Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Сол-Агротрейд» до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення №0003312206 від 03.10.2013 року, щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10 398,00 грн.; податкових повідомлень-рішень від 30.10.2013 року: №0003322206 щодо збільшення суми грошового зобов'язання та стягнення штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість за основним платежем 589 918,00 грн. та штрафних санкцій 294 959,00 грн.; №0003332206 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 25 910,00 грн. та штрафних санкцій 12 955,00 грн.; №0003342206 щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 256582 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав викладених у позові. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини. Відповідач на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій. На підставі направлень, виданих ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області посадовими особами відповідача, згідно із підпунктом 20.1.4 пунктом 20.1 статті 20, пунктом 77.1, п.77.4 статті 77 Податкового Кодексу України, від 02.12.2010 р. № 2755-VІ, та відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на вересень 2013 року було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „СОЛ - АГРОТРЕЙД" ( ТОВ «СОЛ -АГРОТРЕЙД») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. Перевірка проводилась з 13.09.2013 року по 03.10.2013 року. Термін проведення перевірки продовжувався з 26.09.2013 року на підставі Наказу від 25.09.2013 року №794. За результатами зазначеної перевірки був складений акт №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року (а.с.29-56), на підставі якого було встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток та заниження податку прибуток, у зв'язку із порушенням позивачем положень п.п.135.5.4 п.165.5 ст.135, п.138.5.2 п.138.5, п.п.138.10.3, п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138, Податкового кодексу України; завищення від'ємного значення та заниження податку на додану вартість у зв'язку із порушенням позивачем положень п.184.7 ст.184, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.15 15 Підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та порушення «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходів, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», від 24.12.2010 року №1020, у зв'язку з чим податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків та суми утриманого з них податку за 1 квартал 2012 року надавалась ТОВ «СОЛ -АГРОТРЕЙД» з порушенням встановленого строку. За результатами проведеної перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №0003312206 від 03.10.2013 року, щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10 398,00 грн.; податкові повідомлення-рішення від 30.10.2013 року: №0003322206 щодо збільшення суми грошового зобов'язання та стягнення штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість за основним платежем 589 918,00 грн. та штрафних санкцій 294 959,00 грн.; №0003332206 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 25 910,00 грн. та штрафних санкцій 12 955,00 грн.; №0003342206 щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 256582 грн. Позивачем було подано скаргу до Головного управління Міндоходів в Одеській області про перегляд вказаних оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Рішенням Головного управління Міндоходів в Одеській області від 27.12.2013 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а первинну скаргу позивача без задоволення. Розглянувши оскаржені акти суб'єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.03.2011 року між ТОВ «Сол-Агротрейд» та СПД-[PERSON] було укладено договір №16/03-У про надання послуг. Предметом договору є: надання послуг ТОВ «Сол-Агротрейд» по очищенню та обробці сільськогосподарських культур, в порядку та на умовах, визначених цим договором та оренда складських приміщень для зберігання сільськогосподарських культур. Перелік та технічний план нерухомого майна міститься в додатках до даного договору. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання. Відповідно до Додатку №1 до договору ТОВ «Сол-Агротрейд» було передано склад, загальною площею 1627,5 кв.м. Відповідно до Додатку №2 до договору вартість 1 кв.м. складу становить 12,50 грн. та вартість користування складськими приміщеннями на строк з 01.04.2011 року по 15.05.2012 року становить 330 000, 00 грн. Щодо прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 30 жовтня 2013 року: № 0003332206 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та № 0003342206 щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, суд зазначає наступне. У п. 3.1. акту перевірки акт №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року відповідачем було встановлено, що позивачем порушенні пп. 138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, згідно з яким до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, товариством включені витрати за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.05.2012 року №ОУ - 0024/05 (а.с.147) по Договору оренди від 16.03.2011 року № 16/03-У, укладеного з приватним підприємцем [PERSON], предметом якого є надання складських приміщень, в зв'язку з тим, що вищевказані витрати включені до складу витрат за 2011 рік, який перевірений попередньою перевіркою. Судом зазначає, що вищезазначений Акт виконаних робіт підписаний за період з 01.01.2011 року по 15.05.2012 рік. Згідно приписів ст. 138. п.138.2. Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених вказаним Кодексом. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта опікування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.). В підтвердження здійснення позивачем витрат по виконання умов договору від 16.03.2011 року № 16/03-У позивачем надано суду: акт №ОУ-0024/05, податкову накладну від 24.05.2012 року №1. Також, у пункті 3.2. акту перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року зазначено, що 25.04.2012 року позивачем було придбано у ТОВ «Перемога 1» сорго вагою 109,550 т. на загальну суму 100420,83 грн., реалізовано було частково вагою 80,12 т. на суму придбання 72443,33 грн. Залишки сорго вагою 29,43 т. вартістю 26977,50 грн. були списані 27.04.2012 року без фактичної реалізації продукції. Документи, які б підтверджували використання у господарській діяльності списаної продукції, у ході перевірки не надано. В ході судового засідання представником позивача було надано суду: договір №16/03-У від 16.03.2011 року про надання послуг ТОВ «Сол-Агротрейд» по очищенню та обробці сільськогосподарських культур, в порядку та на умовах, визначених цим договором; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-27/04; додаток до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-27/04 від 27.04.2012 року, в якому зазначено, що при очищенні та обробці сорго втрати від вологості та сміттєвих домішок склали 29,43 т. У пункті 4.2. акту перевірки відповідачем зазначено, що за даними попереднього Акту перевірки за раніш перевіряємий період (від 22.05.2012 р. №1965/22-1/35130748), залученні позикові кошти були спрямовані на створення кваліфікаційного активу (придбання обладнання). Фінансові витрати у вигляді відсотків, що виникли в зв'язку із таким створенням підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу та віднесенню за даними бухгалтерського обліку суми на рах.15 «Капітальні інвестиції» (Дт) із подальшим збільшенням відповідної групи основних фондів (рах.10) та амортизацією таких витрат після введення обладнання в експлуатацію відповідно з нормами ст.145 Податкового кодексу України. Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 р. № 318, кваліфікаційні активи - це актив, який обов'язково потребує суттєвого часу для його створення. Залученні позикові кошти були спрямовані на придбання комбайну, який не є кваліфікаційним активом. У пункті 4 акту перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року зазначено, що показники у рядку Декларації 06.3 «фінансові витрати» завищенні на 67 777,99 грн. В проте судом встановлено, що відповідачем у пункті 4.1. зазначено, що даний показник, а саме у рядку Декларації 06.3 «фінансові витрати» задекларовано вірно. Щодо податкових повідомлень-рішень № 0003312206 від 03 жовтня 2013 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість та № 0003322206 від 30 жовтня 2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання та стягнення штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, суд зазначає наступне. У акті перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року зазначено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року відповідачем було встановлено: У пункті 3.2.1. зазначено, що обсяг звільнених операцій повинен скласти суму 500188 грн., на обсяг реалізації у розмірі 1538340 грн., який підприємством було звільнено від оподаткування податком на додану вартість, підприємством занижено оподатковувані операції. В проте, відповідачем не було взято до уваги те що, залишки на початок перевіряємого періоду, були придбані у 2011 році. Згідно ст. 15 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового Кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 р.(із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 23 грудня 2010 року N 2856-УІ, від 7 квітня 2011 року N 3205-VI, від 7 квітня 2011 року N 3221-VI, від 21 квітня 2011 року N 3292-Л, від 12 травня 2011 року N 3320-УІ, від 12 травня 2011 року N 3320-УІ, № 3609-УІ від 07.07.2011, № 3610-УІ від 07.07.2011, № 3675-У1 від 08.07.2011,) тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної під категорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів, деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Отже, в період за який проводилась перевірка була дійсна інша редакція Податкового Кодексу України У пункті 1.1.1. Акту визначено, що придбання ячменя за перевіряємий період, було здійснено у підприємств - виробників. У пункті 1.1.2. Акту визначено, що придбання соняшника за перевіряємий період було здійснено у підприємств - виробників. Позивачем занижено обсяги реалізації соняшника, які підлягають оподаткуванню податком на прибуток за основною ставкою, по балансовому рахунку 281 "Товари на складах " обліковувались залишки які були реалізовані. Товариством не надано до перевірці жодних підтверджуючих документів щодо придбання соняшника не у сільськогосподарських підприємств - виробників та підприємств, які безпосередньо придбали такі зернові культури у сільськогосподарських підприємств - виробників. Також, не надавались документи з питання правомірності відображення чи не відображення податкового кредиту на дати оприбуткування продукції. Таким чином, підприємством занижено обсяги реалізації соняшника, які підлягають оподаткуванню податком на прибуток за основною ставкою, на загальну суму 331659,48 грн. Однак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно до Договору №10/10-1 від 10.10.2012 року (а.с.161), ФГ «Лидия» (платник фіксованого с/г податку) (далі - постачальник) зобов'язується продати, а ТОВ «Сол-Агротрейд» (далі - покупець) прийняти та оплатити сільгосппродукцію, в кількості та по цінам, визначених в рахунках постачальника, виставлених на кожну партію товару. Отже, соняшник (продукція) не є продукцією власного виробництва ФГ «Лидия». Згідно Листа ДПА України від 29.08.2011 р. № 23179/7/15-3417-08 «Щодо оподаткування постачання зернових та технічних культур», сільськогосподарським підприємством вважається те, основою діяльності якого є постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно. Також, судом встановлено, відповідачем даний період був вже перевірений, про що складено Акт перевірки №1965/22-1/35130748 від 22.05.2012 року «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Сол-Агротрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2011 року валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2011 року» (а.с.111-141). У п. 1.1.3 Акту зазначено, що станом на початок перевірки на балансовому рахунку 281 обліковуються залишки пшениці вагою 580,512 тон вартістю 825393,04 грн. що у податковому обліку звільнені операції відображено за січень 2012 року по авансовим платежам, при отриманні авансу не були нараховані податкові зобов'язання. У цьому пункті йдеться про залишки пшениці за 2011 рік (Картка рахунку №281 по пшениці за 2011 рік та Картка рахунку №281 по пшениці за 2012 рік), в проте зазначений період раніше перевірявся відповідачем, про що був складений Акт перевірці від 22.05.2012 року №1965/22-1/35130748. В акті перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року зазначено, що у зв'язку з анулюванням Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200041915 НБ №535550, яке було видано ДГП у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС терміном дії з 25.04.2012 року відповідачем було зроблено висновок, що в порушення п.184.7 ст. 184 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями, підприємством не нараховані податкові зобов'язання з ПДВ на вартість машин та обладнання, інших основних засобів на суму 1058782 грн. (з врахуванням амортизаційних відрахувань), заниження податкових зобов'язань з ПДВ складає 232252 грн. Відповідно до п. 184.7. ст. 184 Податкового кодексу України, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «СОЛ-АГРОТРЕЙД» звернулось до суду з адміністративним позовом від 25.06.2012 № 51/12 з проханням визнати рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 28.05.2012 р. №116 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість не чинним. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року адміністративний позов ТОВ «СОЛ-АГРОТРЕЙД» про визнання рішення не чинним задоволено у повному обсязі. Визнано не чинним рішення ДГП у Приморському районі м. Одеси від 28.05.2012 р. №116. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 року по справі № 1570/3989/2012 апеляційна скарга ДПП у Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року залишена без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду залишена без змін. Отже, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено п.184.7 ст. 184 Податкового кодексу України. Також, в п.1.1 (а.с.21) акту перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року відповідачем зазначено, що в порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, згідно якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, позивачем було включено до складу податкового кредиту за травень 2012 року податкову накладну на послуги оренди складських приміщень, які, згідно з актом виконаних робіт, надавались приватним підприємцем [PERSON] за період з 01.01.2011 року, без надання будь-якої інформації щодо видів продукції, яка зберігалась на орендованих складах (при реалізації звільнених від оподаткування податком на додану вартість обсягів продукції). Суд не погоджується з таким висновком відповідача, у зв'язку із тим, що відповідно до п.12.2 «Порядку заповнення податкової накладної», від 01.11.2011 року №1379, у графу 3 заповнюється тільки номенклатура товарів/послуг продавця. Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку. Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою. Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України. Окрім того, представником позивача надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують виконання умов укладених договорів. Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв'язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача, а тому висновоки податкового органу викладені у акті перевірки №2041/22-60/35130748 від 10.10.2013 року, є помилковим, в зв'язку із чим, прийняті ним податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України. Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Результат розгляду: granted