Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

13.04.2009 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, відповідно до виданого йому посвідчення. Частина третя ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надає йому право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, які визначаються на момент виплати допомоги. Однак у 2007 та 2008 роках така допомога йому не була виплачена, у зв’язку з чим 18.02.2009 року він звернувся із заявою до начальника УПСЗН Первомайської міської ради, на яку отримав відповідь №У-47 від 05.03.2009 року про відмову в нарахуванні допомоги з тих підстав, що він не має на неї права, оскільки не є безпосереднім учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, а лише прирівняною до них особою, оскільки приймав участь у випробуванні атомної зброї. З такою відмовою не згоден, тому просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути на його користь 3 630 грн. заборгованості допомоги на оздоровлення. Позивач просив поновити строк звернення до суду, оскільки вважає, що пропустив його з поважних причини, сподівався на добровільну виплату допомоги, оскільки існують судові рішення за попередні роки, якими визнано його право на отримання допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] соціального захисту населення Первомайської міської ради – [PERSON] проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що позивач не має права на отримання допомоги, оскільки не є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було видане позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 674 від 06.12.1992 року, як особі, що приймала участь у ядерних випробуваннях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії А № 095637 виданого 22.05.1997 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. При цьому суд вважає хибною думку відповідача про те, що позивач як прирівняна до учасників ліквідації до ЧАЕС особа не має права на отримання допомоги, яку отримують безпосередні учасники ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки «прирівняний» означає «такий самий!, «тотожній», тобто особа, яка має такий статус, має право і на всі визначені для осіб із таким статусом соціальні гарантії. Судом встановлено, що протягом 2007-2008 років [PERSON] праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області щорічна допомога на оздоровлення позивачу не виплачувалась. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення [PERSON] до суду із позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. На момент розгляду справи відповідно до ч.1,2 ст. 100, ч.3 ст. 162 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи. Як пояснив позивач, він знав про те, що у 2007 році йому не виплачена допомога на оздоровлення, на яку він претендує, однак протягом 2008 року він ані до УПСЗН, ані до суду за вирішенням даного спору не звертався. Будь яких поважних причин цього позивач не навів. На підставі наведених вище положень процесуального закону, чинних на момент розгляду справи, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із вимогою про виплату допомоги на оздоровлення за 2007 рік без поважних причин, а тому в цій частині позов слід залишити без розгляду. В той же час вимоги щодо виплати допомоги за 2008 рік підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров’я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП. Статтею 48 вказаного Закону передбачені компенсації (грошова допомога на оздоровлення) за шкоду, заподіяну здоров’ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та сім’ям за втрату годувальника. Статтею 62 вказаного Закону визначено, що роз’яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов’язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб’єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Постановою КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 було встановлено громадянам, яі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Ш категорії – 75 грн., який не відповідач розміру, встановленому Законом № 796-ХП. Відповідно до ст.. 63 вказаного Закону фінансування витрат, пов’язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат відповідно до положень ст. 48 вказаного Закону виступала мінімальна заробітна плата, розмір якої на 2007-2008 роки визначався Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Із врахуванням викладеного позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, з 22 травня 2008 року має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28 грудня 2007 року). Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, допомога на оздоровлення мала нараховуватись на початку року і виплачуватись по мірі надходження бюджетних коштів, тобто фактично строк виплати такої допомоги законом не визначений, тому після набрання чинності рішення Конституційного Суду України 22 травня 2008 року, відповідач мав виконати Закон, нарахувати і виплатити позивачу належну йому допомогу на оздоровлення. Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність відмови УПСЗН у нарахуванні та виплаті [PERSON] допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі, встановленому ст. 48 вказаного вище Закону в редакції до 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року. Відповідно до положень статей 21, 105 та 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов’язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Таким чином суд не може в рамках задоволення позову стягувати з відповідача на користь позивача конкретні суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення, оскільки це суперечить нормам процесуального права. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. За таких обставин відповідача слід зобов’язати провести нарахування та виплату належної суми допомоги за 2008 рік відповідно до закону.

Результат розгляду: partial