Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду, з урахуванням наданих уточнень, надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» до державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинною вимоги про сплату боргу №Ю-151 від 05.11.2013 року про стягнення з ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» недоїмки у розмірі 231004,15 грн. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 05 листопада 2013 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області безпідставно та необґрунтовано сформувало вимогу про сплату боргу № Ю-151, в якій зазначило суму недоїмки ПАТ «ОЗРСВ» в розмірі 231004,15 грн., яка виникла станом на 01.11.2013 року. Вказану вимогу, як вказує позивач, отримано ПАТ «ОЗРСВ» 05 грудня 2013 року. В обґрунтування неправомірності прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги, позивач зазначає, що згідно платіжного доручення №597 від 26 листопада 2013 року ПАТ «ОЗРСВ» сплачено на користь ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області єдиний внесок за квітень 2013 року у розмірі 50000 грн. та 17 грудня 2013 року згідно платіжного доручення №701 ПАТ «ОЗРСВ» сплачено на користь ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області єдиний внесок за листопад 2013 року у сумі 20213,06 грн. Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскільки ПАТ «ОЗРСВ» сплатило до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області єдиний внесок за листопад 2013 року, а строк сплати за грудень ще не настав, то вбачається відсутність заборгованості ПАТ «ОЗРСВ» з сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином, позивач просив суд визнати нечинною вимогу про сплату боргу №Ю-151 від 05.11.2013 року про стягнення з ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» недоїмки у розмірі 231004,15 грн. Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 61-62), в яких зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позов публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» є необґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначив, що з 01.10.2013 року єдиний соціальний внесок адмініструє Міністерство доходів і зборів України, і у зв'язку із тим, що станом на 31.10.2013 року сума недоїмки ПАТ «ОЗРСВ» становила 231004,15 грн., згідно ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ДПІ у Малиновському районі м. Одеси надіслала на адресу ПАТ «ОЗРСВ» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2013 року за №Ю-151 на суму 231004,15 грн., яка була отримана представником ПАТ «ОЗРСВ». При цьому, як вказує відповідач, в обліковій картці ПАТ «ОЗРСВ» суми, які зазначив позивач, а саме 50000 грн. та 20213,06 грн. були зараховані в рахунок сплати недоїмки у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»), оскільки за ПАТ «ОЗРСВ» рахується недоїмка з 2012 року. У зв'язку з вищевикладеним відповідач просив суд відмовити ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у наданих до суду запереченнях на адміністративний позов та на надані до суду докази. Представник позивача до суду не з в'явився, при цьому, позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи. В свою чергу, 17.02.2014 року до суду надійшла заява від представника ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» за довіреністю, в якій останній просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Враховуючи положення ст.ст.122,128 КАС України, суд розглядав справу за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись з запереченнями відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. Публічне акціонерне товариство «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ «ОЗРСВ») (з урахуванням змін у організаційно-правовій формі) зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 12.09.1996 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, статутом товариства та протоколом загальних зборів від 20.04.2011 року (а.с.7-14). Судом встановлено, та не заперечувалось позивачем у позовній заяві, що публічне акціонерне товариство «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на підставі картки особового рахунку платника, винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ю-151 від 05.11.2013 року, якою вимагається сплатити ПАТ «ОЗРСВ» суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 231004,15 грн. (а.с.6). Згідно наданих відповідачем до суду доказів (а.с. 63) вбачається, що позивач отримав вказану вимогу 29.11.2013 року, та не погодившись з нею, 30.12.2013 року надіслав до суду поштовим зв'язком позовну заяву про визнання недійсною вимоги про сплату боргу №Ю-151 від 05.11.2013 року (а.