Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернівецької міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправними та нечинними з моменту прийняття рішення Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 пункти 3.4, 3.6 та 3.7 Положення про ринковий збір, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 22 грудня 2005 року № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26 грудня 2002 року № 120 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівці та відміну раніше прийнятих рішень» з урахуванням змін, внесених рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703, пункт 1.1 рішення Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 в частині внесення змін до пунктів 3.6 та 3.7 Положення про ринковий збір, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 22 грудня 2005 року № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26 грудня 2002 року № 120 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівці та відміну раніше прийнятих рішень», додаток № 2 до рішення Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 в частині встановлення ставок ринкового збору для товарів іноземного виробництва. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2009 року в задоволенні вказаного позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою її позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані посиланням на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність повноважень органів місцевого самоврядування встановлювати коефіцієнти збільшення ставок ринкового збору та правомірність оскаржуваного рішення відповідача, а також на те, що судом першої інстанції було порушено вимоги частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, у якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, а тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність, а саме торгівлю непродовольчими товарами на продовольчому ринку в торговому приміщенні площею 25 кв.м., яке належало їй на праві користування на підставі договору оренди від 22 червня 2008 року, та в торговому приміщенні площею 25.9 кв.м., яке належало їй на праві користування на підставі договору оренди від 15 вересня 2009 року, які знаходяться на обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок новий». Рішенням Чернівецької місткої ради від 22 грудня 2005 року № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26.12.2002 року № 10 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівцях та відміну раніше прийнятих рішень» було викладено в новій редакції Положення про ринковий збір згідно з додатком. Відповідно до пунктів 3.4, 3.6, 3.7 при змішаній торгівлі товарами різних груп вітчизняного, спільного та іноземного виробництва застосовується вища ставка ринкового збору. При зайнятті торговельного місця на продовольчих ринках або в продовольчих секторах ринків для здійснення торгівлі непродовольчими товарами ставка ринкового збору збільшується в 1.2 раза. При зайнятті торговельного місця для здійснення торгівлі або надання послуг з орендованого об'єкта ставка ринкового збору збільшується в 1.2 раза. Рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 «Про внесення змін до Положення про ринковий збір, затвердженого рішенням 40 сесії міської ради IV скликання від 22.12.2005 р. № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26.12.2002 року № 10 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівцях та відміну раніше прийнятих рішень» викладено в новій редакції, зокрема, пункти 3.6, 3.7, а саме при зайнятті торговельного місця на продовольчих ринках або в продовольчих секторах ринків для здійснення торгівлі непродовольчими товарами ставка ринкового збору збільшується в 1.5 раза. При зайнятті торговельного місця для здійснення торгівлі або надання послуг з орендованого об'єкта ставка ринкового збору збільшується в 1.5 раза. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Чернівецька міська рада діяла на підставі та у межах повноважень, що передбачені Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про систему оподаткування», Декретом Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори», Указом Президента України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору», а отже, відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень Чернівецької міської ради. Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про систему оподаткування» в Україні справляються загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) та місцеві податки і збори (обов'язкові платежі). До місцевих зборів (обов'язкових платежів) за змістом частини 2 статті 15 цього ж Закону належить, зокрема, ринковий збір. Відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону України «Про систему оподаткування» місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України. При цьому податки і збори (обов'язкові платежі), зазначені у пункті 2 частини 1 і пунктах 2 - 4, 13 та 14 частини 2 цієї статті, є обов'язковими для встановлення сільськими, селищними та міськими радами за наявності об'єктів оподаткування або умов, з якими пов'язане запровадження цих податків і зборів. Суми податків і зборів (обов'язкових платежів), зазначених у цій статті, зараховуються до місцевих бюджетів у порядку, визначеному сільськими, селищними, міськими радами, якщо інше не встановлено законами України. Статтею 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» встановлено, що ринковий збір - це плата за торгові місця на ринках і в павільйонах, на критих та відкритих столах, майданчиках для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків, що справляється з юридичних осіб і громадян, які реалізують сільськогосподарську і промислову продукцію та інші товари. Ринковий збір справляється за кожний день торгівлі. Його граничний розмір не повинен перевищувати 20 відсотків мінімальної заробітної плати для громадян і трьох мінімальних заробітних плат для юридичних осіб залежно від ринку, його територіального розміщення та виду продукції (товару). Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 761 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» ринковий збір справляється за кожний день торгівлі. Ставка ринкового збору встановлюється у розмірі від 0,05 до 0,15 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для фізичних осіб і від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для юридичних осіб за кожне з зазначених у статті 1 цього Указу місце. Оскільки, Указ Президента України від 28 червня 1999 року № 761 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» прийнятий пізніше та відповідно до пункту 4 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, з метою стимулювання розвитку малого підприємництва, він більш конкретно врегульовує питання сплати ринкового збору, тому при встановленні ставок ринкового збору органам місцевого самоврядування слід застосовувати норми пункту 3 Указу Президента України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору». Таким чином, органам місцевого самоврядування надано право самостійно встановлювати ставки ринкового збору залежно від ринку, його територіального розміщення і виду продукції (товару), що реалізується, в межах, визначених абзацом 1 пункту 3 зазначеного вище Указу. Виходячи з норм Положення про ринковий збір, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 22 грудня 2005 року № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26 грудня 2002 року № 120 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівці та відміну раніше прийнятих рішень», в редакції чинній з 01 січня 2009 року, ставка ринкового збору позивача за здійснення торгівлі товарами іноземного виробництва на ринку ТзОВ «Ринок новий» становить 0.15 неоподаткованого мінімуму доходів громадян та підлягає збільшенню в 1.5 раза за здійснення торгівлі непродовольчими товарами на продовольчому ринку та в 1.5 раза за здійснення торгівлі з орендованого об'єкта, а отже, вона перевищує граничний розмір ставки ринкового збору, встановлений пунктом 3 Указу Президента України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору». З огляду на зазначене вище, рішення Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 «Про внесення змін до Положення про ринковий збір, затвердженого рішенням 40 сесії міської ради IV скликання від 22.12.2005 р. № 907 «Про внесення змін до рішення 7 сесії міської ради IV скликання від 26.12.2002 року № 10 «Про місцеві податки і збори у м. Чернівцях та відміну раніше прийнятих рішень» в частині внесення змін до пунктів 3.6, 3.7 вказаного Положення про ринковий збір є протиправним та підлягає скасуванню з підстав його невідповідності вимогам Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 761 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору», що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині. Що стосується вимог позивача про визнання протиправними та нечинними пункту 3.4 Положення про ринковий збір та додатка № 2 до рішення Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 703 в частині встановлення ставок ринкового збору для товарів іноземного виробництва, то такі, на думку суду апеляційної інстанції, задоволенню не підлягають, так як органам місцевого самоврядування надано право встановлювати ставки ринкового збору залежно від виду продукції (товару), а норма, яка б обмежувала їх право встановлювати такі ставки з урахуванням країни виробника товарів, що реалізується, відсутня. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення.

Результат розгляду: partial