Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання відповідача вчинити певні дії за період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2011 року. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2013 року позовні вимоги було задоволено повністю. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва у період з 19 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити суму підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком [PERSON]. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1-ї інстанції встановлено, що позивач відноситься до категорії осіб із статусом дитина війни і на нього розповсюджуються пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Законом України "Про Державний бюджет на 2011 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно ст. 52 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27.04.2010 року № 2154 - VІ та Закону України " Про Державний бюджет на 2011 рік " розміри державних соціальних гарантій на 2010 - 2011 роки, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Отже, нарахування та виплата у 2010 та 2011 роках дітям війни підвищення до пенсії повинно здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Судом першої інстанції надано вірну правову оцінку вищезазначеним правовідносинам, однак було визначено кінцеву дату виплат суми підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, проте суд апеляційної інстанції не може погодитися з цим, виходячи з наступного. З правового аналізу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України вбачається, що під час розгляду спору суд може надати оцінку тим рішенням, діям чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вже були прийняті, вчинені чи допущені на момент виникнення спору. Тобто, нормами КАС України не передбачено можливості зобов'язати відповідача вчиняти у майбутньому певні дії, виходячи тільки з теоретичної можливості допущення ним в подальшому порушення прав, свобод та інтересів позивача. За умови сталості нормативної бази, вказаний перерахунок має здійснюватись на постійній основі, за умови виникнення обставин, що його зумовлять та сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, без обмеження терміну або строку його проведення. З урахування позиції Верховного суду України, достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача є саме визначення обов'язку проведення перерахунку належного йому підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії з дати, з якої він має право та вимагає проведення перерахунку без обмеження кінцевого терміну або строку протягом якого такий перерахунок має здійснюватись. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є помилковими лише в частині визначення кінцевого терміну відповідних виплат, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а відповідач повинен здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період починаючи з 19 лютого 2011 року, з урахуванням виплачених сум вказаної допомоги. У зв'язку з чим оскаржувана постанова суду 1-ї інстанції підлягає зміні, оскільки суд по суті правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: partial