Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Здолбунівський районний центр зайнятості звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справа розглянута в порядку скороченого провадження. Ухвалою про відкриття скороченого провадження від 13 лютого 2014 року відповідачу було надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання заперечення. У вказаний строк відповідачем не було подано заперечення на адміністративний позов та заяви про визнання позову. Давши оцінку доказам у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач - Здолбунівський районний центр зайнятості - згідно п. 2 ст. 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідач - [PERSON] - був зареєстрований в Здолбунівському районному центрі зайнятості, йому надано статус безробітного з 26.03.2013 року в установленому законом порядку, що підтверджується Персональною карткою [NUMBER], та йому призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.4 ст.32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. за № 307. Як вбачається з матеріалів справи, перебуваючи на обліку як безробітна, відповідач працювала на умовах трудового договору касиром з 21.05.2013 року по 21.08.2013 року в товаристві з обмеженою відповідальністю "Агро-Р", що підтверджується наказом про прийняття на роботу №11к від 21.05.2013 року та наказом про звільнення №30к від 21.08.2013 року. Отже, відповідач з 21.05.2013 не є безробітною особою, що виводить його з-під дії ст.2 Закону України «Про зайнятість населення», оскільки безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Згідно ч.3 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах та працюють по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб. Ст. 30 Закону України "Про зайнятість населення" та ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено перелік підстав припинення виплати допомоги по безробіттю, в тому числі у випадку працевлаштування безробітного. Також згідно пп. 1 п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 р. № 219, громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування (самостійного або за направленням центру зайнятості), в тому числі укладення договору цивільно-правового характеру, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг тощо. Тому, оскільки відповідач працював на умовах трудового договору з 21.05.2013 року і в цей період отримав допомогу по безробіттю в сумі 1649,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи даними про виконані платежі, на підставі п.3 ч.1 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг підлягає стягненню з безробітного внаслідок умисного невиконання ним своїх обов'язків та зловживання ними з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їхнього забезпечення та надання соціальних послуг. З урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення заборгованості підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до статті 94 КАС України, з відповідача не присуджуються.

Результат розгляду: granted