Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

16.12.2013 [PERSON] (далі-позивач) звернулась у Черкаський окружний адміністративний суд з позовною заявою до державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області (далі - відповідач 1), завідуючого юридичним сектором державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області Дячука Олександра Анатолійовича (далі - відповідач 2), начальника державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області Бінусова Михайла Марковича (далі - відповідач 3), в якому просила: визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача 2 при винесенні постанови про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 09.12.2013 №227; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача 1 від 09.12.2013 №227 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів". Позов мотивовано тим, що відбір зразків дизельного палива службовими особами відповідача 1 зроблено з порушеннями, що вплинуло на фізико-хімічний склад проб і стало приводом для прийняття оскаржуваної постанови про накладення стягнення на позивача як продавця продукції, що не відповідає вимогам ДСТУ. Позивач зазначав, що для проведення перевірки його діяльності та відібрання проб залучено працівників міліції без наявності правових для того підстав. Тому позивач просив визнати дії відповідача 3 протиправними щодо залучення працівників міліції до перевірки, а оскаржувану постанову - скасувати. Відповідачі проти позову заперечували з тих підстав, що за результатами перевірки встановлено, що позивач реалізовує дизельне пальне, яке за вмістом сірки та температурою спалаху не відповідає вимогам ДСТУ, що є порушенням прав споживачів і позивач має нести відповідальність у формі штрафу. Крім того, вказували, що відповідач 3 не залучав до участі в проведенні перевірки міліцію, повноважень щодо того не має. Тому просили у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні 15.01.2014 представник позивача відмовився від позовної вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача 2. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у їх взаємозв'язку та надавши їм оцінку з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Позивач зареєстрована як підприємець з 21.11.2008 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (ідентифікаційний номер [NUMBER]). На підставі договору оренди використовує в своїй господарській діяльності автозаправну станцію - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі - АЗС позивача), - та здійснює роздрібний продаж палива. Відповідно до направлень на підставі наказу від 23.09.2013 №64 згідно з затвердженим планом проведення перевірок на 4 квартал 2013 року службові особи відповідача 1 (у т.ч. відповідач 2) здійснили планову перевірку якості товарів та послуг позивача, а саме: бензину марки А-95 та дизельного палива, - про що складено акт від 21.11.2013 №000283. Суд звернув увагу, що перевірка проводилася за участю працівників управління державної служби по боротьбі з економічними злочинами, що підтверджується відповідними даними акту перевірки (а.с.27-32), показами допитаних у судовому засіданні свідків. В акті перевірки №000283 (а.с.27-32) не зафіксовано жодного порушення. Водночас у такій графі внесено запис про відібрання зразків проб пального та їх направлення в ТОВ «Випробувальний центр паливно-мастильних матеріалів» (далі - ВЦ ПММ) для експертного дослідження. Для перевірки відповідності пального вимогам ДСТУ на підставі рішення відповідача 3 від 21.11.2013 №000018 відібрано зразки продукції, у т.ч. дизельного палива підвищеної якості (євро) марки F, виду ІІ (виробник ВАТ «Нафтан», м.Новополоцьк, Промзона-1, Вітебська обл., Республіка Білорусь) в кількості 3дм.куб. кожного для проведення експертизи. Про це складено акт відбору зразків №000019 від 21.11.2013 службовими особами відповідача 1 (у т.ч. відповідачем 2) в присутності заступника директора АЗС - [PERSON] Відібрані зразки направлялися у ВЦ ПММ, відповідно до паспорту якості якого виявлено невідповідність дизельного палива вимогам ДСТУ 4840:2007 за температурою спалаху та вмістом сірки (за норми 50мг/кг - наявні 96мг/кг). У зв'язку з цим відповідач 1 прийняв постанову від 09.12.2013 №227, якою наклав на позивача штраф у розмірі 9600,00грн. за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів. Розмір штрафу розраховано як 50% від вартості партії дизельного пального за видатковою та транспортною накладними. При цьому, суд звернув увагу, що якість придбаного дизельного палива у виробника вимогам ДСТУ 4840:2007 підтверджується паспортом від 11.10.2013 №2255 і сертифікатом відповідності з терміном дії 22.10.2013-20.10.2014 (а.с.22-23), протоколом випробувань №123. Під час фактичного отримання дизельного палива працівники позивача здійснили повну чистку резервуара, що підтверджується відповідним актом (а.с.65). Нарікань на якість дизельного палива, що продається позивачем, зі сторони споживачів з 24.07.2012 не надходило, що підтверджується відсутністю таких записів в книзі обліку скарг та пропозицій (а.с.72-80). Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив з такого. Відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, встановлена п.2 ч.1ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» 12 травня 1991 року №1023-XII (далі - Закон №1023-XII) у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Обов'язок продавця (виробника, виконавця) передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію встановлений ч.1 ст.6 вищевказаного Закону. Порядок проведення перевірок органами інспекції захисту прав споживачів України встановлений Порядком проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 07.03.2012 №310. Відповідно до абзаців 2-3 п.1.4 Порядку №310 органи з питань захисту прав споживачів здійснюють державний контроль стану дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів шляхом проведення планових та позапланових перевірок. Планові перевірки проводяться посадовими особами на підставі квартального плану роботи Держспоживінспекції України, її територіальних органів з питань захисту прав споживачів в областях, містах Києві та Севастополі та в межах відповідного переліку питань для здійснення планових заходів, які затверджуються в установленому законодавством порядку. Перед проведенням планової перевірки відповідний орган з питань захисту прав споживачів згідно з п.2.7 Порядку №310 надсилає суб'єкту господарювання письмове повідомлення про проведення планової перевірки не пізніше ніж за десять днів до дня її проведення. Суд встановив, що цього обов'язку відповідачі не дотрималися. Абзацом 1 п.1.7 Порядку №310 встановлено, що у разі потреби до проведення перевірок можуть залучатися за їх згодою у межах повноважень, передбачених законодавством, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, інших органів контролю. Однак, суд звернув увагу, що необхідності виконання повноважень службовими особами УДСБЕЗ в Черкаській області для проведення перевірки відповідачем 1 відповідності вимогам ДСТУ пального не було. Під час допиту свідків суд встановив, що записи у вищевказаних актах про відібрання зразків службовою особою відповідача 1 - Грищуком П.В. не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ця особа здійснювала перевірку діяльності іншого суб'єкта господарювання та фізично не перебувала на АЗС позивача під час відібрання зразків пального. П.3 ч.1 ст.26 Закону №1023-XII надано право органам інспекції захисту прав споживачів відбирати у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством, з оплатою вартості зразків і проведених досліджень (експертизи) за рахунок коштів державного бюджету. Водночас працівники органів служби по боротьбі з економічними злочинами правом відібрання проб пального під час здійснення контрольних заходів інших державних органів не наділені. П.3 ст.14 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що правила відбору зразків продукції затверджуються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку відбору зразків продукції для визначення її якісних показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1280, особливості відбору зразків окремих видів продукції визначаються іншими нормативно-правовими актами. З метою встановлення єдиного порядку організації та здійснення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти та нафтопродуктів наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 №271/121 затверджена Інструкція з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція №271/121). Відповідно до абз.4 ст.1 Інструкції вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які займаються хоча б одним із таких видів діяльності, як зберігання, транспортування та відпуск нафти і нафтопродуктів, а також органів виконавчої влади. Підп.4.1.10 п.4.1 Інструкції встановлено, що лабораторні випробування мають здійснюватись у випробувальних лабораторіях, акредитованих згідно з Законом України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності", або у вимірювальних лабораторіях, атестованих згідно з Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Пунктом 4.2 Інструкції №271/121 регулюється порядок відбирання проб, в якому зазначено, що передача відібраних проб для проведення лабораторних досліджень повинна здійснюватися відповідно до цього наказу та вимог ДСТУ 4488 "Нафта і нафтопродукти. Методи відбирання проб". Суд встановив порушення форми складання акту відібрання зразків, оскільки він складений відповідно до постанови КМУ №1280, а не згідно з вимогами спеціального нормативно-правового акту, що підтверджується наступним. Проби повинні відбиратись під час приймання, зберігання, відпуску нафти та/або нафтопродуктів і в усіх інших випадках, коли необхідно визначити їх якість в обсязі приймально-здавальних, контрольних, повних випробувань або за окремими показниками якості. Підготовку посуду, пробовідбірників і відбирання проб нафти та/або нафтопродуктів необхідно здійснювати, дотримуючись вимог ДСТУ 4488. Під час відбирання проб для випробувань у сторонніх акредитованих або атестованих лабораторіях, а також під час проведення перевірок якості нафти та нафтопродуктів складається акт за формою 2-НК (додаток 2 до Інструкції) у двох примірниках, один з яких разом з пробою направляється до лабораторії. Другий примірник залишається на підприємстві, на якому відбиралася проба нафти та/або нафтопродуктів. Термін зберігання актів відбирання проб - 3 роки. Під час допиту свідків суд встановив, що відібрання проб здійснювалося з працюючих колонок АЗС №5 і №6, як зафіксовано в матеріалах перевірки. Відповідно до підп.4.2.6 Інструкції №271/121 для відбирання проби нафтопродукту з роздавального крана працюючої паливо-роздавальної колонки (далі - ПРК), оливороздавальної колонки (далі - ОРК) оператор АЗС задає необхідну дозу і відпускає її до підготовленої