Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Позивач просить зобов'язати відповідача 1 провести нарахування та виплату грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, їй та її неповнолітнім дітям: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у відповідності до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі, що дорівнює 40% мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» щомісячно за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року з врахуванням раніше виплачених сум; зобов'язати відповідача 2 провести нарахування доплати до заробітної плати громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення в зоні гарантованого добровільного відселення, передбачену ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» пропорційно відпрацьованого робочого часу щомісячно за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року та передати документи на виплату до УПЗСН Овруцької РДА -відповідача 1 у справі, мотивуючи тим, що вона перебуває на обліку в УПСЗН Овруцької РДА - відповідача 1 у справі - як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, проживає в [ADDRESS] та постійно працює в Словечанській сільській раді Овруцького району Житомирської області - відповідача 2 у справі; їй виплачувались щомісячна грошова допомога на чисте харчування та доплата до заробітної плати, однак в меншому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно з постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 року, що призвело до порушення його прав. Відповідач правом, передбаченим ст.ст.49, 51, 112, 117 КАС України не скористався, заяви про визнання позову або письмового заперечення на позов у встановлений ч.3 ст.183-2 КАС України строк на подав. Дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керуєтсья принципом законності, відповідно до якого рган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року позивач проживала в с.Тхорин та працювала у виконкомі Словечанської сільської ради с.Словечне Овруцького району Житомирської області і має статус громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 03.03.1997 року, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які мають статус громадян, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копіями посвідчень серії [NUMBER] від 19.11.1998 року та серії [NUMBER]. Переліком населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року, села Тхорин та Словечне Овруцького району Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно з ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата до заробітної плати у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати. Вказана грошова допомога та доплата нараховувались і виплачувались відповідачами позивачу у розмірах, які передбачені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є значно меншим, ніж це передбачено ст.ст.37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що позивач вважає протиправним. Оцінюючи правову позицію позивача щодо наявності у нього права на отримання коштів у розмірах, передбачених ст.ст.37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року, суд не погоджується з такою, виходячи з наступного. Статтями 113, 116, 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, у своїй діяльності керується Конституцією України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови, розпорядження в межах своєї компетенції, зокрема здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України. Таким чином, законодавчий орган України визначив, що КМ України як державний орган має право забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надав право КМ України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується із функціями Уряду України, визначеними пунктами 2 та 3 ст.116 Конституції України. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що зокрема у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. У світлі рішень Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі й на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України, закону про Державний бюджет на відповідний рік та інших законів України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян). Фінансування компенсаційних виплат, доплат та різних видів допомоги, передбачених Законом, здійснюється відповідно до обсягів, затверджених законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, тобто виконання Закону повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету. Слід зазначити що частиною другою статті 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а стаття 63 Закону закріплює норму, якою стверджується, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Отже, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а УПСЗН - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного Бюджету України. Таким чином, суд доходить висновку щодо правомірності дій відповідачів по нарахуванню і виплаті позивачу у 2013 році грошової допомоги у зв'язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства і доплати до заробітної плати на підставі положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була прийнята на виконання вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і є чинною на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про нарахування та виплату коштів за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року не підлягають задоволенню. Тому в адміністративному позові слід відмовити. Сплачений судовий збір в розмірі 146,16 грн. залишається за позивачем.

Результат розгляду: denied