Рішення адміністративного суду від 2014-01-03 00:00:00+02

Відповідно до рішення Державного реєстратора Зайцева І.П. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 травня 2013 року №2347385 за результатами розгляду заяви [PERSON] - представника [PERSON], про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 квітня 2013 року №919057 щодо проведення державної реєстрації прав власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна на підставі статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зазначене рішення мотивоване тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (в частині другій статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначено, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку). Позивач не погоджується з рішенням про відмову про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки Державному реєстратору подані всі необхідні документи для реєстрації прав власності, зокрема рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року, яке є безумною підставою для реєстрації прав власності. Відповідач 1 письмового заперечення проти позову до суду не надав. Відповідач 2 у письмовому запереченні проти позову зазначив про правомірність оскаржуваного рішення. Окружний адміністративний суд міста Києва частково погоджується з позовними вимогами [PERSON], виходячи з наступних мотивів. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінюючи оскаржуване рішення Державного реєстратора на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до частин першої - четвертої, сьомої та одинадцятої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку. Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Частина четверта статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може мати місце за наявності вичерпних підстав, визначених Законом. На підставі матеріалів реєстраційної справи, копії яких надані відповідачем 2, суд встановив, що 19 квітня 2013 року представником позивача [PERSON] подано до Реєстраційної служби заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка зареєстрована за реєстраційним номером 919057, щодо реєстрації права приватної власності на об'єкт нерухомого майна - на Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 411,0 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] Згідно картки прийому заяви позивачем до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень додано наступні документи: рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року №2-4248/09, технічний паспорт від 21 грудня 2012 року, копію довіреності від 07 лютого 2012 року, копію ідентифікаційного номера, копію паспорта, громадянина України. Судом встановлено, що відповідно рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року №2-4248/09, яке набрало законної сили 20 січня 2010 року, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину новозбудованої житлової будівлі, загальною площею 411,0 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено вище, відмова у державній реєстрації прав ґрунтується на тому, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року №2-4248/09 новозбудована житлова будівля в експлуатацію не введена. Згідно пункту 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначена правова норма правової норми вказує на можливість відмови у державній реєстрації прав у випадку невідповідності поданих документів вимогам, встановленим цим Законом, або якщо подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, тобто подані документи мають відповідати вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а їх зміст має узгоджуватись із заявленим правом та особою заявника. Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлені у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої: текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю. Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідальність за відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі несе особа, яка подає заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі. Разом з тим, відповідачами не наведено, а судом не встановлено, що подані представником позивача документи для проведення державної реєстрації права власності не відповідають вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чи іншим нормативно-правовим актам. Крім того, заявлене [PERSON] право власності на Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 411,0 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS], повністю відповідає документу, що його посвідчує, а саме рішенню Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року №2-4248/09. Оцінюючи доводи відповідача про проведення державної реєстрація права власності після прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідач 1, виходячи зі змісту рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року №2-4248/09 встановив, що Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 411,0 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] не прийнято в експлуатацію. Як встановлює частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Разом з тим, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що станом на момент звернення до Реєстраційної служби (19 квітня 2013 року) об'єкт нерухомого майна - Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 411,0 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] не прийнято в експлуатацію. Суд також звертає увагу, що згідно приписів статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не ведення в експлуатацію об'єкта нерухомого майна не є підставою для відмови у державній реєстрації прав; крім того, не введення в експлуатацію не може автоматично свідчити про невідповідність поданих документів вимогам законодавству чи заявленому праву. Таким чином, відповідачем 1 не доведено наявності у межах спірних правовідносин підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, що визначені у частині першій статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Державного реєстратора Зайцева І.П. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 травня 2013 року №2347385 прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Виходячи з приписів вказаної правової норми, вбачається, що після встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав наступними діями є прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення відповідних записів про державну реєстрацію права до Державного реєстру прав та надання витягу з Державного реєстру прав про зареєстроване право. Таким чином, згідно частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, скасування спірного рішення Державного реєстратора Зайцева І.П. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є підставою для зобов'язання Реєстраційної служби вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на Ѕ частини житлової будівлі, загальною площею 411,0 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], а саме: прийняти рішення про державну реєстрацію права власності, внести відповідний запис до Державного реєстру прав та надати заявнику витяг з Державного реєстру прав про зареєстроване право. У свою чергу позивачем заявлено позовні вимоги наступним чином: зобов'язати вчинити дії щодо здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на Ѕ частини житлової будівлі, загальною площею 411,0 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS], а саме: прийняти рішення про державну реєстрацію права власності; відкрити розділ Державного реєстру прав та внести до нього відповідні записи; присвоїти реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; надати позивачу інформацію з Державного реєстру прав про державну реєстрацію права у формі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому, з огляду на формулювання позовних вимог щодо зобов'язання вчинити дії щодо здійснення державної реєстрації права власності, такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні другої позовної вимоги суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року №R(80)2 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. З огляду на протиправність рішення про відмову в державній реєстрації прав та відсутність інших підстав для такої відмови, на думку суду, в межах спірних правовідносин відповідач 2 не володіє правом вільного розсуду, а має можливість лише здійснити необхідні дії щодо державної реєстрації прав. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державним реєстратором не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з формулювання позовних вимог, адміністративний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial