Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

31 січня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька про стягнення заборгованості у загальній сумі 18 996,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року позивачем здійснені виплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання таким особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на загальну суму 18379,11 грн. Крім того, за цей період позивачем були понесені витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випаду на виробництві або професійного захворювання [PERSON] у сумі 317,16 грн., а також виплатою допомоги на поховання [PERSON] в сумі 300,0 грн. Постановою суду першої інстанції адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька (ЄДРПОУ 25967476, 83003, м. Донецьк, проспект Ілліча, 58) на користь управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька (ЄДРПОУ 21956234, 83052, м. Донецьк, вул. Овнатаняна, 50) заборгованість з відшкодування пенсії по втраті годувальника за період 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року у сумі 4755 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 99 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги УПФУ в повному обсязі, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечувала. Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги відповідача, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне. На підставі розпоряджень позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Годувальники цих осіб отримали ушкодження здоров'я на виробництві в Україні. За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року позивачем зазначеним особам здійснені виплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у загальній сумі 18379,11 грн. Пенсія по інвалідності [PERSON] призначена на підставі Акта про нещасний випадок на виробництві, згідно з яким [PERSON] в вересні 2000 року отримав трудове каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації. За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року [PERSON] отримав від позивача пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випаду на виробництві або професійного захворювання у сумі 317,16 грн. Позивачем також виплачено допомогу на поховання [PERSON] в сумі 300,0 грн. Відповідачем ці суми не були прийняти до заліку, що підтверджується актами щомісячних звірок та таблицями розбіжностей. Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється органами Пенсійного Фонду України. Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по втраті годувальника та пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду. З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності, в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Положення ч.2 п.5 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлює, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Витрати, понесені Пенсійним Фондом України у зв'язку із виплатою пенсій, передбачених ст.26 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вказане підтверджується ст.7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якої органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 1 квітня 2001 р. відшкодовують органам Пенсійного фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Призначення та сплата позивачем пенсії зазначеним особам у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що стався або яке виникло до 1991р. в СРСР та з цього часу в Україні, є відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", Угоди про гарантії прав громадян-учасників Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (ст.ст. 1,3), Угоди "Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язанні з виконанням ними трудових обов'язків" від 9 вересня 1994 року, Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, обов"язком УПФУ. Зазначені рішення та дії ніким не оскаржено, вони не визнані неправомірними, розпорядження про призначення пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві є діючими, а тому за наявності сплати сум пенсій у відповідача виник обов"язок їх відшкодувати. Тобто з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати в сумі 18379,11 грн. Статтею 25 Закону №1105 передбачено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду. До страхових виплат відповідно до п. "г" ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відносяться пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до п. 9 Порядку №5-4/4 відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788,"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Відповідно до п.9 ст. 34 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" причинний зв"язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів, якими згідно п.п. 2.10 п.2 Інструкції про встановлення причинного зв"язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом , затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров"я України від 15.11.2005р. є відповідна довідка МСЕК. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством про страхування від нещасного випадку, то застосовуються норми міжнародного договору. Державами колишнього Союзу РСР 9 вересня 1994 року підписана Угода "Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язанні з виконанням ними трудових обов'язків", яка є дійсною на день розгляду справи. Пунктом 2 Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва, іншого пошкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника у момент отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Відповідно до статті 9 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, сторони додержуватимуться такого порядку щодо відшкодування Працівникам шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, одержаного у зв'язку з виконанням трудових обов'язків: а) відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також смерті потерпілого здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника на момент одержання каліцтва; б) відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання або смерті потерпілого, яка настала у зв'язку з ним, здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника під час його трудової діяльності, яка викликала професійне захворювання, навіть якщо зазначене захворювання вперше було виявлене на території іншої Сторони. Факт нещасного випадку на виробництві [PERSON] підтверджується актом № 1 про нещасний випадок від 01 вересня 2000 року. Нещасний випадок стався 01 вересня 2000 року на підприємстві роботодавця, яке знаходиться на території іншої держави - Російської Федерації. В даному випадку трудові відносини, питання охорони праці та соціальні виплати регламентуються законодавством Російської Федерації. Тобто обов"язок відшкодовувати шкоду внаслідок каліцтва виник у іншої держави, а тому з урахуванням приписів спеціального законодавства України, яке регулює спірні правовідносини у відповідача не виникло обов"язку відшкодовувати витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За змістом Закону N 1105-XIV та Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2001 р. N 826 на виконання ч. 8 ст. 34 цього Закону, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 9 ст. 34 Закону N 1105-XIV причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2011 р. у справі N 21-48а11). Отже, вимоги позивача про відшкодування виплаченої [PERSON] допомоги на поховання в сумі 300,0 грн. мають підтверджуватися висновком відповідного медичного закладу щодо наявності причинного зв'язку смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Цей висновок у матеріалах справи відсутній, що виключає задоволення позову в цій частині. Враховуючи викладене судова колегія зазначає, що суд 1 інстанції частково дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивача, а тому постанову належить частково скасувати.

Результат розгляду: partial