Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 23 січня 2014 року задоволені позовні вимоги [PERSON] (надалі позивач у справі) до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька (надалі управління, відповідач у справі), внаслідок чого, визнані протиправними дії управління щодо не включення додаткових видів оплати праці (інші виплати) під час обчислення розміру пенсії позивачу та відмови їй у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням повної суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб та індексації заробітної плати, з яких справлялися страхові внески на державне пенсійне страхування, а з 1 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, скасоване рішення управління № 4831 від 9 грудня 2013 року, зобов'язано управління здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії, як державному службовцю, з 17 червня 2013 року, з урахуванням при розрахунку розміру пенсії фактично отриманих нею сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб та індексації заробітної плати, з яких справлялися страхові внески на державне пенсійне страхування, а з 1 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Ухвалою суду першої інстанції від 23 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] за період з 20 листопада 2006 року по 16 червня 2013 року залишені без розгляду (арк. справи 32-33). Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачу неправильно обчислена та виплачується пенсія державного службовця. Залишення частини вимог без розгляду суд мотивував пропуском строку звернення до суду встановлених частиною другою статті 99 КАС України. Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (арк. справи 45-48). Управління в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог, доводить, що матеріальна допомога є одноразовою виплатою та не є складовою заробітної плати у розумінні частини другої статті 33 Закону України «Про державну службу» та згідно постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. [PERSON] (позивач у справі) [INFO], перебуває на обліку управління, отримує пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 20 листопада 2006 року. Позивач звернулась 5 грудня 2013 року до управління (відповідача у справі) із заявою про перерахунок пенсії по заробітку з включенням до середньої заробітної плати сум, які при призначенні пенсії не ввійшли до її розрахунку, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, відповідно до довідки від 28 листопада 2013 року № 24158/Г/05-116, виданої Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Донецька з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, як складових заробітної плати, з яких фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (арк. справи 7, 8-9). Суми індексації заробітної плати довідкою не визначені, відтак підстави для її включення до складу грошового забезпечення є неможливим. Звертаючись до управління позивач надала зазначену довідку про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяця роботи перед зверненням за пенсією), складеною за формою затвердженою постановою правління пенсійного Фонду України 14 лютого 2011 року № 5-1. Колегія суддів зазначає, що у межах спірних відносин йдеться про порушення допущені при призначенні пенсії, внаслідок надання позивачем неповної довідки, виправлення наведених нею відомостей стало можливим шляхом надання уточнюючої довідки від 28 листопада 2013 року. Щодо можливості перерахунку пенсії у зв'язку з наданням оновленої довідки колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що всі отримані позивачем та враховані судом види матеріального забезпечення входили до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці державного службовця. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Відтак рішення управління не узгоджуються з нормами матеріального права і правомірно скасовані судом першої інстанції. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, яка є обов'язковою для управління в силу положень частини першої статті 244-2 КАС України. Стосовно строку перерахунку, колегія суддів погоджує доводи апелянта основані на положеннях частини четвертої статті 45 Закону України 1058, за якою у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії, здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма місяця, якщо вони мали місце після 15 числа. Оскільки заява подана позивачем 5 грудня 2013 року, право на перерахунок позивач має з 1 грудня 2013 року. У цій частині постанова підлягає зміні, відповідно до пункту 1 частини першої статті 201 КАС України. Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Результат розгляду: partial