Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 22 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав дії відповідача неправомірними та зобов"язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії на 350% мінімльної пенсії за віком, як ветерану війни, відповідно до положень ч.3 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 01 січня 2006 року по 18 червня 2011 року. Не погоджуючись із зазначеним рішенням представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області його оскаржив, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення, у зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом першої інстанції встановлено і знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач є інвалідом війни 2 групи безстроково та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 20 грудня 2006 року. Перебуваючи на обліку в УПФУ в Одеській області позивачу виплачувалось підвищення до пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України №342 від 19 березня 1996 року, №831 від 26 липня 1996 року, а в наступному згідно постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», якою було встановлено підвищення до пенсії, виходячи з розміру 19,91 грн., і становило 69,69 грн. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст.ст. 99, 100 КАС України, чим порушив норми процесуального права виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 08 серпня 2011 року. Відповідно до ст. 99 КАС України ( в редакції від 2005 року, яка діяла на момент звернення до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Доводи щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. За таких підстав судова колегія дійшла висновку, що права позивача підлягають захисту з 08 лютого 2011 року. Позовні вимоги за період з 01 січня 2006 року по 08 люте 2011 року підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 100 КАС України, оскільки заявлені із пропуском шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, що не було встановлено судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не має права на перерахунок призначеної пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для учасника бойових дій в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з 08 лютого 2011 року, на наступних підставах. Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, яка діяла до 01 січня 2006 року) було передбачено право інвалідів війни на отримання підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії у наступних розмірах: інвалідам 1 групи - 400% мінімальної пенсії за віком, 2 групи - 350% мінімальної пенсії за віком, 3 групи - 200% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п.3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року - частину четверту статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Згідно п.1 Прикінцевих положень цього Закону («Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») - цей Закон набирає чинності з 01 січня 2006 року, крім пунктів 2 і 5, які набирають чинності з 01 липня 2006 року, та пункту 4, який набирає чинності з 01 січня 2007 року. Отже, п.3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» набрав чинності з 01 січня 2006 року, відповідно, з цієї дати інваліди війни ІІ групи мають право на підвищення щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Дані норми Закону є діючими, а тому відповідач, при розрахунку розміру пенсії позивачеві після 01 січня 2006 року діяв в рамках закону. Відповідно до ч.1 п.4 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied