Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

З позовом до суду звернулась фізична особа-підприємець [PERSON] до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001932260 від 17.12.2013 року та стягнення судового збору. У судовому засіданні 03.03.2014 року представник позивача підтримала позовні вимоги, в обґрунтування позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001932260 від 17.12.2013 року зазначила, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими. Податкове повідомлення - рішення №0001932260 від 17.12.2013 року підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі невірних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки та вважає, що воно винесено незаконно, пославшись на обставини зазначені у позовній заяві (а.с. 3-5). Представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень і на підставі діючого законодавства, а тому є правомірним з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 18-20). Також зазначила, що перевірка проведена відповідно до вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне. Відповідач є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому справи за позовами щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень відповідно до п.1 ч.2 ст.17, ст.50 КАС України віднесені до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства. Судом встановлено, що з 20.11.2013 року по 29.11.2013 року Головним управлінням Міндоходів в Одеській області проводилась фактична перевірка фізичної особи-підприємця [PERSON], за результатами якої було складено Акт про результати фактичної перевірки від 29.11.2013 року (7-9-а). Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення Позивачем вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637 (зі змінами та доповненнями). На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси було прийнято податкове повідомлення-рішення №0001932260 від 17.12.2013 року, яким застосовано суму штрафних санкцій 157745,00 грн. (а.с. 6). Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, ФОП [PERSON] оскаржила його у судовому порядку. Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що 19.11.2013 року перевіряючими була проведена контрольна розрахункова операція без застосування реєстратора розрахункових операцій при продажу товару, а саме рюкзак на суму 399,00 грн. Розрахункова операція проведена з видачею квитанції №18599316 від 19.11.2013, роздрукованої за допомогою комп'ютерної системи, в якій зазначено не про реалізацію товару кінцевому покупцю, а «прийняття залогової вартості» через ФОП [PERSON] Як встановлено перевіркою, готівкові кошти не оприбутковані у книзі обліку доходів в день їх фактичного надходження. Також в акті перевірки встановлено порушення, що готівкові кошти, які надійшли від продажу товарів, згідно супровідної відомості від 20.11.2013 року на суму 31150,00 грн., не оприбутковані у книзі обліку доходів у день їх фактичного надходження. Згідно з довіреністю бн від 01.06.2013 року, ТОВ «МС-46» уповноважує ФОП [PERSON] приймати від кінцевих споживачів залогові кошти, але готівкові кошти, які отримуються від кінцевих споживачів, не перераховуються на рахунок ТОВ «МС-46», а передаються іншій фізичній особі-підприємцю, яка перераховує їх на рахунок довірителя. Суд лише частково погоджується з висновками відповідача про наявність порушень податкового законодавства виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] (Довіритель) та ФОП [PERSON] укладено договір доручення №1764 від 01.01.2013 року. Згідно з п. 1.1. договору, довіритель доручає повіреному здійснювати заходи, спрямовані на організацію експозиції продукції для спорту та відпочинку в експозиційній точці «MEGASPORT». Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Стаття 1002 ЦК України передбачає, що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Одночасно за домовленістю сторін, а також на підставі відповідних спеціальних довіреностей, усі отримані в результаті передачі майна третім особам грошові кошти інкасуються на визначені Довірителем банківські рахунки. Судом встановлено, що разом із позивачем в експозиційній точці «MEGASPORT» здійснює підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] (довіритель за договором доручення). Отриманні грошові кошти 20.11.2013 року на суму 31150,00 грн. інкасувались на банківські рахунки ТОВ «МС-46» іншою особою ФОП [PERSON], що підтверджено копією супровідної відомості до сумки з готівковою виручкою (а.с.33). Таким чином, грошові кошти позивачем не перераховувались на рахунок ТОВ «МС-46» згідно з довіреністю, а відповідачем не доведено, що 31150,00 грн. отримані саме позивачем, тому ці кошти не можуть вважатись доходом позивача та не підлягають внесенню до книги обліку доходів і витрат. Разом з тим, судом встановлено правомірність висновків відповідача щодо порушення Позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні Відповідно до п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п'ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Згідно з п.п. 4, 5 Порядку ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2011 року №1637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2011 року за № 1534/20272, у книзі відображається фактично отримана сума доходу від провадження діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок платника податку та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, фактично безоплатно отримано товари (роботи, послуги). Позивачем видано покупцю квитанцію про прийняття залогової вартості від картки споживача (а.с. 60), що підтверджує прийняття готівкових коштів позивачем, однак квитанція, яка видана кінцевому покупцю, не відповідає п.п. 3.2. п. 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом ДПА України від 01.12.2000 № 614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2001 № 105/5296 із змінами та доповненнями. Також судом встановлено, що готівкові кошти у сумі 399,00 грн. (контрольна розрахункова операція від 19.11.2013) не оприбутковані у Книзі обліку доходів у день їх фактичного надходження. Представник позивача не заперечував факт отримання позивачем 19.11.2013 року готівкових коштів у розмірі 399,00 грн. та невнесення у книгу обліку доходів та витрат у той же день, як це передбачено Порядком ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідачем в цій частині позову доведено правомірність прийнятого рішення. Враховуючи наведене, встановленІ в акті перевірки від 29.11.2013 року порушення є частково доведеними відповідачем. Отже податкове повідомлення-рішення №0001932260 від 17.12.2013 року є частково обґрунтованим та підлягає частковому скасуванню. Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з критеріїв перевірки правомірності прийнятого рішення, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач при вчиненні дій та прийнятті рішень діяв у непередбачений законодавством спосіб, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно з якою розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим позов належить частково задовольнити.

Результат розгляду: partial