Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернулася з позовом до Відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції про визнання нечинною постанови від 11 липня 2013 року про зняття арешту з майна боржника - [PERSON], а саме: транспортного засобу марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.02.2014р. [PERSON] стало відомо про винесення оскаржуваної постанови заступником начальника ВДВС Нововолинського МУЮ, якою знято арешт з майна боржника - [PERSON] на підставі ухвали Нововолинського міського суду від 17.06.2013р. про визнання мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] у справі між вказаними особами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, тобто з порушенням встановленого Законом України «Про виконавче провадження» порядку зняття арешту з майна. Разом з тим, рішенням апеляційного суду Волинської області від 18.02.2014р. в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в тому числі транспортного засобу марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], відмовлено. Крім того, позивач вказує, що оскаржувана постанова прийнята на підставі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», яка жодним чином не регулює чи встановлює порядок зняття арешту з майна боржника. Позивач в судове засідання не прибула, натомість подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач представника в судове засідання не направив, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Крім того, відповідачем подано письмовий відзив, у якому заперечень щодо адміністративного позову не наведено, однак зроблено посилання як на підставу прийняття постанови про зняття арешту на ухвалу Нововолинського міського суду від 17.06.2013р. у справі №165/1235/13-ц. Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи в порядку письмового провадження. Розглянувши доводи викладені позивачем у позовній заяві, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому судом враховано наступне: 11.07.2013р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №31871353 про стягнення з [PERSON] на користь фізичних осіб 417 593грн.68коп. моральної та матеріальної шкоди винесено постанову зняття арешту з майна боржника, зокрема транспортного засобу марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований на [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]. Дана постанова винесена на підставі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» та вмотивована тим, що 01.07.2013р. на адресу ВДВС надійшла ухвала Нововолинського міського суду від 17.06.2013р. по справі №165/1235/13-ц про поділ спільного сумісного майна подружжя, відповідно до якої транспортний засіб марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] передано у власність [PERSON]. Стаття 5 Закону України « Про виконавче провадження» не регламентує порядку зняття (накладення) арешту,а визначає загальні засади обов'язковості вимог державного виконавця. Натомість, стаття 60 вказаного Закону чітко визначає підстави зняття арешту з майна, а саме: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. 3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. 4. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. 5. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з системного аналізу наведеної правової норми, судовим рішенням, на виконання якого може бути знято арешт з майна боржника, може бути виключно рішення суду у справі предметом розгляду якої є зняття такого арешту, а не визнана ухвалою суду мирова угода між сторонами у справі про поділ спільного сумісного майна подружжя. Суд також зазначає, що питання звільнення спірного майна - транспортного засобу марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] - з-під арешту було предметом судового дослідження у справі №165/3170/13-ц, ухвалою Апеляційного суду Волинської області у якій в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в тому числі транспортного засобу марки «Iveco», модель «49.10.А051», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], відмовлено. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не лише не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірності прийнятого рішення, але й фактично виніс оскаржувану постанову всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» без належного з'ясування обставин справи, дослідження відповідних доказів, що свідчить про порушення відповідачем принципів, визначених ч.3 ст.2 КАС України. Враховуючи наведене, постанова заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ від 11 липня 2013 року про зняття арешту з майна боржника є протиправною та підлягає скасуванню. Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Враховуючи наведене, з Державного бюджету України підлягає до стягнення на користь позивача 73 грн. 08 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції від 17.03.2014р. № 104.

Результат розгляду: granted