Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

13 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправними дій щодо безпідставного занесення до картки особового рахунку [PERSON] в графу "нараховано" згідно розрахунку даних у сумі 4 572 грн. 42 коп., скасування вимоги про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області виправити дані картки особового рахунку [PERSON] В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до сатті 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії, згідно статті 67 Конституції України відсутній обов'язок щодо сплати кожного єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Зазначив, що до даних картки його особового рахунку 21 січня 2013 року у графу "Нараховано" відповідачем занесено дані згідно розрахунку у сумі 4 572 грн. 42 коп., що, на думку позивача, є порушенням Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, а саме: вказані суми, на думку позивача, не є узгодженими. Позивач наголошував на тому, що жодних розрахунків відповідачем йому для узгодження не надсилалось, та, що занесення даних до картки особового рахунку платника внесків згідно розрахунку, чинним на дану занесення відповідних даних законодавством України не було передбачено. За таких обставин, вважає, що вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469 сформована всупереч законодавства України. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 22 січня 2014 року надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву зазначав, що відповідно до чинного Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", збір єдиного внеску здійснюється в обов'язковому порядку та на регулярній основі. Зазначив також, що позивачем було порушено підпункт 4 пункт 2 статті 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме: неправильно подано звіт за 2012 рік про суми нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, не визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок в розмірі меншому за розмір мінімального страхового внеску фізичної особи - підприємця у сумі 0 грн. Враховуючи викладене, відповідачем у графу "нараховано" були занесені дані у сумі 4 572 грн. 42 коп. Відповідно до діючого законодавства [PERSON] було направлено вимогу про сплату боргу в сумі 4 572 грн. 42 коп. Тому, відповідач вважає, що Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області діяло у відповідності до норм чинного законодавства. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) зареєстрований як фізична особа - підприємець 11 листопада 2009 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області /а. с. 43/ і є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області. Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серія [NUMBER] від 20 травня 2012 року ФОП [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року. Позивачем подано в лютому 2013 року до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці звіт за 2012 рік, згідно якого сплаті підлягає сума єдиного внеску у розмірі 0 грн. У зв'язку з поданням позивачем звіту за 2012 рік про суми нарахування єдиного внеску у розмірі меншому за розмір мінімального страхового внеску фізичної особи - підприємця у сумі 0 грн., Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кременчуці встановлено, що позивачем порушено підпункт 3 пункту 1 статті 7 Закону України № 2464-VI, а саме: занижено суму єдиного внеску, а тому УПФУ в м. Кременчуці донараховано мінімальний страховий внесок для ФОП [PERSON] за 2012 рік у розмірі 4 572 грн. 42 коп. 05 лютого 2013 року позивачу була направлена вимога про сплату боргу № Ф-469. Згідно вказаної вимоги станом на 01 лютого 2013 року заборгованість зі сплати єдиного внеску за [PERSON] становить 4 572 грн. 42 коп. Також, до картки особового рахунку фізичної особи підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, ФОП [PERSON] було внесено суму недоїмки у графі "Внесок, нарахований до сплати: нараховано згідно розрахунку" у розмірі 4 572 грн. 42 коп. /а. с. 5/. Позивач в позовній заяві зазначає, що дії Управління Пенсійного фонду України у м. Кременчуці щодо занесення до даних картки його особового рахунку 21 січня 2013 року даних щодо нарахування недоїмки відповідно до розрахунку у розмірі 4 572 грн. 42 коп. є протиправними. Зазначене твердження позивач обґрунтовує тим, що відповідно до підпункту 4.5.2 пункту 4.5 Інструкції платникам, визначеним підпунктом 2.1.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 2.1 Інструкції, які зобов'язані здійснити доплату до мінімального страхового внеску, органами Пенсійного фонду України для узгодження надсилається повідомлення - розрахунок за формою згідно з додатком 1. Разом з тим, жодних повідомлень-розрахунків Управлінням ПФУ в м. Кременчуці позивачу для узгодження не надсилалось та, що занесення даних до картки особового рахунку платника внесків згідно розрахунку, чинним на дану занесення відповідних даних законодавством України не було передбачено. Також, позивач зазначив, що працює на підприємствах на умовах трудового договору, у зв'язку з чим виконує погодинну норму праці максимум 10 годин щомісяця, в той час як відповідачем обраховано мінімальний розмір заробітної плати у місячному, а не погодинному розмірі. Тому, позивач вважає, що вимога від 05 лютого 2013 року № Ф-469 сформована всупереч законодавства України. Не погодившись з вказаною вимогою позивач 14 березня 2013 року звернувся до Управління ПФУ у м. Кременчуці з заявою про узгодження вимоги про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469, виданої УПФУ в м. Кременчуці /а. с. 46/. Рішенням № 3 від 21 березня 2013 року відповідач відмовив ФОП [PERSON] у задоволенні його заяви та не знайшов підстав для скасування оскаржуваної вимоги /а. с. 47/. Позивач 05 квітня 2013 року подав Головному управлінню ПФУ в Полтавській області скаргу на рішення № 3 по заяві про узгодження вимоги про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469 /а. с. 48-49/. Рішенням про результати розгляду скарги від 29 квітня 2013 року № 2814/11-23 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вимогу про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469 залишило без змін, а скаргу ФОП [PERSON] - без задоволення /а. с. 50/. Позивач не погодився з вказаними рішеннями та звернувся до суду з вимогою визнати протиправними дії УПФУ в м. Кременчуці щодо безпідставного занесення до картки особового рахунку [PERSON] в графу "нараховано" згідно розрахунку даних у сумі 4 572 грн. 42 коп., скасування вимоги про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-469, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області виправити дані картки особового рахунку [PERSON] Надаючи оцінку вказаним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Право на соціальний захист громадян гарантується статтею 46 Конституції України. Так, вказаною статтею визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом (стаття 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове соціальне страхування). Загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, та осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), громадян - суб'єктів підприємницької діяльності (стаття 5 Основ законодавства України про загальнообов'язкове соціальне страхування). Відповідно до вимог статті 7 Основ законодавства України про загальнообов'язкове соціальне страхування, загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню підлягають: 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в організаціях, установах незалежно від їх форм власності та господарювання; у фізичних осіб; 2) особи, які забезпечують себе роботою самостійно (члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності. Кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, відповідно до вимог статті 67 Конституції України. З викладеного вбачається, що громадяни, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані сплачувати до органів Пенсійного фонду України єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року N 2464-VI (далі -Закон № 2464-VI). Статтею 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дія Закону України № 2464-VI, відповідно до статті 2, поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом України № 2464-VI визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Так, статтею 4 Закону України № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є, серед іншого, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з вимогами пункту 3 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464, з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та Державною податковою адміністрацією України проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з Державною податковою адміністрацією України за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до статті 5 Закону № 2464 взяття на облік здійснюється Пенсійним фондом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Платникам єдиного внеску в порядку, встановленому Пенсійним фондом, безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік, в якому зазначається клас професійного ризику виробництва, до якого віднесено платника. Згідно абзацу 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Положеннями статті 8 Закону № 2464 визначено, що розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування. Частиною 2 статті Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Податкове законодавство не регулює порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не входять до системи оподаткування, на нього не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановленні пільги з нарахування та сплати єдиного внеску або звільнення від його сплати. Отже, обов'язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності. Крім того, суд зазначає, що ні Основами законодавства України про загальнообов'язкове соціальне страхування, ні Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування, або працюють на інших підприємствах та сплачують внески з нарахованої заробітної плати. За таких обставин, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що серед визначених Податковим кодексом України податків та зборів не зазначено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому у позивача відсутній обов'язок його сплачувати. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Частиною 2 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до пункту 3.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 N 21-5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 р. за N 994/18289 (далі - Інструкція), для платників, зазначених у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування розмір єдиного внеску становить 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід). За таких обставин, твердження позивача стосовно виконання ним погодинної норми праці максимум 10 годин щомісяця, в той час як відповідачем обраховано мінімальний розмір заробітної плати у місячному, а не погодинному розмірі, є необґрунтованим і з огляду на положення пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464, згідно якого мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" встановлено розмір мінімальної плати на 2012 рік у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. Отже мінімальний розмір страхового внеску у 2012 році у місячному розмірі становить: з 1 січня - 372,33 грн. (1073 грн. х 34,7 %), з 1 квітня - 379,62 грн. (1094 грн. х 34,7 %), з 1 липня - 382,39 грн. (1102 грн. х 34,7 %), з 1 жовтня - 387,95 грн. (1118 грн. х 34,7 %), з грудня - 393,50 грн. (1134 грн. х 34,7 %). Тобто, у 2012 році розмір мінімального страхового внеску для фізичних осіб - підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування, склав 4 572 грн. 42 коп. Згідно пункту 2.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 року N 22-2, звіт до органів Пенсійного фонду подається особисто фізичною особою, страхувальником або відповідальною особою фізичної особи або страхувальника за місцем взяття на облік в органах Пенсійного фонду. Як вже було зазначено, позивачем до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці в лютому 2013 року подано звіт за 2012 рік, згідно якого сплаті підлягає сума єдиного внеску у розмірі 0 грн. Згідно статті 12 Закону України № 2464 завданнями Пенсійного фонду є забезпечення збору єдиного внеску, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску;здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску. Відповідно до пункту 4.9 Інструкції обчислення єдиного внеску органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів Пенсійного фонду, інформації територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політик, про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. У зв'язку з поданням позивачем звіту за 2012 рік про суми нарахування єдиного внеску у розмірі меншому за розмір мінімального страхового внеску фізичної особи - підприємця у сумі 0 грн., Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кременчуці встановлено, що позивачем порушено підпункт 3 пункту 1 статті 7 Закону України № 2464-VI, а саме: занижено суму єдиного внеску, а тому мінімальний страховий внесок для ФОП [PERSON], склав у 2012 році 4 572 грн. 42 коп. Згідно пункту 6.2 Інструкції сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 1 Закону України № 2464 недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом Оскільки судом встановлено, що на позивача чинним законодавством покладено обов'язок зі сплати єдиного внеску, то сума у розмірі 4 572 грн. 42 коп., нарахована Управлінням Пенсійного фонду у м. Кременчуці позивачу, є недоїмкою. Згідно пункту 2.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 N 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за N 988/18283 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), документами, на підставі яких здійснюється облік сум нарахованих платежів шляхом занесення інформації про суми, що підлягають сплаті платниками, до карток особових рахунків платників, є: самостійно визначені платником та розраховані відповідним органом Пенсійного фонду на підставі вимоги про сплату недоїмки. Пунктом 2.3 Порядку внесення даних про нарахування, зменшення, списання сум платежів здійснюється відповідальними працівниками відділів обліку надходження платежів органів Пенсійного фонду у такому порядку. Документи, що підтверджують нараховані суми платежів, самостійно визначені платником у звітності, завантажуються до автоматизованої інформаційної системи в автоматичному режимі. З електронної бази звітності дані про нараховані суми платежів платника вносяться до карток особових рахунків платників в автоматичному режимі. Суми платежів, за якими здійснюється процедура оскарження до органів Пенсійного фонду у встановленому порядку, вносяться до карток особових рахунків платників із зазначенням терміну сплати відповідних сум