Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

В жовтні 2013 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, в якому просив звільнити з під арешту рухоме майно, а саме: автомобіль марки MAZDA, модель 3, рік випуску 2007, колір сірий, тип Т3 легковий седан - В, номер агрегатів: шасі [NUMBER] державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності і знаходиться у заставі публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк". Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року позов задоволено: знято арешт з майна, а саме: автомобіля MAZDA, модель - 3, рік випуску - 2007, колір - сірий, тип ТЗ - легковий седан -В, номер агрегатів: шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності та який знаходиться у заставі ПАТ "УкрСиббанк", накладений на підставі постанови державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Осипова О.Ю. від 11.09.2013р. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Комерційний банк «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року - скасувати, виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2007р. між АКІБ "УкрСиббанком" (на даний час ПАТ "УкрСиббанк") (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту та застави майна № 1118482300 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого АКІБ "УкрСиббанк" надав позичальнику кредит - грошові кошти в сумі 130 057 грн. 70 коп. Строк дії договору - 16 липня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника, згідно розділу 2 Кредитного договору передано рухоме майно, а саме - транспортний засіб: MAZDA, модель - 3, рік випуску - 2007, колір - сірий, тип ТЗ - легковий седан -В, номер агрегатів: шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що заставою забезпечується виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за кредитним договором. Крім цього, п. 2.3 Кредитного договору передбачено: "Заставою також забезпечується в повному обсязі вимоги Банку щодо відшкодування: - витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги по зобов'язаннях за цим Договором та/або "Кредитними договорами" і зверненням стягнення на предмет застави; - витрат на утримання і збереження Предмета застави; - збитків, завданих порушенням зобов'язань за цим договором. Постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Осіпової О.Ю. від 11.09.2013р. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Серед майна, на яке накладено арешт, також є автомобіль MAZDA, модель - 3, рік випуску - 2007, колір - сірий, тип ТЗ - легковий седан -В, номер агрегатів: шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], який перебуває у заставі в ПАТ "УкрСиббанк". Відповідно до ст.1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно з ч.4 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.7 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею: у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зазначається, що публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно. Враховуючи вищезазначену позицію Пленуму Вищого адміністративного суду України, колегія суддів дішла висновку, що позивач, звертаючись з адміністративним позовом до Вінницького адміністративного суду, невірно обрав спосіб захисту порушеного права - звільнення з-під арешту рухомого майна. Таким чином, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, зважаючи на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied