Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Дніпропетровська митниця Міндоходів звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П’ятницького А.В., в якому просить зобов'язати відповідача розглянути скарги на постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) щодо примусового виконання постанови Дніпропетровської митниці Міндоходів у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та за результатами розгляду винести відповідну постанову. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не винесено відповідної постанови за результатами розгляду належним чином складених скарг митниці, що в свою чергу позбавило позивача можливості оскаржити процесуальний документ у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 06.12.2013 року Дніпропетровська митниця Міндоходів листами №14/4-23/2746, №14/4-23/2748 звернулась до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області зі скаргами на постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) від 13.11.2013 року №ВП 40681914 та №ВП 40681631 щодо примусового виконання постанови Дніпропетровської митниці Міндоходів від 26.06.2013 року №0209/110000001/13 стосовно громадянина Німеччини Романа Фіберта у частині стягнення штрафу та витрат в адміністративній справі. 11.01.2014 року на адресу позивача надійшов лист начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П’ятницького А.В. від 08.01.2014 року №М-978-02, М-977-02, згідно якого повідомлено, що за результатами розгляду питань, порушених у скаргах Дніпропетровській митниці Міндоходів, встановлено, що скарги подано без дотримання вимог статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим відповідь надається в порядку, передбаченому Законом України «Про інформацію», та запропоновано надіслати виконавчі документи на адресу Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з відповідними заявами про відкриття виконавчого провадження для подальшого їх виконання. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Відповідно до частини 3 статті 82 вказаного Закону України скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Згідно частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» (частина 8 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»). Так, судом встановлено, що при поданні скарг Дніпропетровською митницею Міндоходів не було дотримано пункту 2 частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а саме до скарг не було додано довіреності, яка видається від імені юридичної особи за підписом її керівника і завіряється печаткою цієї організації. Крім того, суд зауважує, що Дніпропетровською митницею Міндоходів було подано скарги до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо скасування постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження, в той час, як відповідно до приписів статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Частиною 2 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 84 Закону України «Про виконавче провадження» здійснювати перевірку законності виконавчого провадження мають право, заступники начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі - начальники управлінь державної виконавчої служби, їх заступники - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень таких управлінь і районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих зазначеним управлінням юстиції. Згідно частини 1 статті 86 Закону України «Про виконавче провадження» посадові особи, зазначені у статті 84 цього Закону, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням вищої посадової особи, з власної ініціативи або під час розгляду поданої відповідно до частини сьомої статті 82 цього Закону скарги на постанову начальника підпорядкованого органу державної виконавчої служби, винесену за результатами розгляду скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб державної виконавчої служби. Стосовно твердження позивача щодо невинесення постанови начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області за результатами розгляду скарг позбавило митницю можливості оскаржити цей процесуальний документ у встановленому порядку, суд зазначає, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби також до суду. Крім того, таке право закріплено статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України. З огляду на викладене, начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області не було порушено право Дніпропетровської митниці Міндоходів на звернення безпосередньо до суду з позовною заявою. Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач надав відповідь з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову відсутні.

Результат розгляду: denied