чистої металевої ємності, з якої потім здійснюють розливання в скляну тару. В акті відбирання проби за формою №2-НК зазначається, що пробу відібрано з роздавального крана ПРК (ОРК). Якщо на момент відбирання проби з конкретної ПРК, ОРК відпуск нафтопродуктів не здійснювався протягом 30 хвилин, то перед початком процедури відбирання проби до мірника відпускається кількість палива, яка становить не менше 10л, олив - не менше 5л. Нафтопродукти із мірника необхідно злити до резервуарів АЗС, про що повинен бути складений відповідний акт. Суд встановив, що акт форми 2-НК, акт про злиття в резервуари АЗС пального із мірника під час перевірки позивача не складалися. До початку відібрання проб дизельного пального відпуск пального не відбувався більше 30хв., що підтверджується даними фіскальних чеків, завірені копії яких в матеріалах справи. Згідно з показами свідків відібрання зразків бензину та дизельного палива здійснювалися одним мірником спочатку бензин - потім відразу дизельне паливо. Відібрання проб дизельного палива здійснювалося у присутності оперуповноважених УСБЕЗ УМВС України в Черкаській області та працівника АЗС - [PERSON], в той час як відповідач 2 не був присутнім, а перебував в приміщенні АЗС із заступником директора. Суд встановив, що особами, які безпосередньо брали участь у відібранні проб дизельного пального, не перевірялося чи здійснювався відпуск пального менше 30хв.; працівник АЗС після злиття бензину з мірника в скляну тару для проб заливав дизельне пальне в нього, попередньо змиваючи в невеликій кількості дизельного пального. Вищевказане є порушенням встановленого порядку відібрання проб, а використання одного мірника, враховуючи різні хімічні склади палив, дозволяє дійти висновку про порушення фізико-хімічного складу дизельного пального у пробі. У разі відбирання проби для випробування в сторонній лабораторії або державними органами контролю пробу відбирають в об'ємі не менше 3 літрів, яку поділяють на три рівні частини, з яких перша (для випробувань) і друга (арбітражна) направляються до сторонньої випробувальної лабораторії. Третя (арбітражна) залишається на підприємстві. Випробування арбітражних проб здійснюються в лабораторії за згодою і в присутності всіх зацікавлених сторін, які письмово повідомляються про місце і дату проведення арбітражних випробувань їх ініціатором. (підп.4.2.7 п.4.2 Інструкції). Проби, відібрані або оформлені з порушенням ДСТУ 4488 та пункту 4.2.6 цієї Інструкції, лабораторією на арбітражні випробування не приймаються. (підп.4.2.11 п.4.2 Інструкції №271/121). Оскільки за показами свідків використовувався один мірник для відібрання різних видів пального, він не був сухий, а отже і не був придатний для безпосереднього подальшого відібрання проб після першого використання. Під час проведення перевірки та складанні акту ці факти з огляду на суперечність даним паспорту якості виробника дизельного палива неправомірно не враховано. Оскільки повторно в законодавчо встановлений спосіб проби не відбиралися, тому прийняття постанови про покладення відповідальності на позивача за реалізацію товару, який не відповідає вимогам ДСТУ, суд вважає передчасним. Проби нафти та/або нафтопродуктів, призначені для транспортування до випробувальної лабораторії, згідно з підп.4.2.10 п.4.2 Інструкції №271/121 належать до небезпечних вантажів. Скляну тару з пробами нафти та/або нафтопродуктів (її місткість не має перевищувати одного літра) запаковують у міцні дерев'яні (пластмасові, металеві) ящики з кришками і гніздами на всю висоту тари з заповненням вільного простору негорючими м'якими поглинальними матеріалами. Стінки ящиків мають бути вищими за закупорені пляшки не менше ніж на 50 мм. За необхідності проби нафтопродуктів (за винятком світлих) можуть бути перевезені в металевих банках чи каністрах, які додатково запаковують у дерев'яні ящики. Маса брутто одного місця з пробами не має перевищувати 50 кг. Уся відповідальність за правильність внутрішньої упаковки і наслідки, пов'язані з недотриманням вимог до пакування проб, покладається на відправника. Суд звернув увагу, що зразки проб відповідачам направлено в ВЦ ПММ наступного дня після їх відібрання, що підтверджується даними акту відібрання зразків та паспорту якості №9725 (як результату експертизи). Відповідачі не надали жодних доказів щодо належного транспортування проб, надісланих на випробування. Враховуючи порушення процесу відібрання проб, суд не взяв до уваги висновок паспорту якості ВЦ ПММ про невідповідність дизельного палива, зразок проби якого відібрано під час перевірки позивача. Оскільки випробування арбітражних проб, як встановлено судом, сторонами не проводилися зважаючи на вищевказані порушення, взявши до уваги дані актів про зачистку резервуварів, протоколи випробувань, паспорт якості виробника, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято передчасно, не об'єктивно, а отже постанова підлягає визнанню такою, що є протиправною, і скасуванню. Провадження щодо позовної вимоги, від якої відмовився позивач, підлягає закриттю згідно з п.2ч.1ст.157 КАС України. Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір (квитанції від 12.12.2013 №34/109 та №33/105) в сумі 183,53 грн., судові витрати згідно із задоволеними позовними вимогами підлягають відшкодуванню з державного бюджету відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 94,98 КАС України.

Результат розгляду: granted