Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави про визнання протиправними дій та зобов'язання проведення перерахунку посилаючись на те, що згідно постанови Полтавського окружного адміністративного суду його позовні вимоги щодо перерахунку пенсії задоволено частково, встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю з 22 травня 2008 року. В січня 2010 року йому була нарахована та сплачена додаткова пенсія за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року. У подальшому нарахування та виплата додаткової пенсії не проводилась. З врахуванням заяви про зміну позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність посадових осіб управління ПФУ в Октябрському районі м. Полтави щодо не встановлення та не нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 03 серпня 2013 року в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком для осіб,які втратили працездатність; встановити з 03 серпня 2013 року позивачу зазначену пенсію, стягнути суму такої пенсії з урахуванням виплачених коштів та зобов'язати надати звіт про виконання рішення суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача - ГУ ПФ України в Полтавській області Солодкий О.В. пояснив, що підтримує надані письмові заперечення та з врахування заяви про уточнення позовних вимог, позивачем не заявлені будь-які позовні вимоги до даної юридичної особи. Представник відповідача УПФ України Октябрського району в м. Полтаві Азарян К.І. позовні вимоги не визнала , підтримала надані письмові заперечення згідно яких відповідач не є безпосереднім розпорядником коштів, з 01.01.2012 року розрахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян,які постраждали внаслдоік Чорнобильськолї катастрофи», просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи та віднесений до 1 категорії осіб , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданими до справи копіями посвідчень серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 03 лютого 2012 року позивач перебуває на обліку в УПФ України Октябрського району в м. Полтаві та отримує пенсію відповідно до Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . У судовому засіданні досліджена пенсійна справа №806011 на ім'я позивача, з якої вбачається, що позивачу нараховується та виплачується додаткова пенсія у меншому розмірі ніж встановлено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслоідок Чорнобильської катастрофи" . Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до першої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст. 46 Конституції України ). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.4 Закону України «Про Державний бюджет Україи на 2013 рік» у 2013 році норми і положення статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду на 2013 рік. Це положення закону не скасовано, не змінено і не визнано неконституційним. Отже , з моменту набрання чинності Закону України «Про Державний бюджет Україи на 2013 рік» і по 01 січня 2014 року нарахування та виплата державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинні здійснюватися у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, а не зазначеним вище Законом. Таким чином, застосування відповідачем - УПФ України Октябрського району в м. Полтаві у 2013 році при нарахуванні позивачу додаткової пенсії Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірним. Що стосується нарахування додаткової пенсії позивачу починаючи з 01 січня 2014 року, то судом приймається до уваги, що будь-яких змін до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з приводу встановлення розміру такої пенсії на час розгляду справи внесено не було, тому в цій частині порушене право позивача підлягає захисту. Зі ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Положення даних норм співпадає з приписом п.4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року № 523. Згідно зі ст. 28 Закону України « Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до вимог ч.3 ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допоміг, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Коснтитуцією України та Законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Абзац 3 ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачає встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюються Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Тому, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Таким чином, суд приходить до висновку, щодо визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві щодо не нарахування з 01 січня 2014 року додаткової пенсії позивачу у розмірі 75% відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ст. 28 Закону України « Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування». Щодо зобов'язання УПФ України Октябрського району в м. Полтаві надати звіт про виконання судового рішення , то статтею 267 КАС України встановлено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання. Вказана стаття передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах, це судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 267 КАС України, зокрема до них належать: зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України « Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Результат розгляду: partial