Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

[PERSON] 27.11.2013 року зареєстрована Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про держану реєстрацію фізичної особи-підприємця, та є платником податків та зборів, передбачених ст. 9 Податкового кодексу України. ФОП [PERSON] у грудні 2013 року звернулося до ДПІ з заявами про застосування спрощеної системи оподаткування та обрана спрощена система оподаткування - III група, за ставкою єдиного податку - 3% . 12.12.2013 року ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим було відмовлено у реєстрації ФОП [PERSON] за спрощеною системою оподаткування III групи. Зазначене стало підставою для звернення ФОП [PERSON] з позовною заявою до суду. Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно. Тому, вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача, суд зобов'язаний перевірити, чи є правомірними дії відповідача щодо прийняття відмови у застосуванні позивачем спрощеної системи оподаткування III групи. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим Кодексом України. Відповідно до п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України, юридична особа або фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, і реєструється як платник єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Згідно з п. 291.4. ст..291 Податкового кодексу України Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 150000 гривень; 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005 ), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої або п'ятої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для таких груп; 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень; 4) четверта група - юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: середньооблікова кількість працівників не перевищує 50 осіб; обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень. 5) п'ята група - фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена; обсяг доходу не перевищує 20000000 гривень; 6) шоста група - юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20000000 гривень. Статтею 293 Податкового кодексу України визначено ставки єдиного податку, так п. 293.3.1. передбачає, що відсоткова ставка для третьої і четвертої груп платників єдиного податку складає: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку. Відповідно до п. 298.1.1. ст.. 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву. Пунктом 298.1.2. ст. 298 Податкового кодексу України Зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація. Зареєстровані в установленому законом порядку суб'єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої - шостої груп, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації. Судом встановлено, що ФОП [PERSON], зареєстрована Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради АРК 26.11.2013 року за №28820000000036995, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ. 27.11.2013 року позивачем до ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та обрана спрощена система оподаткування - III група, за ставкою єдиного податку - 3%. 12.12.2013 року за вих. № 7873/0/17.4 та № 7876/0/18.3 ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим були надані відповіді наступного змісту. Так, листом за вих. № 7873/0/17.4 органами ГУ Міндоходів в АР Крим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку за ставкою 3 відсотки, у зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] не є платником податку на додану вартість та надано додаткову рекомендацію щодо подання нової заяви про реєстрацію платника єдиного податку за вищою ставкою - 5 відсотків. У листі за вих. № 7876/0/18.3 ФОП [PERSON] було відмовлено в реєстрації як платника ПДВ, з огляду на те, що останньою не здійснюється поставка товарів/послуг або не відповідає вимогам, визначеним ст.180, п. 181.1 ст. 181, п. 182.1 ст. 182 та п.183.7 ст.183 ПКУ. Так, перевіривши норми Податкового кодексу України, які визначені відповідачем, як підстави для відмови у реєстрації ФОП [PERSON] за спрощеною системою оподаткування, судом встановлено наступне. Пункт 181.1. статті 181 Податкового кодексу України передбачає вимоги щодо реєстрації осіб як платників податку, а саме у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку. Згідно зі ст. 182. П. 182.1 ПК України, добровільна реєстрація платників податку, виникає якщо особа, яка відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій відсутні або є меншими від встановленої зазначеною статтею суми, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою. Пунктом 183.7 ст. 183 ПК України, передбачений порядок реєстрації платників податку, відповідно до якого заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. Платники податку, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнання електронних документів, можуть подати реєстраційну заяву засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку може бути подана державному реєстратору як додаток до реєстраційної картки, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця. Електронна копія реєстраційної заяви, виготовлена шляхом сканування, передається державним реєстратором до контролюючих органів одночасно з відомостями з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" . У реєстраційній заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку. З аналізу п. 181.1. ст. 181 Податкового кодексу України вбачається, що дана стаття визначає вимоги щодо обов'язкової реєстрації особи, як платника податку виходячи із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців, яка сукупно перевищує 300000грн. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач у даному випадку зобов'язаний зареєструватися платником ПДВ з іншої причини, а саме, тому що їм обрана III група єдиного податку за ставкою 3 відсотки від доходу з оплатою податку на додану вартість. Посилання відповідача на статтю 182 ПКУ, не має відношення стосовно виниклих правовідносин між сторонами та є взагалі не доречною, тому як визначає добровільну реєстрацію платників податку. Застосування органами ДПІ п. 183.7 ст. 183 ПК України у своєї відмові в реєстрації позивача за спрощеною системою оподаткування, також є протиправним, з огляду на те що в інтересах ФОП [PERSON] діяла [PERSON], на підставі нотаріально завіреної довіреності, що в свою чергу повністю відповідає вимогам діючого законодавства України. Таким чином, судом встановлено, що Податковим кодексом України для знову створеної фізичної особи підприємця не передбачені будь-які додаткові критерії щодо обрання ІІІ групи платника єдиного податку за ставкою 3 відсотки із сплатою ПДВ. Отже, вимоги відповідача стосовно проведення позивачем первинної реєстрації по III групі платників єдиного податку за ставкою 5 відсотків, і перехід на ставку 3 відсотки тільки після досягнення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів / послуг протягом останніх 12 календарних місяців, понад 300000 гривень не передбачені діючим законодавством, а тому відмова ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК викладена у листах від 12.12.13 за вих.. № 7876/0/18.3 та 7873/0/17.4 є протиправною та такою що здійсненна с порушенням норм Податкового кодексу України. Таким чином, приймаючи до уваги фактичні обставини, які перевіренні належними доказами стосовно наявності права ФОП [PERSON] на отримання реєстрації за спрощеною системою оподаткування III групи., суд з урахуванням висновків щодо наявності владних повноважень у ГУ Міндоходів в АРК відносно надання позивачу цієї реєстрації, знаходить позов доведеним у позовних вимогах до ГУ Міндоходів в АРК. Суд враховує, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів. Відповідно до вимог частині 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Стаття 71 КАС України передбачає обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При таких обставинах суд вважає, що зав'ялений позов ФОП [PERSON] стосовно визнання протиправною відмову ГУ Міндоходів в АРК в реєстрації позивача платником єдиного податку за ставкою 3% та платником ПДВ та зобов'язання здійснити зазначену реєстрацію відповідно до заяв, поданих 05.12.2013 року, підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Під час судового засідання, яке відбулось 03.02.14 оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 07.02.14.

Результат розгляду: granted