Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

13 лютого 2014 року ПАТ «Укргазбуд» звернулось до суду з позовом до УПФУ в Солом'янському районі міста Києва про скасування вимоги про сплату боргу від 01.10.2013 року №Ю-107. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що зазначена вимога УПФУ в Солом'янському районі міста Києва є неправомірною, оскільки заборгованість у розмірі 393 354,41 грн. ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 жовтня 2004 року порушено провадження у справі №23/668-б про банкрутство позивача, а тому нарахування штрафних санкцій під час дії мораторію, не відповідає вимогам законодавства. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання 04 березня 2014 року не з'явився, направивши при цьому через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких виклав свої доводи. Також, у вказаних запереченнях відповідач просив здійснювати розгляд справи без участі представника управління. У судовому засіданні 04 березня 2014 року представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі. У задоволенні даного клопотання судом протокольною ухвалою було відмовлено з огляду на відсутність перешкод у розгляді даної справи до розгляду Вищим адміністративним судом України касаційної скарги ПАТ «Укргазбуд». З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, яким було заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів. Одночасно судом встановлено позивачу строк для надання додаткових доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне. Публічне акціонерне товариство «Укргазбуд» перебуває на обліку в УПФУ в Солом'янському районі міста Києва та відповідно до вимог п.10 ч.1 ст.1, ч.3 ст.4 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464-VI) є платником зазначеного внеску (страхувальником), згідно ст.6 Закону №2464-VI несе обов'язки з нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску в установлені строки в повному обсязі. 01 жовтня 2013 року УПФУ в Солом'янському районі міста Києва на підставі даних карток особового рахунку платника і рішень від 10.01.2012р. №65 і від 23.01.2013р. №39 було сформовано вимогу про сплату боргу за №Ю-107 на суму 960 336, 56 грн. (з них: недоїмка по внесках - 393 354,41 грн.; штрафні санкції - 281 673,71 грн.; пеня - 285 308,44 грн.). Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач звернувся з заявою про узгодження вимоги про сплату боргу від 01.10.2013 року №Ю-107 до УПФУ в Солом'янському районі міста Києва, яке своїм рішенням від 01.11.2013 року за №12208/03 заяву ПАТ «Укргазбуд» залишило без задоволення, а вимогу від 01.10.2013 року №Ю-107 - без змін. ПАТ «Укргазбуд» не погоджуючись із вказаною вимогою оскаржив її у адміністративному порядку до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, яке своїм рішенням від 10.12.2013 року за №30670/08 скаргу ПАТ «Укргазбуд» залишило без задоволення, а рішення від 01.11.2013 року за №12208/03 - без змін. Позивач звернувся із скаргою до Пенсійного фонду України на вимогу від 01.10.2013 року №Ю-107. Рішенням Пенсійного фонду України від 31.12.2013 року за №36594/09-10 скаргу ПАТ «Укргазбуд» залишило без задоволення, а рішення від 10.12.2013 року за №30670/08 та від 01.11.2013 року за №12208/03, винесені в межах процедури узгодження вимоги від 01.10.2013 року №Ю-107 - без змін. Оскільки позивачем було використано право на досудове врегулювання спору, з огляду на положення ч.4 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України судом визнано дотриманим строк звернення позивача до суду із даним позовом. 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пунктом 07 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що стягнення заборгованість із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI). Згідно із визначенням, наведеним у пункті 2 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно пункту 1 частини 10 статті 8 Закону №2464-VI, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або Державним казначейством України суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом визначається пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI як недоїмка. У п.4 ст.25 Закону №2464-VI зазначається, що Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. №21-5 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010р. за № 994/18289 (надалі - Інструкція №21-5), яка розроблена відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій органами Пенсійного фонду України, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів. У п.п.6.3 п.6 Інструкції №21-5 вказано, що органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки у випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або актів звірок з органами податкової служби сум доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; б) якщо платник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати єдиного внеску; в) якщо платник має на кінець звітного базового періоду борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку «б» вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу. Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками. Вимога формується на суму боргу, що перевищує 10 грн. Згідно п.п.8.3 Інструкції №21-5 вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників. Як вбачається зі змісту оскаржуваної вимоги про сплату боргу від 01.10.2013 року №Ю-107, вона була сформована на підставі даних карток особового рахунку платника і рішень від 10.01.2012р. №65 і від 23.01.2013р. №39 на загальну суму 960 336, 56 грн., до якої увійшли: недоїмка по внесках - 393 354,41 грн.; штрафні санкції - 281 673,71 грн.; пеня - 285 308,44 грн.) Посилання позивача на те, що сума боргу 393 354,41 грн. виникла до порушення справи про банкрутство, та є частиною кредиторських вимог відповідача, що увійшла до мирової угоди, затвердженої між боржником та кредиторами відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.01.2011 р. по справі № 49/18-б, тому вказана заборгованість буде погашатись відповідно до умов укладеної мирової угоди та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть бути визнані судом в якості підстави для скасування вимоги №Ю-107 від 01.10.2013р., оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2013 року УПФУ в Солом'янському районі міста Києва на адресу Акціонерного товариства фірми «Укргазбуд» сформовано вимогу про сплату боргу №Ю-107 у зв'язку з несплатою останнім станом на 01.02.2013 року недоїмки по внесках на загальну суму 393 524,41 грн. Не погоджуючись з вимогою УПФУ в Солом'янському районі міста Києва від 20.02.2013 року за №Ю-107 ПАТ «Укргазбуд» оскаржило її в судовому порядку. За наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ПАТ «Укргазбуд» до УПФУ в Солом'янському районі міста Києва про скасування вимоги №Ю-107 від 20.02.2013 року, Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 05.09.2013 року у справі №826/12847/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, відмовив у задоволенні позову, визнавши у мотивувальній частині судового рішення, що приймаючи вимогу №Ю-107 від 20.02.2013 року відповідач діяв відповідно до приписів законодавства. При цьому, згідно п.6.4 Інструкції №21-5 вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Щодо рішень про нарахування штрафних санкцій від 10.01.2012р. №65 і від 23.01.2013р. №39 і посилань позивача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 жовтня 2004 року, якою порушено провадження у справі №23/668-б про банкрутство позивача, а тому нарахування штрафних санкцій під час дії мораторію, не відповідає вимогам законодавства, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 жовтня 2004 року з моменту порушення провадження у справі про банкрутство (з дати постановлення вказаної ухвали) введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження у справі. Норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року №2343-XII (далі по тексту - Закон №2343-XII в редакції на день винесення Господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Укргазбуд») встановлюють умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів. Згідно із визначенням, наведеним в статті 1 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Відповідно до абз.6 ст.1 Закону №2343-XII, грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами. За змістом абз.24 цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів, який в силу пункту 4 статті 12 названого Закону №2343-XII вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство, являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Положення статті 12 Закону №2343-XII, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію і застосовуються у контексті ст.1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію. При цьому, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію. З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у зв'язку з чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах. Як вбачається з визначення терміну «мораторій», його режим поширюється на ті зобов'язання, термін виконання яких (за визначенням ч.2 ст.251 ЦК України, термін - певний момент у часі) настав (розпочався строк виконання) до дня введення мораторію, тобто якщо початок строку виконання зобов'язань припадає на дату, яка передує введенню мораторію Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Стосовно зобов'язань поточних кредиторів, які виникли під час судових процедур, правила мораторію не застосовуються і по цих зобов'язаннях, згідно загальних правил, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Таким чином, зобов'язання, які виникли після введення мораторію боржник повинен виконувати повністю без будь-яких обмежень. Аналогічна позиція була викладена в постановах Верховного Суду України: від 25 червня 2011 року (№ 21-113а11) та від 7 травня 2012 року (№ 21-289а11), а також від 11 червня 2012 року у справі за позовом дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» до УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області про визнання протиправним і скасування рішення; від 09 жовтня 2012 року у справі за позовом УПФУ у м. Першотравенську Дніпропетровської області до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення суми штрафу. Згідно частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту рішення про застосування до ПАТ фірми «Укргазбуд» фінансових санкцій та нарахування пені, вказане рішення винесено за період з 21.04.2009р. по 18.02.2011 року Враховуючи наведене, а також беручи до уваги що строк виконання зобов'язань по сплаті єдиного внеску виник у позивача після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, встановлені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» обмеження на виконання цих зобов'язань і нарахування штрафних санкцій за їх невиконання (неналежне виконання) не поширюються. Даний висновок кореспондується зі змісту частини 1 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно з якою нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Оцінивши встановлені у справі обставини з врахуванням норм законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про правомірність сформування вимоги про сплату боргу за №Ю-107 від 01.10.2013 року, до якої включена заборгованість недоїмка згідно даних особового рахунку платника у сумі 393 354,41 грн., правомірність визначення якої встановлено у судовому порядку, а також рішення 39 від 23.01.2013 року застосування штрафу у розмірі 281 503,71 грн. і пені нарахування пені - 285 308,44 грн., та рішення №65 від 23.01.2012 року про застосування штрафу у розмірі 170,00 грн. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом під час розгляду справи не встановлено фактів порушення відповідачем зазначених критеріїв, а тому суд вважає, що відповідач при винесені спірної вимоги №Ю-107 від 01.10.2013 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог. Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності вимоги про сплату боргу №Ю-107 від 01.10.2013 року, відповідність якої вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied