Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

23 січня 2014 року позивач управління Пенсійного фонду України в Кременчуцькому районі Полтавської області (надалі - позивач УПФУ в Кременчуцькому районі) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції (надалі - відповідач, ВДВС Кременчуцького РУЮ), якою просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції при винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачеві за виконавчими провадженнями №№39871501, 39871812, 39786075 від 18.12.2013, скасувати постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві від 18.12.2013, зобов'язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції належно та в повному обсязі провести виконавчі дії щодо примусового виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф155 від 14.02.2013 в сумі 1169,40 грн, вимоги про сплату боргу №Ф89 від 07.03.2012 у сумі 4010,30 грн, рішення про застосування штрафних санкцій №605 від 06.08.2013 в сумі 170,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що під час здійснення виконавчих проваджень №№39871501, 39871812, 39786075 з примусового виконання вимоги №Ф89 від 07.03.2012, вимоги №Ф155 від 14.02.2013 та рішення №605 від 06.08.2013 державним виконавцем не виконано усіх обов'язків, покладених на нього чинним законодавством, не вжито усіх заходів передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень дій, необхідних для їх фактичного виконання, у зв'язку із чим дії останнього по винесенню постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.12.2013 у вказаних виконавчих провадженнях є протиправними, а зазначені постанови підлягають скасуванню. Державний виконавець не продовжив термін для проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженнями, при тому, що один із виконавчих документів в такому зведеному виконавчому провадженні перебував на виконанні менше одного місяця. Крім того, державним виконавцем проігноровано вимоги позивача щодо накладення арешту на майно та кошти боржника при відкритті виконавчих проваджень. Відповідачем не перевірено вид діяльності боржника, наявність у нього готівкових коштів, на які може бути звернено стягнення за виконавчими документами. В порушення частини другої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" відповідачем не складено акт щодо повідомлення стягувача про обставини, згідно яких виконавчі документи підлягають поверненню, а лише направлено постанови про повернення, що є недопустимим. Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника /арк. с. 49/. Цим же клопотанням позивач просив задовольнити вимоги позовної заяви. Представник відповідача вимоги позовної заяви не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що оскаржувані постанови прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі заяв УПФУ в Кременчуцькому районі /арк. с. 13-15/ 13.09.2013 ВДВС Кременчуцького РУЮ відкрито виконавче провадження №39786075 з примусового виконання рішення УПФУ в Кременчуцькому районі №605 від 06.08.2013 про застосування штрафних санкцій та боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 20.09.2013. 20.09.20013 ВДВС Кременчуцького РУЮ відкрито виконавче провадження №39871501 з примусового виконання вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі №155 від 14.02.2013 про сплату боргу. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 27.09.2013. 20.09.2013 ВДВС Кременчуцького РУЮ відкрито виконавче провадження №39871812 з примусового виконання вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі №89 від 07.03.2012 про сплату боргу. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 27.09.2013. У зв'язку із встановленням державним виконавцем перебування на примусовому виконанні у відділі декількох виконавчих проваджень, у яких боржником є [PERSON] 27.09.2013 виконавцем постановлено об'єднати виконавчі провадження №39851501 та №39871812 та У 39786075 у зведене виконавче провадження №41284908 /арк. с. 33/. Постановами державного виконавця від 18.12.2013 №№39871501, 39871812, 39786075 з примусового виконання вимог №Ф89 від 07.03.2012, вимоги №Ф155 від 14.02.2013 та рішення №605 від 06.08.2013, вказані виконавчі документи повернуті стягувачеві без виконання, у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення /арк. с. 10, 11, 12). Відповідно до частини першої статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Позивач, не погоджуючись з діями державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ щодо винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві від 18.12.2013 за виконавчими провадженнями №№39871501, 39871812, 39786075 та звернувся до суду з вимогами про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування спірних постанов та зобов'язання державного виконавця належно в повному обсязі провести виконавчі дії з примусового виконання вимог №Ф89 від 07.03.2012, вимоги №Ф155 від 14.02.2013 та рішення №605 від 06.08.2013. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог УПФУ в Кременчуцькому районі, суд виходить з наступного. Згідно положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу (пункт 8 частини 2 статті 17 даного Закону). Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону України "Про виконавче провадження"). Частиною третьою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: - проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; - з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; - безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; - накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; - накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; - звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; - звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; - викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; - залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; - накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; - з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; - у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно зі статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Як слідує із матеріалів справи, в рамках здійснення виконавчих проваджень №№39871501, 39871812, 39786075 з примусового виконання вимоги №Ф89 від 07.03.2012, вимоги №Ф155 від 14.02.2013 та рішення №605 від 06.08.2013, державним виконавцем направлялися запити до Центру ДАІ, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, Кременчуцького МБТІ, Максимівської сільської ради, Держземагентства у Кременчуцькому районі, органу державної податкової служби з метою отримання повної та достовірної інформації про майновий стан боржника [PERSON] /арк. с. 30-32). За наслідками виїзду державного виконавця по адресі, за якою проживає боржник, встановлено відсутність у останнього майна, на яке може бути звернуто стягнення, про що складено акт від 18.12.2013 /арк. с. 29/. Також Максиміська сільська рада повідомила, що боржник на території громади не зареєстрований, але при виїзді за місцем , зазначеному у виконавчому документі (Кременчуцький район, с. Максимівка, вул. Куйбишева, 4), державним виконавцем встановлено, що боржник дійсно мешкає за вищезазначеною адресою без реєстрації, у будинку, який належить її співмешканцю. Місце реєстрації встановити не вдалося, про що складено відповідний акт. 18.12.2013 за результатами отриманих державним виконавцем відповідей на запити та акту державного виконавця від 18.12.2013, останнім складено акт про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення /арк. с. 29/. Слід зазначити, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем звертається стягнення на майно боржника або на його доходи з метою виконання виконавчих документів. Під час примусового виконання державним виконавцем вжито заходи щодо встановлення наявності у боржника майна та джерел доходів, однак ні майна, ні джерел доходів у боржника не виявлено, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. З огляду на зазначене суд вважає безпідставними твердження позивача щодо ненакладення державним виконавцем арешту на майно боржника. УПФУ в Кременчуцькому районі вважає, що державний виконавець зобов'язаний вжити заходів щодо боржника, які полягають в обмеженні виїзду за кордон, але вказане суд вважає необгрунтованим, оскільки зазначене застосування такого обмеження щодо боржника, відповідно до положень пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», є правом державного виконавця, а не обов'язком. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що державним виконавцем вчинено всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання вимоги №Ф89 від 07.03.2012, вимоги №Ф155 від 14.02.2013 та рішення №605 від 06.08.2013. Суд не бере до уваги посилання УПФУ в Кременчуцькому районі про те, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження чи з дня об'єдання виконавчих проваджень, оскільки відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Тобто норма зазначеної статті визначає саме обмеженний строк у шість місяців відведений для проведення виконавчих дій. У разі відсутності підстав для проведення виконавчих дій, такі дії може бути закінчено раніше. Щодо вимог про зобов'язання державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ належно та у повному обсязі провести виконавчі дії щодо примусового виконання зазначених вимог та рішення органу Пенсійного фонду, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, тому суд не може перебирати на себе повноваження іншого державного органу, а тому вимоги щодо зобов'язання державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ належно та у повному обсязі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied