Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДВС України) та старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., в якому просив визнати незаконними дії відповідачів щодо повернення йому без виконання виконавчих документів: виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07, та виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07, скасувати постанови старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. від 01 березня 2013 року ВП 7756031 про повернення виконавчого листа стягувачеві, виданого Ужгородським міськрайонним судом 11 вересня 2007 року по справі № 2а-227/07, від 04 березня 2013 року ВП 8297894 про повернення виконавчого листа стягувачеві, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2013 року позов задоволено, визнано незаконними дії відповідачів щодо повернення позивачу без виконання виконавчих документів: виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07, та виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07. Скасовано постанови старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. від 01 березня 2013 року ВП 7756031 про повернення виконавчого листа стягувачеві, виданого Ужгородським міськрайонним судом 11 вересня 2007 року по справі № 2а-227/07, від 04 березня 2013 року ВП 8297894 про повернення виконавчого листа стягувачеві, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04 липня 2008 року по справі № 2а-1844/07. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державної виконавчої служби України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що виносячи оскаржувані постанови старший державний виконавець ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. діяла правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відновлення виконавчого провадження ВП № 7756031 та ВП № 8297894 унеможливить подальше виконання відповідних рішень судів ВПВР ДВС України, оскільки рішення про стягнення коштів з Державного бюджету виконуються Державною казначейською службою у спосіб встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, а тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно з частиною 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Згідно з статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Оскільки вказаний перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, суд першої інстанції, встановивши, що позов заявлений до ВПВР ДВС України та до старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., тобто до структурного підрозділу ДВС України та його старшого державного виконавця, які не можуть бути відповідачами у такій справі, повинен був здійснити заміну первинних відповідачів на належного, а у разі наявності заперечень позивача - залучити відповідний орган державної виконавчої служби як співвідповідача. Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані особливості та помилково розглянув справу за участю відповідачів - ВПВР ДВС України та старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., які не можуть відповідати за даним позовом. Заміна відповідача або залучення до участі в справі другого відповідача на стадії апеляційного провадження не допускається з огляду на те, що статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що лише суд першої інстанції, встановивши, що позов заявлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного відповідача належним, а у разі незгоди позивача на заміну відповідача іншою особою залучити цю особу як другого відповідача. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied