Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

11.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до відповідача в якому зазначає, що 26.11.2013 року останнім відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень за порушення митних правил, передбачених ч.2 ст.469 Митного кодексу України, а саме за те, що 26.08.2013 року в м. Фастів Київської області він (позивач) керував автомобілем «Volvo-440», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який ввезено на митну територію України 14.05.2013 року в зоні діяльності Ягодинської митниці громадянкою [PERSON] в митному режимі «Тимчасове ввезення» на термін до одного року, в зв'язку з чим здійснив неправомірну операцію з товаром, що перебуває під митним контролем та митне оформлення якого не закінчено, тобто користувався автомобілем без дозволу митних органів України. З даною постановою позивач не погоджується, оскільки в ній наявне посилання на ч.3 ст.470 МК України, в якій мова йде про транспортні засоби комерційного призначення, а він не використовував вищевказаний автомобіль в якості транспортного засобу комерційного призначення, а користувався ним виключно в своїх особистих цілях та цілях сім ї. Крім того, митним кодексом України передбачено можливість використання транспортних засобів особистого користування, крім громадян, які ввезли їх в Україну, також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. До того ж, ч.2 ст.469 МК України не передбачена відповідальність за неправомірні операції, вказаний автомобіль не перебував на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Також відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови пропущено строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП. В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові обставини та просив скасувати постанову. Представник відповідача Захаров А.О. в суді позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначає, що автомобіль «Volvo-440», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], ввезено на митну територію України 14.05.2013 року в зоні діяльності Ягодинської митниці громадянкою [PERSON] в митному режимі «Тимчасове ввезення» на термін до одного року, а в подальшому передано в користування позивачу, в зв'язку з чим, відповідно до п.60 ст.4 МК України, не є транспортним засобом особистого користування. Також на підставі ч.4 ст.380 МК України є безпідставними твердження позивача про можливість передачі в користування громадянам-резидентам ввезених на територію України транспортних засобів. Митний режим «Тимчасове ввезення», в який поміщений вищезгаданий автомобіль, завершується шляхом реекспорту товарів, а тому транспортний засіб перебуває під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму. В оскаржуваній постанові відсутні посилання на ч.4 ст.204 МК України, так як дана норма застосовується до товарів, які не поміщені у відповідний митний режим та знаходяться на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Що стосується строків накладення адміністративного стягнення, то вони становлять 6 місяців з дати виявлення порушення, відповідно до ч.1 ст.467 МК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності інші докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 04.09.2013 року провідним інспектором оперативно-аналітичного відділу управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської митниці Міндоходів Микитенком Ігорем Валерійовичем відносно позивача було складено протокол за порушення митних правил, передбачених ч.2 ст.469 МК України, відповідно до якого позивач, [PERSON], 26.08.2013 року в м. Фастів Київської області керував автомобілем «Volvo-440», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який ввезено на митну територію України 14.05.2013 року в зоні діяльності Ягодинської митниці громадянкою [PERSON] в митному режимі «Тимчасове ввезення» на термін до одного року, в зв'язку з чим здійснив неправомірну операцію з товаром, що перебуває під митним контролем та митне оформлення якого не закінчено, тобто користувався автомобілем без дозволу митних органів України. В зв'язку з чим відповідачем було винесено постанову про накладення на позивача стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень. Частиною 2 ст.469 МК України передбачена відповідальність осіб за зміну стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів. Відповідно до п.57 ст.4 МК України, товаром є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Згідно п.59 ст.4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення. В силу п.60 ст.4 МК України, транспортними засобами особистого користування є наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно. Як зазначено в ч.4 ст.380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, і не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Отже, з вищевикладеного вбачається, що автомобіль «Volvo-440», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], є транспортним засобом комерційного призначення, так як набуття ним статусу транспортного засобу особистого користування можливо було лише у разі його використання тільки громадянкою [PERSON] в митному режимі «Тимчасове ввезення» на термін до одного року. Посилання позивача на абзац 2 ч.4 ст.380 МК України, яким передбачена можливість використання транспортних засобів особистого користування громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення, є безпідставними, оскільки дане положення стосується лише транспортних засобів особистого користування, які класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД - яхти та інші плавучі засоби для дозвілля або спорту, гребні човни та каное. В силу ст.103 МК України, митний режим тимчасового ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Частиною 1 ст.321 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. А в ч.2 цієї ж статті зазначено, що у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. Відповідно до п.1 ч.6 вказаної статті, у разі ввезення на митну територію України перебування під митним контролем товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, закінчується після їх митного оформлення, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму. З наведеного вбачається, що митний режим тимчасового ввезення передбачає перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем з моменту ввезення їх на територію України і до моменту вивезення (реекспорту). Тому твердження позивача про те, що митний контроль автомобіля «Volvo-440», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], закінчився після його митного оформлення та перетину митного кордону є також безпідставними. Критиці також підлягають посилання позивача на неправомірність накладення стягнення в зв'язку з закінченням строків його накладення, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки в даному випадку застосовується спеціальна норма законодавства, а саме ч.1 ст.467 МК України, згідно якої стягнення за порушення митних правил може бути накладено митним органом на протязі 6 місяців з дати виявлення порушення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача правомірні, а дії позивача з приводу оскарження постанови розцінює як намагання уникнути відповідальності. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied