі не прибув до Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області для прийняття посади та проходження подальшої служби, та не надав до бухгалтерії свій грошовий атестат. З урахуванням викладеного, приписів п. 46 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», та обов'язків, передбачених ст. 7 Закону Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», зокрема щодо дотримання законодавства, статутів і наказів начальників, правил внутрішнього розпорядку, суд дійшов висновку, що позивач допустив порушення дисципліни, що є підставою для звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України". Також суд вважає, що є правомірним висновок результатів службового розслідування у відношенні старшого лейтенанта міліції [PERSON], затверджений начальником ГУМВС України в Одеській області 28.07.2010 року про скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 08.07.2010 року № 348 о/с в частині надання старшому лейтенанту міліції [PERSON] відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з наступних підстав. Так, надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-хрічного віку регулюється ст. 18 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно з ч.3 цієї статті Закону, ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків. Тобто, з аналізу вказаної статті Закону вбачається, що така відпустка може бути надана батькові дитини за умови, що він фактично доглядає дитину, та матір не має можливості це робити. Для отримання відпустки по догляду за дитиною, позивач надав довідку, видану СПД [PERSON] про те, що дружина позивача [PERSON] прийнята на роботу з 08.06.2010 року, згідно трудовому договору № 15301002723 (а.с. 40, т.1). Між тим, листами Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси та ДПІ У Київському районі м. Одеси підтверджено, що такий трудовий договір не був зареєстрований, СПД [PERSON] не звітувала про найманих працівників, в порядку встановленому законодавством, а отже позивач для отримання відпустки по догляду за дитиною, надав недостовірні дані. З урахуванням всіх вищевикладених обставин та фактів, з дотриманням принципу законності, суд дійшов висновку, що наказ ГУМВС України в Одеській області №762 від 28.07.2010 року «Про внесення змін до наказу №348 о/с від 08.07.2010 року про покарання працівників Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області», яким скасовано наказ про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та звільнено з посади за п. 64 «є» за порушення дисципліни, винесено відповідачем законно та обґрунтовано, у спосіб, порядок та в межах своїх повноважень, тому в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що суд дійшов висновку щодо законності винесення наказу ГУМВС України №762 від 28.07.2010 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 29.07.2010 року №389 о/с про звільнення позивача, винесеного по особовому складу. З тих самих підстав, суд вважає, що також відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про поновлення його на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки відповідачем не надано прямих доказів у підтвердження того, що позивач отримав витяг оскаржуваного наказу, як того вимагають приписи ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а саме: зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Тому, дотримуючись приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням того, що справа перебуває в суді з квітня 2012 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення позивача до суду. З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд дійшов висновку про те, що приймаючи спірні накази №762 від 28.07.2010 року та №389 о/с від 29.07.2010 року про звільнення зі служби [PERSON], відповідач ГУМВС України в Одеській області діяв на підставі Конституції та законів України, обґрунтовано, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття цих наказів, з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття цих наказів, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.19 Конституції України, Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», та

Результат розгляду: denied