Рішення адміністративного суду від 2014-04-02 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції (далі - відповідач-1, Реєстраційна служба Скадовського РУЮ) та Державного реєстратора Реєстраційної служби Скадовського РУЮ Бабича Владислава Володимировича (далі - відповідач-2, державний реєстратор), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 23.12.2013р. №9365804 про державну реєстрацію права власності [PERSON] (далі - третя особа) на квартиру [ADDRESS], а також зобов'язати відповідача-1 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності третьої особи на зазначену вище квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.03.2013р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, 11.04.2013р. останнім складено нотаріально посвідчений заповіт на користь позивача, а [INFO] [PERSON] помер. Тобто, позивач є спадкоємцем всього належного на день смерті [PERSON] майна, в тому числі і квартири [ADDRESS], яка належала померлому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993р. №9 та Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.03.2007р. ВЕЕ №961804. Право власності [PERSON] зареєстрував в установленому порядку 14.03.2007р. в органах БТІ. При оформленні [PERSON] права на спадщину померлого чоловіка [PERSON] виявилось, що отримати Свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], а право приватної власності на цю квартиру зареєстровано з 10.12.2013р. за [PERSON] згідно рішення державного реєстратора від 23.12.2013р. №9365804. Як відомо позивачу, підставою для реєстрації за третьою особою права власності на квартиру слугував договір дарування від 09.07.2003р., відповідно до якого [PERSON] та його дружина [PERSON] подарували [PERSON] зазначену квартиру, яка належала їм згідно із Свідоцтвом про право власності на житло від 27.10.1993р. №9. Однак рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. цей договір було визнано недійсним і зобов'язано Скадовську нотаріальну контору анулювати договір дарування, вчинивши про це відповідний напис. В подальшому [INFO] [PERSON] померла і [PERSON] на підставі отриманого Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.03.2007р. ВЕЕ №961804 став власником усієї квартири та зареєстрував своє право власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2007р. Серії ССС №904856. Таким чином, позивач вважає, що відповідач-2 при прийнятті оскарженого рішення не з'ясував належним чином та не надав оцінки обставинам реєстрації у 2007 році права власності на квартиру за [PERSON], що мало важливе значення для вирішення у грудні 2013р. питання про реєстрацію за третьою особою права власності на те саме майно; не звернув уваги на те, що подані [PERSON] документи з огляду на викладені обставини не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а також на те, що відповідне право вже зареєстровано за іншою особою, чим допустив подвійну реєстрацію речового права за двома особами та протиправно позбавив [PERSON] та його спадкоємця [PERSON] права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі письмових заперечень на позов не подали, у судове засідання не з'явились, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа та її представник заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що відповідач-2 при прийнятті оскарженого рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб. які визначені Конституцією та законами України, в тому числі і спеціальним законом у цій сфері - Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому вони посилались на те, що [PERSON] та його дружина [PERSON] згідно із нотаріально посвідченим договором від 09.07.2003р. подарували [PERSON] квартиру, щодо реєстрації права власності на яку існує даний спір. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. цей договір було визнано недійсним і зобов'язано Скадовську нотаріальну контору анулювати договір дарування, вчинивши про це відповідний напис, однак рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 30.09.2013р. скасовано рішення районного суду та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] (як правонаступнику [PERSON] та [PERSON]) у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним. Тобто договір дарування був і залишається чинним, він є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути здійснено державну реєстрацію речового права, [PERSON] при зверненні до державного реєстратора виконала всі передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" умови та подала всі необхідні документи, а тому у відповідача-2 не було підстав відмовляти у державній реєстрації її права власності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору від 09.07.2003р. [PERSON] та його дружина [PERSON] подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їм у рівних частках згідно із Свідоцтвом про право власності на житло від 27.10.1993р. №9. 14 серпня 2003р. Херсонським державним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності [PERSON] на вказану квартиру. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. цей договір було визнано недійсним і зобов'язано Скадовську нотаріальну контору анулювати договір дарування, вчинивши про це відповідний напис. [INFO] [PERSON] померла і [PERSON] на підставі отриманого Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.03.2007р. ВЕЕ №961804 та Свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993р. №9 зареєстрував право власності на зазначену квартиру, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2007р. Серії ССС №904856, виданим Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. 28 березня 2013р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. 11 квітня 2013р. [PERSON] складено заповіт на користь [PERSON], який посвідчений нотаріально при свідках [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 30.04.2013р. серії [NUMBER]. 30 вересня 2013р. рішенням Апеляційного суду Херсонської області скасовано рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. та відмовлено [PERSON] (як правонаступнику [PERSON] та [PERSON]) у задоволенні позову про визнання договору дарування від 09.07.2003р. недійсним. 10 грудня 2013р. [PERSON] звернулась до Реєстраційної служби Скадовського РУЮ із заявою та відповідним пакетом документів для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. До заяви додано, зокрема, договір дарування від 09.07.2003р., рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. та Апеляційного суду Херсонської області від 30.09.2013р. За наслідками розгляду поданих третьою особою документів відповідачем-2 23.12.2013р. прийнято рішення №9365804 про державну реєстрацію за нею з 10.12.2013р. права власності на вказану квартиру. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним вказаного рішення, суд виходить з наступного. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV). Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений ст. 15 Закону №1952-IV та включає в себе: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Підстави для державної реєстрації прав встановлені ст. 19 вказаного Закону і до них, зокрема, відносяться: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно із ч.5 ст.15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення. Деталізовано процедуру державної реєстрації прав власності, в тому числі і особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, яка прийнята на виконання вимог ст. 15 Закону №1952-IV і була чинною на час прийняття оскарженого рішення. Вирішуючи даний спір, суд не встановлює обставини набуття чи переходу права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] та не перевіряє і не надає оцінку правомірності підстав виникнення права власності на вказане майно, оскільки це не є компетенцією адміністративного суду. У разі існування спору щодо таких обставин він підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Даний же спір виник з приводу правомірності рішення державного реєстратора щодо реєстрації за третьою особою речового права і в межах розгляду цього спору установленню судом підлягають виключно обставини відповідності дії і рішення відповідача-2 вимогам Закону №1952-IV та дотримання ним встановленої цим же законом процедури державної реєстрації речового права Враховуючи, що предметом позову є скасування рішення про державну реєстрацію речового права, суд звертає увагу на те, що Законом №1952-IV передбачена можливість скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, але не установлені підстави для прийняття відповідного судового рішення. У зв'язку з цим суд вважає, що рішення державного реєстратора можливо визнати протиправним та скасувати, якщо в ході судового розгляду будуть установлені обставини щодо наявності на час прийняття оскарженого рішення передбачених Законом №1952-IV підстав для відмови у державній реєстрації речових прав. Такі підстави установлені ст. 24 Закону №1952-IV і їх перелік є вичерпним. Зокрема, встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до п.п. 16, 23 Порядку, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як видно з матеріалів реєстраційної справи на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], право власності на неї зареєстровано за третьою особою на підставі поданого нею 10.12.2013р. пакету документів: реєстраційної картки, паспорту, договору дарування від 09.07.2003р., витягу про реєстрацію права власності від 14.08.2003р. №1241085, технічного паспорту на квартиру від 31.10.2013р., рішень Скадовського районного суду Херсонської області від 28.04.2004р. та Апеляційного суду Херсонської області від 30.09.2013р., платіжних документів щодо оплати послуг з державної реєстрації речових прав. Оглядом оригіналів цих документів та їх копій установлено, що вони відповідають вимогам, які висуваються Законом №1952-IV до форми і змісту таких документів. В ході перевірки документів, що подані для державної реєстрації прав та їх обтяжень, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень відповідачем-2 у відповідності до положень Закону №1952-IV та Порядку здійснено пошук відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. При цьому відповідачем-2 отримано інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію 14.03.2007р. за [PERSON] права приватної власності на 1 / 1 квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.03.2007р. ВЕЕ №961804 та Свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993р. №9. Позивач вказує на цю обставину як на підставу для відповідача-2 відмовити у державній реєстрації прав, оскільки вона не дає змоги встановити відповідність заявлених третьою особою прав документам, що їх посвідчують. З цього приводу суд звертає увагу на те, що Законом №1952-IV не надано тлумачення такій підставі для відмови у державній реєстрації речових прав, як "подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують". У той же час, ч.2 ст.9 цього ж Закону визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Суд вважає викладене критеріями оцінки поданих для державної реєстрації документів щодо установлення відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують. Між тим позивачем не вказано, яким саме чином, на його думку, факт реєстрації у 2007 році за [PERSON] права власності на квартиру не дає змоги встановити відповідність заявлених [PERSON] прав документам, що їх посвідчують. Як видно з матеріалів справи, на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області, що набуло законної сили, фактично поновлено її право власності на нерухоме майно - квартиру, яке виникло у неї на підставі договору дарування від 09.07.2003р. і це право підлягає державній реєстрації. Спростування ж виникнення у третьої особи речового права та належності їй на праві власності нерухомого майна є майновим спором, який не може бути вирішений у порядку адміністративного судочинства та в межах розгляду даної справи. В той же час подані [PERSON] документи оформлені належним чином, з дотриманням письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, [PERSON] має повноваження подавати документи для державної реєстрації прав, відомості про нерухоме майно відповідають даним Державного реєстру, право власності третьої особи на це майно у той час ще не було зареєстровано, в тому числі і на підставі документів, поданих для державної реєстрації. З огляду на викладене суд не вбачає наявності на час винесення відповідачем-2 оскарженого рішення обставин, які б не давали йому змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують та були б підставою для відмови у державній реєстрації речових прав третьої особи. Враховуючи наведене, суд вважає рішення відповідача-2 від 23.12.2013р. №9365804 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно правомірним, оскільки воно прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України. Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування цього рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, як і вимоги про зобов'язання відповдіача-1 вчинити певні дії, оскільки вони є похідними від вимог про скасування рішення.

Результат розгляду: denied