Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

28 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії та просить зобов»язати відповідача здійснити нарахування та поновити виплату пенсії позивачу, який постійно проживає за межами України в Державі Ізраїль на підставах, визначених пенсійним законодавством починаючи з 07 жовтня 2009 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03.03.2014 року позовні вимоги за період з 07.10.2009 року по 05.07.2012 року включно залишені без розгляду. В судове засідання сторони не з»явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач позов не визнає. Судом встановлено, що позивач є громадянином України, працював та проживав у місті Чернігові. З 12.10.1986 року позивачу було призначено пенсію за віком по списку №2. У 1999 році позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв»язку з чим нарахування та виплату пенсії йому було припинено. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказані положення визнано неконституційними - такими, що не відповідають Конституції України та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення. Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших Законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття Закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. З прийняттям рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії, незалежно від місця його постійного проживання. Після прийняття зазначеного рішення і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічної та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Посилання відповідача на ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не може бути правовою підставою для відмови позивачу в отриманні передбаченого статтею 46 Конституції України соціального захисту у вигляді отримання пенсії, оскільки позбавлення позивача такого права суперечить Конституції України, про що, зокрема, вказано у Рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яке є безумовною підставою для нарахування та виплати пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України. Отже, враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Результат розгляду: granted