Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Качинської селищної Ради Нахімовського району міста Севастополя в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № 869 від 30.07.2013 року в частини відмови [PERSON] в наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в селищі Кача, зобов’язати відповідача винести на засідання чергової сесії Качинської селищної ради Нахімовського району м. Севастополя та розглянути подане позивачем клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,10 га в межах Качинської селищної ради Нахімовського району м. Севастополя відповідно до норм чинного законодавства з прийняттям обґрунтованого рішення у порядку і строки встановлені чинним законодавством України. Також просить суд відшкодувати судовій збір при поданні позову до суду в сумі 68,82 грн. В судове засідання позивач не з’явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутність суду не подавав. Визнаючи наявні матеріали про права і взаємостосунки сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити постанову. Відповідно до ч.1 ст.41, ч.6 ст.128 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] від імені [PERSON] за договором доручення № 86/05/13-зд від 17.05.2013 р. звернувся до Качинської селищної ради в порядку ст. 118 ЗК України з заявою про виділення та передачу позивачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,10 га в межах Качинської селищної ради Нахімовського району м. Севастополя. Вказане клопотання було отримано відповідачем 19.06.2013 року. Серед осіб, зазначених у додатку до вищезазначеного рішення, є заява позивача [PERSON], що надійшла 19.06.2013 року. Так, 30.07.2013 року рішенням № 869, прийнятим на 26-й сесії шостого скликання Качинської селищної ради, [PERSON] відмовлено у наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в с. Кача, у зв`язку з тим, що до його заяви не додано матеріали, визначені ст. 118 ЗК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Факт про відмову в наданні позивачу земельної ділянки з причини порушення при наданні документів вимог ст. 118 Земельного Кодексу України суд вважає припущенням, не підтвердженим належними доказами. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. У зв’язку з зазначеним суд також вказує на те, що метою використання земельної ділянки позивачем зазначено дачне будівництво, але їй відмовлено у наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що є іншою метою використання земельної ділянки, не відповідає вимогам заяви [PERSON] та суперечить ст. 118 ЗК України. Згідно з ч. 7 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині скасування рішення про відмову у переданні у власність земельної ділянки в межах Качинської селищної Ради м. Севастополя № 869 від 30.07.2013 року для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків в п. Кача є обґрунтованими, оскільки для вирішення питання про передання земельної ділянки у власність необхідне прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, як це встановлено ст. 118 Земельного Кодексу України для прийняття якого в свою чергу позивачем необхідно було надати заяву та графічні матеріали про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Тобто прийняття рішення про відмову у переданні у власність земельної ділянки позивачу від 30.07.2013 року є передчасним. Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з пп. а, б, в, г ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім іншого, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. З огляду на вище наведене, беручи до уваги, те що громадянин набуває право власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом України, але щодо вимог позивача рішення органом місцевого самоврядування відповідно до вимог ст. 118 Земельного Кодексу України, прийнято не було, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання протиправним та скасувати рішення № 869 від 30.07.2013 року, в частині що стосується клопотання [PERSON] поданого 19.06.2013 року, а також зобов’язання відповідача ухвалити рішення відповідно до вимог клопотання позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Згідно п.4 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції в резолютивної частині встановлює строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року №28/12/13-13 виданого відповідно до п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо застосування ч.1 ст.267 КАС України визначено, що цій нормі (ч.1 ст.267 КАС) кореспондують положення абзацу 7 п. 4 ч.1 ст. 163, абзацу 5 п.4 ч.1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Враховуючи викладене, на підставі ст. 19, 144 Конституції України, ст. 24, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ст. 12, 118, 125, 126, 158 Земельного Кодексу України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах № 4191- VІ, який набрав чинності з 01.01.2012 року,

Результат розгляду: partial