Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

З позовом до суду звернувся [PERSON] до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, за участю третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 29.10.2013 року по справі 86/1/14-2/13 та скасування рішення від 22.11.2013 по справі №86/2013 реєстраційний №1/86/1/14-2/13-д. 12.02.2014 року від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому також просив розглядати справу без його участі (а.с. 61-68). 21.02.2014 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 191). 12.02.2014 року від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує, з рішеннями відповідача не згоден та просить суд їх скасувати (а.с. 51). На підставі положень ст.128 КАС України, справа розглядалась за відсутності сторін за наявними в справі доказами, в порядку письмового провадження. Перевіряючи обставини, що слугували підставою для прийняття спірного рішення, суд встановив наступне. 18.02.3013 року між [PERSON] (надалі клієнт) та адвокатом [PERSON] (надалі адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги у суді першої інстанції по кримінальній справі №12012100130000580 за ст.149 ч.2 Кримінального кодексу України. Також, між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було підписано угоду №22 від 18.02.2013 року, відповідно до якої встановлено гонорар у розмірі 8000 грн. та додаткового зазначено витрати на відрядження. 30.05.2013 року до дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Одеської області звернувся [PERSON] із скаргою на дії адвоката [PERSON] та притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил адвокатської етики. В заяві зазначив, що 18 лютого 2013 року він уклав договір з адвокатом [PERSON] про надання правової допомоги у кримінальному провадженні №12012100130000, за яким він обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Між ним та адвокатом був обумовлений гонорар за надання правової допомоги в сумі 89 000 (вісімдесят дев'ять тисяч) грн. Після направлення кримінального провадження стосовно скаржника до суду для розгляду по суті, він переконався, що професійного захисту у кримінальному провадженні в нього не буде. Адвокат [PERSON] відмовляється від безпосередньої участі в судових засіданнях, мотивуючи це тим, що в нього багато роботи в м.Одеса (а справа знаходиться в провадженні Броварського міжміського суду Київської області), а здійснювати його захист буде адвокат [PERSON] Однак, [PERSON] відмовився від таких послуг, про що направив заяву адвокату [PERSON] від 05.06.2013 про розірвання угоди №22 від 18.02.2013 року про надання йому правової допомоги у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, в заяві вказано, що він просить адвоката [PERSON] повернути йому грошові кошти, внесенні як гонорар, з вирахуванням тих, що витрачені на здійснену роботу. За результатами розгляду приведеної вище заяви, членом КДКА дисциплінарної палати Одеської області складено довідку від 18.07.2013, відповідно до якої зроблено висновок про те, що в діях адвоката [PERSON] вбачаються ознаки дисциплінарних правопорушень передбачених положеннями ч.4 ст.17, ч. 4 ст. 18, п. 1.1 ч. 1 ст. 36 Правил адвокатської етики, у зв'язку з чим вбачаються підстави для порушення дисциплінарної справи. За результатами розгляду дисциплінарної справи по відношенню до адвоката [PERSON], Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області 29.10.2013 прийнято рішення по справі № 86/1/14-2/13, яким вирішено: притягнути адвоката [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 10.08.2012, видане КДКА в Одеській області № VI-36/192) до дисциплінарної відповідальності; застосувати до адвоката [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням його з Єдиного реєстру адвокатів України. Прийняте рішення мотивоване тим, що адвокат [PERSON] в процесі здійснення адвокатської діяльності порушив п. 3 ст.7; ст. 10; п.п.1.4 ст.12; ст.14, п.2 ст.15; п.2 ст.17; п.4 ст.18; п.1 ст.19; п.2 ст.28; ст.29 Правил адвокатської етики, п.1 ст.51 КПК України. Дії адвоката [PERSON] підривають авторитет адвокатури, вступають в протиріччя з принципами адвокатської діяльності, передбаченими ч.1 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», с професійними обов'язками адвоката, передбаченими ст.ст.21, 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», с Присягою адвоката України та Правилами адвокатської етики. На підставі зазначеного рішення та згідно зі ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області 22.11.2013 року по справі №86/2013 реєстраційний номер №1/86/14/13-д було прийнято рішення, яким вирішено припинити право адвоката [PERSON] на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку обґрунтованості та правомірності рішень відповідача суд виходить з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, Регламентом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону від 16.02.2013 року № 77, «Правилами адвокатської етики», схваленими Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 1 жовтня 1999 року № 6/VI та Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-IV, відповідач здійснює владні управлінські функції, тому спір є публічно-правовим. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області (Дисциплінарна палата), відповідно до частини 1 ст.50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі за текстом - Закон № 5076-VI) утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на зайняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів, а згідно з положеннями п.п. 4.7.1., 4.7.2. п. 4.7. Регламенту кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 16.02.2013 року №77 (далі за текстом - Регламент), до компетенції дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури входить, зокрема, розгляд скарг громадян та вирішення питань про притягнення адвокатів до дисциплінарної відповідальності. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Відповідно до п.п. 1, 2, п. 1 статті 1 Закону № 5076-VI адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Статтею 2 Закону № 5076-VI закріплено, що Адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність(ч. 2 ст. 2). А частиною 3 зазначеної статті встановлено, що з метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування. Частина 1 статті 4 наведеного Закону регламентує, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Професійні права адвоката закріпленні статтею 20 Закону № 5076-VI за приписами якої, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги. У відповідності до встановлених статтею 21 Закону № 5076-VI професійних обов'язків адвоката, під час здійснення адвокатської діяльності, адвокат зобов'язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики, на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги, невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів, підвищувати свій професійний рівень, виконувати рішення органів адвокатського самоврядування, виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги. Статтею 33 Закону № 5076-VI встановлено, що адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Розгляд дисциплінарної справи повинен відбуватися за правилами, визначеними ст. 40 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під час розгляду справи дисциплінарна палата заслуховує повідомлення члена дисциплінарної палати, який проводив перевірку, про результати перевірки, пояснення адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, та пояснення інших зацікавлених осіб. Відповідач в обґрунтування оскаржуваного рішення зазначив, що позивач порушив ч. 4 ст. 18 Правил адвокатської етики, якою визначено, що адвокату забороняється давати клієнту запевнення і гарантії стосовно реального результату виконання доручення, прямо або опосередковано сприяти формуванню у нього необґрунтованих надій, а також уявлення, що адвокат може вплинути на результат іншими засобами, окрім сумлінного виконання своїх професійних обов'язків. У рішенні про притягнення до дисциплінарної відповідальності комісія посилається на порушення адвокатом [PERSON] ч. 4 ст. 17 Правил адвокатської етики, а саме, що адвокат не повинен укладати договір про надання правової допомоги якщо через свою зайнятість не може забезпечити обґрунтоване, необхідне, якісне виконання доручення. Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, у відповідності до статті 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Положеннями статті 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Враховуючи приведенні вище норми чинного законодавства України суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що передача повноважень адвокатом [PERSON] іншому адвокату є незаконною та порушує права та охоронювані Законом інтереси [PERSON], як довірителя, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Правил адвокатської етики, заборона щодо передачі обов'язків повіреного поширюється лише на випадки незгоди довірителя на передачу таких прав. Крім того, в матеріалах дисциплінарного провадження відносно адвоката [PERSON] не міститься доказів стосовно того, що адвокатом [PERSON], було вчинено будь-які дії щодо нездійснення процесуальних дій, пов'язаних з дорученням [PERSON] стосовно кримінального провадження №12012100130000580 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України. Також, комісія в своєму рішенні посилається на грубе порушення адвокатом [PERSON] вимог ст. 10 Правил адвокатської етики, а саме, «розголошення відомостей, що складають адвокатську таємницю заборонено за будь-яких обставин». Такий висновок відповідач обґрунтовує тим, що [PERSON] свою згоду на притягнення адвоката [PERSON] до надання йому правової допомоги не надавав, у зв'язку з чим залучення до надання правової допомоги по кримінальній справі адвокатом [PERSON] іншого адвоката без згоди клієнта є порушенням вимог ст. 10 Правил адвокатської етики. Разом з тим, судом встановлено, що правова допомога у кримінальному провадженні № 12012100130000 [PERSON], надана адвокатом [PERSON] ще при підписанні договору про надання правової допомоги від 18.02.2013 та в подальшому підтверджена в судових засіданнях, на яких адвокат [PERSON] приймав участь на підставі ордеру (п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України), тобто сам [PERSON] надавав згоду на участь адвоката [PERSON] у судових засіданнях. Отже, суд вважає, що відповідачем не було повно, всебічно та об'єктивно досліджено обставини цивільно-правових відносин між адвокатом [PERSON] та [PERSON], що призвело до обрання до адвоката [PERSON] дисциплінарного стягнення, у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Слід зазначити, що підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є: порушення вимог несумісності; порушення присяги адвоката України; порушення правил адвокатської етики; розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов'язків; невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; порушення інших обов'язків адвоката, передбачених законом (ст. 34 вказаного Закону). Статтею 16 Закону України «Про адвокатуру» встановлено, що за порушення вимог цього Закону, інших актів законодавства України, що регулюють діяльність адвокатури, Присяги адвоката України рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії до адвоката можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: попередження; зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на строк до одного року; анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, обираючи вид дисциплінарного стягнення, дисциплінарна палата повинна була дотримуватись вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за приписом якої, під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини. За приписом статті 67 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, при застосуванні дисциплінарних стягнень за порушення Правил адвокатської етики, дисциплінарні органи адвокатури України мають виходити із загальних засад юридичної відповідальності, зокрема, повинні застосовувати дисциплінарні стягнення лише за винні порушення, з урахуванням дії презумпції невинуватості до відносин дисциплінарної відповідальності. Адвокатська діяльність може бути припинена рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а видане свідоцтво анульоване у випадках: засудження адвоката за вчинення злочину - після набрання вироком законної сили; обмеження судом дієздатності або визнання адвоката недієздатним; грубого порушення вимог цього Закону та інших актів законодавства України, які регулюють діяльність адвокатури, Присяги адвоката України (стаття 17). Зі змісту вказаних норм вбачається, що анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю є виключним та найсуворішим дисциплінарним стягненням. Дослідивши матеріали дисциплінарної справи, порушеної відносно позивача, суд приходить до висновку, що дисциплінарний проступок, за який до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не є грубим порушенням, в розумінні Закону України «Про адвокатуру», за яке могло б бути застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому позовні вимоги про скасування рішень дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури підлягають задоволенню. Таким чином, з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виходячи за межи позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов [PERSON] до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, за участю третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 29.10.2013 року по справі 86/1/14-2/13 та скасування рішення від 22.11.2013 по справі №86/2013 реєстраційний №1/86/1/14-2/13-д належить задовольнити. Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Результат розгляду: granted