Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Львівській області, Дрогобицької об'єднананої Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, третя особа - Пекарчук Віталій Семенович - начальник Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказав, що Державною податковою службою у Львівській області було порушено вимоги КЗпП України під час його звільнення, оскільки йому не було запропоновано посаду в Головному управлінні Міндоходів у Львівській області та його територіальних органах і, зокрема, в Дрогобицькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області; під час його звільнення не отримано згоду профспілкового комітету; не було переведено позивача з його згоди на іншу роботу чи запропоновано іншу роботу в Головному управлінні Міндоходів у Львівській області та його територіальних органах, і, зокрема, в Дрогобицькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просили позов задовольнити. Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, де зазначає, що при реорганізації мало місце скорочення штатної чисельності працівників, відповідно у відповідача була відсутня можливість запропонувати позивачу вакантну посаду. Відповідно до ст.43-1 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, а, оскільки позивачу було присвоєно спеціальне звання- радник податкової служби ІІІ рангу, згоди профспілкового комітету на його звільнення не було потрібно. Крім того, позивачу, в період, коли судом зупинено провадження для надання сторонам часу для примирення, пропонувались чотири посади, однак, позивач в телефонному режимі повідомив Головне управління Міндоходів у Львівській області про те, що він не погоджується із жодною із вищезазначених запропонованих посад. Позивач у заяві про уточнення позовних вимог просить суд «зобов'язати Головне управління Міндоходів у Львівській області поновити [PERSON] на роботі в Головному управлінні Міндоходів у Львівській областіз 03.12.2013 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС». Однак, що в структурі ГУ Міндоходів у Львівській області відсутня така посада, а Дрогобицька ОДПІ Львівської області ДГІС станом на 02.12.2013 припинила своє існування як юридична особа. Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного. Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Судом встановлено, шо наказом ДПС у Львівській області від 16.03.2012р. №188-о «По особовому складу податкової міліції» [PERSON] з 16.03.2012 зараховано в порядку переведення на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС. Судом встановлено, що позивач не відносився до атестованого складу управління податкової міліції і перебував на цивільній посаді. Наказом ДПС у Львівській області від 03.05.2012 №76-в «По особовому складу податкової міліції ДПС у Львівській області» позивачу надано додаткову відпустку по догляду за внучкою до досягнення нею трирічного віку, з 03 травня 2012 року по 30 липня 2013 року. Відповідно до наказу ДПС у Львівській області від 14.05.2013 №111-о «По особовому складу податкової міліції» вважати [PERSON] приступившим до виконання службових обов'язків з 14 травня 2013 року. 19.06.2013 [PERSON] попереджено про наступне вивільнення із займаної посади І9.08.2013. Наказом Головного управління Міндоходів у Львівській області від 02.12.2013 р. №347-о «Про звільнення [PERSON]» позивача звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС у зв»язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за п.1.ст.40 КЗпП України з 02.12.2013 р. У зв'язку із перебуванням позивача на лікуванні тривалий час. його звільнено в перший день виходу на роботу. Не погоджуючись із звільненням з посади позивач звернувся з позовом до суду. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України "Про державну службу". Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України), у статті 1 якого передбачено, що названий законодавчий акт регулює трудові відносини всіх працівників. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.13 №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» передбачено утворити як юридичних осіб публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів, реорганізувавши шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової служби та Державної митної служби. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.04.13 №81 затверджено Тимчасову типову структуру державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій, а також дислокацію та штатну чисельність оперативних підрозділів та слідчих підрозділів фінансових розслідувань податкової міліції у районних, міських (крім міст Києва та Севастополя), районних у містах, об'єднаних та спеціалізованих ДПІ, зокрема, передбачено функціонування оперативних підрозділів податкової міліції лише у Дрогобицькій ОДПІ (28 штатних одиниць), ДПІ у м.Червонограді та ДПІ у Сихівському районі загальною штатною чисельністю 85 штатних одиниць. До проведення реорганізації відділи податкової міліції у районних, міських, районних у містах, об'єднаних та спеціалізованих ДПІ були у Дрогобицькій ОДПІ Львівської області ДІІС (кількість штатних одиниць - 25), ДПІ у м.Червоноград Львівської області ДПС (кількість штатних одиниць - 25), ДПІ у Сихівському районі м.Львова Львівської області ДІІС (кількість - 43). у Городоцькій МДПІ Львівської області ДПС (кількість штатних одиниць - 24). Загальна штатна чисельність працівників відділів податкової міліції по районах і містах до реорганізації становила 117 одиниць, в тому числі посад головних державних податкових ревізорів- інспекторів, яку займав позивач до звільнення - 5. Після реорганізації з чотирьох відділів податкової міліції ДПІ залишилось 3, оскільки відділ податкової міліції Городоцької ОДПІ в штатному розписі Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області непередбачений. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 22.05.2013 №120 "Про затвердження чисельності працівників державних податкових інспекцій головних управлінь Міндоходів" відповідно до постанови КМ України №229 та на виконання наказу Міністерства доходів і зборів України №81 затверджено чисельність працівників державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних та спеціалізованих ДПІ Головних управлінь Міндоходів у Львівській області. Відповідно до Тимчасового штатного розпису на 2013рік Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, затвердженого заступником Міністра доходів і зборів України В.С.Левицьким штатна чисельність інспекції, яка включає в себе Бориславське та Трускавецьке відділення, становить 189 штатних одиниць. До реорганізації Дрогобицька ОДПІ Львівської області ДПС включала в себе Бориславське відділення і її штатна чисельність становила 165 одиниць (в т.ч. відділ податкової міліції - 25 штатних одиниць). Чисельність працівників оперативних відділів податкової міліції по районах і містах скоротилась після реорганізації на 32 одиниці. Із штатних розписів як ДПІ, ОДПІ та МДПІ, так і ГУ Міндоходів у Львівській області вбачається, що всі посади головних державних податкових ревізорів-інспекторів відділів податкової міліції ліквідовані. При цьому, реорганізація супроводжувалась скороченням чисельності штатів й про наступне звільнення через скорочення штатів позивача письмово попереджено за 2 місяці до звільнення. Згідно з ст. 37 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, в тому числі, ініціатива власника або уповноваженого ним органу у разі скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст. 40 КЗпП України). Згідно з ч.2 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в даних випадках можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. При вирішенні питання чи мали місце реорганізація відповідача та скорочення чисельності або штату працівників, суд зазначає наступне. Як встановлено у судовому засіданні, реорганізація Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС відбувалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.13 №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», Наказу Міністерства доходів і зборів України від 26.04.13 №81, Наказу Міністерства доходів і зборів України від 22.05.2013 №120 "Про затвердження чисельності працівників державних податкових інспекцій головних управлінь Міндоходів". В результаті цієї реорганізації кількісно змінився штат Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС, чисельність працівників оперативних відділів податкової міліції по районах і містах скоротилась після реорганізації на 32 одиниці і як вбачається із штатних розписів як ДПІ, ОДПІ та МДПІ, так і ГУ Міндоходів у Львівській області вбачається, що всі посади головних державних податкових ревізорів-інспекторів відділів податкової міліції ліквідовані. При вирішенні питання, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення працівників у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При цьому, згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Враховуючи наведене, у зв'язку із ліквідацією посад головного державного податкового ревізора-інспектора відділів податкової міліції, скорочення чисельності працівників оперативних відділів податкової міліції по районах і містах, той факт, що позивач не відносився до атестованого складу УПМ і перебував па цивільній посаді, суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що перевести позивача на будь-яку посаду в податковій міліції не було можливим. Крім того суд зазначає, що, в період, коли судом зупинено провадження для надання сторонам часу для примирення, позивачу пропонувались наступні посади: головного державного інспектора координаційно-моніторингового відділу ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області; головного державного інспектора відділу адміністративного оскарження ГУ Міндоходів у Львівській області; головного державного інспектора відділу обліку платників та суб'єктів, які здійснюють операції з товарами управління ІТ та обліку платників Головного управління Міндоходів у Львівській області; головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників Головного управління Міндоходів у Львівській області. Однак, як ствердив представник відповідача, позивач в телефонному режимі повідомив Головне управління Міндоходів у Львівській області про те, що він не погоджується із жодною із вищезазначених запропонованих посад. В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що він не погоджується на ці посади, оскільки вони є в структурі, яка знаходиться в іншому населеному пункті. Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані приписи ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідно до яких одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Також згідно з ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Разом із цим, відповідно до ч.1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] було присвоєно спеціальне звання «Радника податкової служби ІІІ рангу» . Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що при звільненні позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України отримання згоди профспілкового комітету не було обов'язковим. Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 2, 71 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідачем був дотриманий порядок звільнення позивача, передбачений п.1 ст. 40 та ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, а тому наказ Головного управління Міндоходів у Львівській області від 02.12.2013 р. №347-о «Про звільнення [PERSON]», яким позивача звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС у зв»язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за п.1.ст.40 КЗпП України з 02.12.2013 р. є правомірним. Відповідно, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування цього наказу задоволенню не підлягають. [PERSON] у заяві про уточнення позовних вимог від 11.03.2014 р. просить суд поновити його на роботі в Головному управлінні Міндоходів у Львівській областіз 03.12.2013 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС. Судом встановлено, що в структурі ГУ Міндоходів у Львівській області відсутня така посада, як головний державний податковий ревізор-інспектор відділу організації викриття податкових злочинів відділу податкової міліції Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС, а Дрогобицька ОДПІ Львівської області ДГІС станом на 02.12.2013 припинена як юридична особа, що підтверджується повідомленням державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 22.08.2013 р. за №3. Відповідно, позовні вимоги позивача в частині поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Оскільки, позивача було звільнено на законних підставах, тому відповідно, позовна вимога в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідна від зазначених вимог, також не підлягає задоволенню. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених норм чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, правомірність звільнення позивача відповідачем доведена належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судовий збір у відповідності до вимог ст. 94 КАС України та п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" з сторін не стягується.

Результат розгляду: denied