платежів після її закінчення. Згідно пункту 3.4 Порядку у картках особових рахунків фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, відображаються дані про платника, його ознака та інформація про стан розрахунків (суми нарахованого та сплаченого платежу, суми боргу або надміру сплачені) та інше. Усі вартісні операції в картках особових рахунків платників здійснюються в гривнях та копійках (пункт 3.5 Порядку). Облік нарахованих сум платежів, відповідно до розділу 4 Порядку, здійснюється в такому порядку. Відображенню в картках особових рахунках платників підлягають нараховані: суми платежів, самостійно визначені платником; суми платежів, нараховані (зменшені, списані) відповідним органом Пенсійного фонду. Згідно пункту 4.2.2 Порядку суми платежів, нарахованих (зменшених) відповідним органом Пенсійного фонду, проводяться у картках особових рахунків за даними реєстру виданих вимог про сплату недоїмки та нарахування пені, журналу обліку рішень про застосування фінансових санкцій, розрахунків або повідомлень-розрахунків у частині узгоджених сум. Облік сум платежів, нарахованих відповідним органом Пенсійного фонду, відображається в картці особового рахунку платника у графах: "Донараховано за результатами перевірки органом Пенсійного фонду"; "Донараховано за результатами звірки з ДПА"; "Нараховано відповідно до повідомлень-розрахунків"; "Належить до сплати штрафів"; "Нараховано пені"; "Належить до сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій"; "Належить до сплати фактичних витрат на виплату пенсій науковим працівникам". Проведення операцій в картках особових рахунків платників здійснюється в хронологічному порядку (пункт 4.3 Порядку). Так, позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачем безпідставно включено до картки особового рахунку суму недоїмки у розмірі 4 572 грн. 42 коп. на підставі розрахунку, в той час як відповідний розрахунок відповідачем на адресу позивача для узгодження не надсилались. Згідно додатка до заперечень від 03 лютого 2014 року відповідач зазначив, що у зв'язку з тим, що позивачем було неправомірно подано звіт за 2012 рік, 21 січня 2013 року [PERSON] було донараховано єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, виставлено оскаржувану вимогу. Так, відповідачем на підтвердження вказаних обставин надано до суду картку особового рахунку [PERSON] /а. с. 63/, з якої вбачається, що до останньої включено суму недоїмки у графу "нараховано згідно розрахунку" у розмірі 4 572 грн. 42 коп. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно внесено до картки особового рахунку позивача відомості про недоїмку за 2012 рік у розмірі 4 572 грн. 42 коп. Також, суд зауважує, що у будь - якому випадку, за наявності недоїмки, орган Пенсійного фонду повинен був внести вказаний борг до картки особового рахунку платника єдиного внеску відповідно до вимог пункту 2.2 Порядку, і такі дії не змінюють прав та обов'язків позивача. Згідно статті 25 Закону України № 2464 рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідно до положень пункту 6.3 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Згідно пункту 6.4 Порядку вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, актів звірок з органами податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган Пенсійного фонду України веде реєстр виданих вимог про сплату недоїмки за формою згідно з додатком 6. При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина - літери "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-а частина - порядковий номер, 3-я частина - літера "У" (узгоджена вимога). Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги та внесення даних до відповідного реєстру в той самий день вимога передається працівнику, на якого покладено обов'язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів, для вручення платнику. Цей працівник в день отримання вимоги надсилає (вручає) її платнику, при цьому корінець вимоги залишається у Пенсійному фонді. Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України. Вимога від 05 лютого 2013 року № 469 про сплату боргу у розмірі 4 572 грн. 42 коп. була сформована на підставі облікових даних з картки особового рахунку платника [PERSON], тобто з урахуванням вимог пункту 6.4 Порядку. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № 469 відповідає приписам чинного законодавства України, а дії Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці щодо внесення відомостей про наявність недоїмки до картки особового рахунку позивача та винесення вимоги по сплаті недоїмки є правомірними. Виходячи з меж заявлених позовних вимог та наявних матеріалів справи, суд не вбачає в діях та рішеннях Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці порушення прав та інтересів позивача, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасувати вимоги про сплату боргу не підлягають задоволенню. З огляду на приписи ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied