Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

06 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокурора Менського району Чернігівської області Карася Вадима Васильовича про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року справу прийнято до провадження. Позивач в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 20 лютого 2014 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2013 року до прокуратури Менського району Чернігівської області з прокуратури Чернігівської області надійшло звернення [PERSON] на дії працівників Домницького виправного центру № 135 з приводу невидачі довідок про заробітну плату. Крім того, звернення [PERSON] містило вимогу про витребування довідки стосовно його заробітної плати у п'яти екземплярах та надіслання її до судів, які розглядають справи за його позовами для приєднання в якості доказів. Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Судом встановлено, що розгляд звернення позивача проведено прокурором Менського району Чернігівської області в межах строку, передбаченого статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", з наданням відповіді заявнику 21 липня 2013 року за № 1809 вих. 13. За результатами проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що [PERSON] звертався до керівництва виправної установи у якій він відбував покарання із заявою про видачу довідки стосовно розміру його заробітної плати у п'яти екземплярах. 04 березня 2013 року звернення позивача було передано на розгляд бухгалтеру виправного центру Борщ Т.В. Того ж дня довідки про розмір заробітної плати в кількості п'яти штук були видані особисто [PERSON], про що зроблено запис у книзі реєстрації довідок "за 2004 - 2006 роки та 2007 - " витяг з якої наявний в матеріалах справи. За результатами проведеної перевірки позивачу було надано відповідь № 1809 вих.13 від 21.06.2013 якою [PERSON] повідомлено, що за результатами проведеної перевірки порушень в діях службових осіб адміністрації Домницького виправного центру № 135 не встановлено, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. Також [PERSON] було роз'яснено, що відповідно до вимог статей 49 та 71 Кодексу адміністративного судочинства України докази в судове засідання має подавати виключно позивач. У разі неможливості їх подання позивачем суд сприяє реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Повноваження прокурора встановлені статтею 20 Закону України "Про прокуратуру" та не містять таких повноважень як сприяння сторонам по справі у збиранні доказів. Статтею 71 КАС України обов'язок по наданню до суду доказів покладено на сторін по справі. Частиною третьою вказаної статті встановлено, що якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Аналізуючи наведенні норми, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо сприяння сторонам у реалізації їх права на подання доказів до суду покладено на суд який розглядає справу, а не на органи прокуратури. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, надано належні та достатні докази на підтвердження доводів в обґрунтування правомірності наданої позивачу відповіді на його звернення. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення Прокурором Менського району Чернігівської області Карась Вадимом Васильовичем вимог чинного законодавства України та обґрунтованість даного позову. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що надаючи відповідачу відповідь Прокурор Менського району Чернігівської області Карась Вадим Васильович діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied