Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

Торезька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області (надалі - позивач, Торезька ОДПІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Торезантрацит» (надалі - відповідач, ДП «Торезантрацит») про стягнення коштів з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 5 017 928,00 грн. Позов мотивовано наявністю у відповідача податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5 017 928,00 грн., який підлягає примусовому стягненню. Відповідач надав заяву від 07.02.2014р. №1-04/01-226 про визнання позовних вимог, а також заяву від 07.02.2014р. №1-04/01-214 про встановлення способу та порядку виконання постанови суду, в якій, посилаючись на скрутне фінансово-матеріальне становище, відповідач просить відстрочити на 12 місяців та розстрочити на 120 місяців стягнення податкового боргу у розмірі 5 017 928,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні від 14.02.2014р. проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив задовольнити заяву про встановлення способу та порядку виконання судового рішення. Представник позивача у судовому засіданні від 14.02.2014р. адміністративний позов підтримав, проти задоволення заяви про встановлення способу та порядку виконання постанови суду не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову, дійшов наступних висновків. Державне підприємство «Торезантрацит» зареєстроване у якості юридичної особи, ідентифікаційний код: 32366906, місцезнаходження: 86600, Донецька область, м. Торез, вул.Енгельса, буд.88, про що зазначено у свідоцтві про державну реєстрацію серії А00 №294811. Згідно довідки про взяття на облік платника податків від 28.10.2008р. №887/29-014-1, відповідач перебуває на обліку в Торезькій ОДПІ. Відповідач подав до Торезької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2013р., якою зазначив суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звіту (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього періоду у розмірі 5 017 928,00 грн. Згідно розрахунку суми боргу по ДП «Торезантрацит», у відповідача наявний борг зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5 017 928,00 грн., який виник на підставі вказаної декларації. Наявність заборгованості у вказаному розмірі підтверджується витягом з системи «Податковий блок». Відповідачу були надіслані перша податкова вимога від 04.06.2003р. №1/72 та друга податкова вимога від 08.07.2003р. №2/80, про що у матеріалах справи наявні відповідні корінці податкових вимог з відмітками про отримання 06.06.2003р. та 08.07.2003р. відповідно. До судового засідання відповідачем надана заява, якою адміністративний позов визнано у повному обсязі. Відповідно ч. 1,3 ст.136 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу. Частинами 3, 4 ст.112 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. На підставі викладеного суд приймає вказану заяву. Крім того, суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. За приписами ст.203 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Таким чином, на підставі декларації з податку на додану вартість за листопад 2013р. у відповідача виник податковий борг зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5 017 928,00 грн. Пунктом 95.1 ст.95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Згідно п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Таким чином, враховуючи вручення відповідачу податкової вимоги, наявні підстави для здійснення позивачем заходів щодо стягнення коштів відповідача в рахунок погашення податкового боргу. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, про що зазначено в п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України. Із наведеного вбачається наявність достатніх підстав для прийняття рішення щодо стягнення коштів з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків, у заявленому розмірі позовних вимог. Крім того, як вказувалось вище, відповідачем подана заява про встановлення способу та порядку виконання постанови суду шляхом відстрочення на 12 місяців та розстрочення на 120 місяців стягнення податкового боргу у розмірі 5 017 928,00 грн. В обґрунтування вказаної заяви, відповідач посилається на тяжке фінансово-економічне становище. Частиною першою ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Суд вважає передвчасним вирішення питання про встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом відстрочення та розстрочення виконання судового рішення, оскільки, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, сторони можуть звернутися до суду в порядку ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною 4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted