Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі - УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі) звернулося з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені у розмірі 8009,29 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідач у поданому до УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі звіті самостійно визначив суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті за 2012 рік в сумі 4572,42 грн. Крім того, за І, ІІ квартали 2013 року відповідач повинен був сплатити 2388,06 грн. єдиного внеску. Згідно із рішенням № 804 від 25.02.2013 року до відповідача застосовані штрафні санкції у розмірі 401,30 грн. та нарахована пеня в сумі 647,78 грн. Станом на 30.01.2014 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені в сумі 8009,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не прибув, проте від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а. с. 3). Відповідач у судове засідання не прибув, при цьому повістка, яка надіслана рекомендованою кореспонденцією за адресою місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а. с. 35-36), не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин (а. с. 55), а тому відповідно до частини одинадцятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) слід вважати, що така повістка вручена належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули (при цьому, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності), що не перешкоджає судовому розгляду, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав. Судом встановлено, що відповідач фізична особа - підприємець [PERSON], правовий статус якого підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії [NUMBER] (а. с. 4), Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 18169213 від 14.02.2014 року (а. с. 35-36), зареєстрований в УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до поданого до УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік, відповідачем визначено до сплати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень - грудень 2012 року в сумі 4572,42 грн. (а. с. 6-7). Крім того, за І, ІІ квартали 2013 року відповідач повинен був сплатити 2388,06 грн. єдиного внеску. Згідно із рішенням № 804 від 25.02.2013 року до відповідача застосовані штрафні санкції у розмірі 401,30 грн. та нарахована пеня в сумі 647,78 грн. (а. с. 8). Станом на 30.01.2014 року за відповідачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені у загальному розмірі 8009,29 грн., що підтверджується карткою особового рахунку платника (а. с. 5). Судом також встановлено, що на вказану суму заборгованості позивачем було сформовано та надіслано відповідачу вимогу № Ф-471 від 08.08.2013 року про сплату боргу (а. с. 73-74), проте, вказана вимога не знаходиться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Крім того, судом встановлено, що на частину із зазначеної суми недоїмки позивачем була винесена вимога № Ф-471У від 27.09.2013 року про сплату боргу в сумі 1194,03 грн. (а. с. 76), яка була подана до примусового виконання (а. с. 75), та 08.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Сорокою А.Г. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаної вимоги (а. с. 77-78). Відповідно до пункту 3 розділу «ІІ. Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII від 04.07.2013 року органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону передбачено обов'язок платників єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі його нараховувати, обчислювати і сплачувати. Відповідно до частин восьмої, дванадцятої статті 9 зазначеного Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Згідно із абзацами шостим, сьомим частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII від 04.07.2013 року) у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються. Отже, з цього слідує, що винесення органом Пенсійного фонду України вимоги, яка не перебуває на виконанні в підрозділі державної виконавчої служби, не позбавляє такого суб'єкта владних повноважень звертатися до суду з позовом про стягнення недоїмки. Разом з тим, оскільки вимога про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є виконавчим документом, який підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, позивач використав одну із двох наданих йому можливостей щодо стягнення недоїмки шляхом звернення до виконання вимоги № Ф-471У від 27.09.2013 року про сплату боргу в сумі 1194,03 грн., у зв'язку з чим відбувається примусове виконання вказаної вимоги органами державної виконавчої служби, тому повторне звернення до суду про стягнення зазначених сум не допускається. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.10.2013 року у справі № 21-359а13 (а. с. 81-84), яка є обов'язковою для суду згідно із частиною першою статті 244-2 КАС України. Таким чином, оскільки за відповідачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені в загальній сумі 8009,29 грн., проте, органами державної виконавчої служби здійснюється примусове виконання вимоги УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі № Ф-471У від 27.09.2013 року про сплату боргу в сумі 1194,03 грн., відповідачем не подано до суду письмових заперечень проти позову та не надано доказів погашення заборгованості, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені в сумі 6815,26 грн., а в задоволенні позовних вимог про стягнення недоїмки в сумі 1194,03 грн. слід відмовити.

Результат розгляду: partial