Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

10.02.2013 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було відкрито провадження у справі за поданням Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів, в порядку ст. 183-3 КАС України, в якому заявник просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Веста-Дніпро» кошти за податковим боргом у розмірі 124 021,10 грн. В обґрунтування подання податковим органом зазначено, що відповідач має податковий борг у сумі 124 021,10 грн., який виник у зв'язку із несплатою узгодженого податкового зобов'язання, проте від його сплати ухиляється. Представники заявника у судовому засіданні подання підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується факсограмою про направлення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки 11.02.2014 року, розпискою представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі та судової повістки від 13.02.2014 року. Заслухавши пояснення представників заявника та дослідивши надані до матеріалів справ докази, суд встановив. Публічне акціонерне товариство «Веста-Дніпро» зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 08.04.2002 року та з 11.04.2002 року перебуває на податковому обліку в СДПІ м. Дніпропетровська МГУМ, як платник податків і зборів. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов'язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України. Відповідно до п. п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що податковим органом 27.11.2013 року, на підставі акту перевірки № 328/21.1-31950849 від 22.11.2013 року, прийнято податкові повідомлення рішення № 0000432110 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 680,00 грн. та № 0000422110 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 247838,22 грн. Вказані рішення отримані відповідачем 27.11.2013 року, що підтверджуються матеріалами справи. Доказів їх оскарження до суду не надано. У зв'язку з несплатою визначених контролюючим органом грошових зобов'язань, з урахуванням наявної в обліковій картці платника податків переплати в розмірі 476,02 грн., у відповідача виникла заборгованість у розмірі 248 042,20 грн. по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Строки сплати податкового зобов'язання встановлені ст. 57 Податкового кодексу України. Згідно пункту 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. На виконання вказаної норми податковим органом 10.12.2013 року сформовано податкову вимогу № 25-11 на суму 248 042,20 грн. та вручено відповідачеві 10.12.2013 року, що підтверджується розписом на ній. На підставі рішення про опис майна у податкову заставу № 8/31950849 від 13.12.2013 року, податковим керуючим складено акт опису майна від 16.12.2013 року № 4/31950849, на яке розповсюджується право податкової застави. Податкову заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом від 19.12.2013 року № 14081951. Рішенням № 99 від 30.12.2013 року відповідачеві надано розстрочення податкового боргу в розмірі 248 042,20 грн. 30.12.2013 року між СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ та відповідачем укладено договір про розстрочення грошових зобов'язань № 33. Згідно вказаного договору відповідачеві надавалась розстрочка податкового боргу в розмірі 248 042,20 грн. під проценти з 30.12.2013 року по 28.02.2014 року, зі сплатою рівними частинами по 124 021,10 грн. у термін до 24.01.2013 року та до 24.02.2014 року. 14.01.2014 року податковим керуючим складено акт опису майна на яке розповсюджується право податкової застави. Податкову заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом від 16.01.2014 року № 43168018. Згідно п.100.1 ст.100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. При цьому п.100.2 вказаної встановлено, що платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання. Відповідно до п.100.6 ст.100 Податкового кодексу України розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення. У відповідності до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Згідно п. 95.2 вказаної статті стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів, зокрема, щодо стягнення коштів за податковим боргом. Згідно з ч.3 вказаної статті, визначається, що подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. Матеріалами справи підтверджено, що податкова вимога від 10.12.2013 року № 25-11 отримана відповідачем 10.12.2013 року та не є відкликаною. Отже право податкового органу на звернення до суду з вказаним поданням виникло саме 09.02.2014 року. Враховуючи ту обставину, що в строк сплати до 24.01.2014 року частина розстроченого податкового боргу в сумі 124 021,10 грн. відповідачем не сплачена, вказана суму податкового боргу підлягає стягненню в судовому порядку. Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що на час розгляду справи сума боргу відповідачем не сплачена в добровільному порядку, відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що вимоги податкового органу є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Окремо суд зазначає, що подання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів подано у відповідності до вимог статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення. Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З урахуванням викладеного, подання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted