Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Заступник прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток», в якому просив суд зобов'язати відповідача виконати вимоги рішень Державної екологічної інспекції у Харківській області про тимчасову заборону (зупинення) діяльності від 25.06.2013 року №60/01-05 та 59/01-05 шляхом тимчасового зупинення використання технічного обладнання, що утворює забруднюючі речовини, які потрапляють в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; допустити державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківській області на територію для проведення опломбування технологічного обладнання за адресами: Харківська область, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а, Харківська область, Харківський районі, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року у задоволені позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаною постановою, заступник прокурора подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, 01 жовтня 2012 року між ТОВ «Тиса» (орендодавець) та ТОВ «Восток» (орендатор) укладено договір оренди №110993, відповідно до якого останній приймає в тимчасове платне використання автозаправні станції, які розташовані за адресами: Харківська область, Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а; Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302 (а.с. 85 - 91). Також, згідно матеріалів справи, на зазначені автозаправні станції ТОВ «Тиса» отримало дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №6322883504-91 (строк дії з 09.06.2011 року по 09.06.2016 року), №6325110700-241 (строк дії з 21.07.2011 року по 21.07.2016 року) (а.с. 92 - 94). В подальшому посадовою особою Державної екологічної інспекції у Харківській області у період з 16.04.2013 року по 29.04.2013 року проведено планову перевірку підрозділів ТОВ «Восток» на території Харківської області на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами; за наслідками перевірки складено акт №536/01-03/06-11. Актом перевірки встановлено, що на території Харківської області розташовано 8 АЗС за адресами, зокрема: Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а (АЗС №06010/0), Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302 (АЗС №06012). Також, актом перевірки встановлено, що в порушення ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами отримано ТОВ «Тиса», а не ТОВ «Восток» (а.с. 14 - 16). 08 травня 2013 року на підставі акту перевірки за виявлені порушення відповідачу було видано припис, яким серед іншого, зобов'язано по АЗС №06010/0, №06012 отримати дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ «Восток», не здійснювати викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу (п. 26, 27, 32, 33 припису) (а.с. 38 - 39). Припис отримано відповідачем 17.05.2013 року, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 42). Також, Заступником Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області відповідно до Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 29 жовтня 1992 року №2751-XII на підставі акту перевірки за відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря були винесені рішення від 25 червня 2013 року №59/01-05, №60/01-05, якими тимчасово заборонено (зупинено) діяльність (експлуатації) автозаправних станцій, що знаходяться за адресами: Харківська область, Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а (АЗС №06010/0); Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302 (АЗС №06012) (а.с. 44 - 46, 49 - 51). Зазначені рішення отримані відповідачем 04.07.2013 року, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого відправлення (а.с. 47). Також, 11 липня 2013 року посадовою особою Державної екологічної інспекції у харківській області були винесені розпорядження №40-р, №41-р про проведення опломбування (опечатування) експлуатації вищенаведених автозаправних станцій ТОВ «Восток» (а.с. 52, 53). У зв'язку із недопущенням посадової особи Державної екологічної інспекції у Харківській області на об'єкт для проведення опломбування, останнім були складені відповідні акти від 12.07.2013 року (а.с. 54, 55). Також, за не допуск посадових осіб Державної екологічної інспекції у Харківській області до проведення опломбування відповідно до розпоряджень стосовно начальників АЗС №06010/0, №06012 були винесені постанови про накладення адміністративного стягнення від 22 липня 2013 року №06-23-468, 06-23-467 (а.с. 65 - 66, 71 - 72, ). В запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначає, що товариство не є власником АЗС, що розташовані за адресами: Харківська області, Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а (АЗС №06010/0), Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302 (АЗС №06012), а є орендарем, тому не має обов'язку та можливості отримати дозвіл на викиди в атмосферне повітря. Зазначений дозвіл було отримано власником АЗС - ТОВ «Тиса». Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача. Проте, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції з наступних підстав. Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та державних адміністраторів. Цей Закон визначає дозвільну систему у сфері господарської діяльності як сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, державними адміністраторами та суб'єктами господарювання у зв'язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, видачею дублікатів, анулюванням документів дозвільного характеру (стаття 1 Закону). Також, положеннями статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначено, що дозвільні органи - органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру. Документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності; Отже, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є документом дозвільного характеру. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо. Порядок регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами визначено у ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Положеннями частин п'ятої та шостої вказаної статті передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 11 статті 11 Закону). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи. Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Отже, обов'язковою умовою роботи автозаправних станцій є наявність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, проте, відповідач вважає, що оскільки він є орендарем вказаних АЗС, то він не повинен отримувати вказані дозволи. Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі надання на підставі договору оренди чи інших договорів у тимчасове користування приміщень та обладнання за умови збереження виду діяльності і стану цих приміщень та обладнання від орендаря або іншого користувача не вимагається отримання документа дозвільного характеру на їх використання (експлуатацію), крім потенційно небезпечних об'єктів та в разі експлуатації машин, механізмів, устаткування (далі - устаткування) підвищеної небезпеки, якщо інше не встановлено законом. Відповідальність за використання (експлуатацію) приміщень та обладнання покладається на особу, визначену відповідним договором. Відповідно до Переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 р. №554, автозаправні станції віднесені до об'єктів підвищеної небезпеки. Таким чином, колегія суддів вважає, що законодавство не звільняє відповідача від обов'язку отримання дозволів у випадку оренди потенційно небезпечного об'єкту. При цьому, статтею 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом. Разом з тим, відповідно до пп. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242 ПК України об'єктом та базою оподаткування екологічним податком є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Отже, у разі якщо підприємство здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, не отримавши на це дозвіл, посадові особи несуть відповідальність згідно законодавством України. Крім того, підприємство повинно нарахувати i сплатити до бюджету екологічний податок. Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №454/2011, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку. Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря). Згідно абзацу 18 пункту 6 Положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах. Відповідно до частини п'ятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Відповідно до пункту частини першої статті 1832 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням. Таким чином, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо тимчасового зупинення діяльності автозаправних станцій, що знаходяться за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Комсомольська, 100а (АЗС №06010/0); Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 302 (АЗС №06012, до отримання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Що стосується вимог про допуск посадових осіб Державної екологічної інспекції у Харківській області на територію автозаправних станції для проведення опломбування технологічного обладнання, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до положень абзаців 16, 17 пункту 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право опломбовувати приміщення, устаткування, апаратуру підприємств, установ, організацій та об'єктів, стосовно яких було прийняте в установленому порядку рішення про обмеження чи тимчасове зупинення їх діяльності. Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені вимоги не є вжиттям заходу реагування у розумінні статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який потребує підтвердження обґрунтованості адміністративним судом. Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є порушення норм матеріального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial