Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

[PERSON] звернулася у суд із позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Правління Пенсійного фонду України щодо передачі уповноваженому територіальному органу її заяви про прийняття рішення про відновлення виплати пенсії за віком за межами України, щодо невиконання рішення КСУ №25-рп/2009 про внесення змін у Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням проживання пенсіонерів за межами України і оформлення ними пенсій, зобов'язати Правління Пенсійного фонду України негайно внести і затвердити відповідні зміни у вказаний Порядок, а також зобов'язати відповідачів відновити з 07.10.2009 року виплату [PERSON] пенсії. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року позовні вимоги залишено без задоволення. Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав. Відмовляючи у задоволенні вимог до Правління Пенсійного фонду України, суд першої інстанції дійшов висновку, що останнім надана позивачу відповідь у відповідності до положень чинного законодавства. Водночас, вимоги позивача, заявлені до Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова, є безпідставними, позаяк за відновленням пенсії вона до останнього належним чином не зверталася. Проте, з таким висновком суду не можна погодитися. Колегією суддів установлено, що [PERSON] є громадянкою України, з вересня 1995 року їй було призначено пенсію за віком, яка виплачувалась їй до жовтня 1997 року. З 20.10.1997 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. У зв'язку з чим, їй було виплачено пенсію за шість місяців та припинено виплату пенсії в Україні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 [PERSON] 20.02.2011 року та 10.06.2013 року зверталася до Правління Пенсійного фонду України із заявами про поновлення виплати пенсії. Однак, листами Пенсійного фонду України від 04.03.2011 року №4678/Р-11 та від 26.06.2013 року №10013/К-11 позивачу було повідомлено, що вказане рішення Конституційного суду України поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року, а також те, що Міністерством соціальної політики підготовлені відповідні проекти нормативно-правових актів з метою врегулювання виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів виходить із наступного. Як було встановлено судом, на час виїзду позивача на постійне місце проживання в Державу Ізраїль були чинними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У той же час, між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір, який би передбачав виплату пенсії позивачу під час її проживання в Ізраїлі. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність 07.10.2009 року. У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Згідно п. 3 та п. 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за заявою пенсіонера за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії, та додатковими документами, якщо такі будуть подані. Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні норми, які унеможливлювали виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном (тобто виникли умови для поновлення виплат пенсії зазначеній категорії осіб). Твердження Пенсійного фонду України про те, що рішення Конституційного Суду не поширюється на осіб, які виїхали за кордон до набрання ним чинності є безпідставними, оскільки зводяться до збереження дії правил, закріплених у статтях 49 та 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по відношенню до окремих осіб попри те, що названі правові норми втратили чинність, що суперечить вищенаведеному імперативному правилу статті 152 Конституції України. Відтак, викладене Пенсійним фондом України у листі від 26.06.2013 року №10013/К-11 роз'яснення є необґрунтованим. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що до компетенції Пенсійного фонду України не належить прийняття рішення про поновлення виплати пенсії чи про відмову в поновленні її виплати, адже відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду. Відповідно до п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за заявою пенсіонера. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Таким чином, Пенсійний фонд України, отримавши заяву [PERSON] про поновлення виплати пенсії, зобов'язаний був направити її за належністю до Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова. Оскільки Пенсійним фондом України такі дії не були вчинені, колегія суддів вважає необхідним визнати протиправною його бездіяльність щодо передачі уповноваженому територіальному органу його заяви про прийняття рішення про відновлення виплати пенсії за віком за межами України. Також, колегія суддів вважає необхідним зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова поновити та виплачувати [PERSON] пенсію за межі України, з урахуванням того, що нею вчинені всі залежні від неї передумови для поновлення виплати пенсії (направлено відповідну заяву) за наявності правових обставин щодо такого поновлення (рішення КСУ від 07.10.2009 року № 25-рп/2009). Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові та є підставами для її скасування. В адміністративному позові [PERSON] просила поновити їй виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року. Вирішуючи питання про те, з якої дати позивачу слід поновити виплату пенсії колегія суддів виходить з того, що обов'язковою передумовою для поновлення виплати пенсії є подача пенсіонером відповідної заяви. Поновлення виплати пенсії з ініціативи територіального органу Пенсійного фонду України чинним законодавством не передбачено. Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Між тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи наведені положення законодавства, фактичні обставини справи та щомісячний характер здійснення спірних виплат, колегія суддів приходить до висновку про те, що терміном, з якого може бути задоволена позовна вимога про поновлення виплат пенсії є 16.01.2013 року, оскільки позивач звернулася до суду з адміністративним позовом лише 16.07.2013 року. У той же час, не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення КСУ №25-рп/2009 про внесення змін у Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням проживання пенсіонерів за межами України і оформлення ними пенсій та зобов'язання Правління Пенсійного фонду України негайно внести і затвердити відповідні зміни у вказаний Порядок, оскільки приведення нормативно-правових актів у відповідність до рішення Конституційного Суду України є дискреційними повноваженнями відповідного органу. З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, з ухвалення нового судового рішення. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: partial