с.15-16). Суд зазначає, що зважаючи на положення ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст.99 КАС України, позивач звернувся до суду у законодавчо визначений строк. Вирішуючи питання щодо правомірності винесення відповідачем оскаржуваної вимоги, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з 01.01.2011 року регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавству. Відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 27.09.2010 року N 21-5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за N 994/18289, заходи стягнення та впливу застосовуються до платників, визначених підпунктами 2.1.1 - 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких згідно з Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Згідно ч.8 ст.9 Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Частиною 4 статті 8 Закону визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У зв'язку з набранням чинності Закону України від 04.07.2013 року №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» з 01.10.2013 року адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюють органи Міністерства доходів і зборів України. Так, відповідно до ч.1 ст.25 Закону, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно ч.4, ч.5 ст.25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Відповідно до ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Відповідно до п.6.3, 6.4. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 27.09.2010 року N 21-5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за N 994/18289, вимога про сплату недоїмки надсилається, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, інформації органів державної податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Так, як вже встановлено судом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на підставі картки особового рахунку платника, винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ю-151 від 05.11.2013 року, якою вимагається сплатити ПАТ «ОЗРСВ» суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 231004,15 грн. (а.с.6). При цьому, як вбачається з вказаної вимоги, заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 231004,15 грн. була наявна у ПАТ «ОЗРСВ» станом на 01.11.2013 року. Отже, підставою для складання вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ю-151 від 05.11.2013 року стала наявність у ПАТ «ОЗРСВ» суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 231004,15 грн. станом на 01.11.2013 року. З дослідженого зворотного боку облікової картки ПАТ «ОЗРСВ» з єдиного внеску (а.с. 64-66), вбачається, що станом на 31.10.2013 року недоїмка товариства зі сплати єдиного внеску становила 231004,15 грн. (з урахуванням наявної недоїмки за попередні періоди). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на 31.12.2012 року згідно облікової картки, у ПАТ «ОЗРСВ» рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 262941,83 грн., і відповідно станом на 31.10.2013 року товариством було сплачену лише суму заборгованості у розмірі 31937,68 грн., і отже станом на 01.11.2013 року сума недоїмки зі сплати єдиного внеску ПАТ «ОЗРСВ» складає 231004,15 грн. Водночас, як вбачається з цієї картки, суми у розмірі 50000 грн. та 20213,06 грн., на які посилається позивач, як на належну сплату ним єдиного внеску за квітень 2013 року та за листопад 2011 року відповідно до платіжних доручень №597 та №701 (а.с.27-28), були сплачені ПАТ «ОЗРСВ» 26.11.2013 року та відповідно 17.12.2013 року. Тобто, вказані суми були сплачені позивачем після складання відповідачем оскаржуваної вимоги. Відповідно до ч.6 ст.25 Закону, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Таким чином, як вбачається з облікової картки ПАТ «ОЗРСВ», суми, які зазначив позивач, а саме 50000 грн. та 20213,06 грн. були зараховані в рахунок сплати недоїмки у порядку календарної черговості їх виникнення, оскільки за ПАТ «ОЗРСВ» рахувалась недоїмка з 2012 року, і відповідно, за рахунок сплачених позивачем сум єдиного внеску у розмірі 50000 грн. та 20213,06 грн., загальна сума недоїмки зі сплати ПАТ «ОЗРСВ» єдиного внеску була зменшена на ці суми. При цьому, зважаючи на положення частини шостої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд вважає правомірними дії відповідача щодо зарахування платежів в порядку календарної черговості виникнення суми недоїмки. Отже, згідно зворотного боку облікової картки платника єдиного внеску станом на 01.11.2013 року у позивача обліковувалась недоїмка по сплаті єдиного внеску в загальній сумі 231004,15 грн., у зв'язку з її несплатою. Таким чином, вимога про сплату єдиного внеску сформована відповідачем на підставі даних особових рахунків платника на всю суму боргу станом на 01 листопада 2013 року та відповідає вимогам Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5. Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується несплата узгодженої суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, станом на дату прийняття вимоги про сплату боргу №Ю-151 від 05.11.2013 року, яка була прийнята не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для формування відповідачем оскаржуваної вимоги, у зв'язку з доведеністю факту наявності суми заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на дату її прийняття. Зважаючи на наведені обставини, судом не беруться до уваги посилання позивача в обґрунтування неправомірності прийняття оскаржуваної вимоги на те, що ПАТ «ОЗРСВ» сплатило до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області єдиний внесок за листопад 2013 року, і строк сплати за грудень ще не настав, у зв'язку із чим у товариства відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з огляду на їх безпідставність та недоведеність. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що вимога про сплату боргу №Ю-151 від 05.11.2013 року винесена відповідачем правомірно, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

Результат розгляду: denied