Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (правонаступником якого є - Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український готельний менеджмент» про накладення арешту на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Український готельний менеджмент», що знаходяться у банку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська, внаслідок несвоєчасної сплати податкового зобов'язання у відповідача виник податковий борг на суму 49462 грн. 74 коп. У зв'язку з тим, що відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу не сплачує, позивач просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Український готельний менеджмент», що знаходяться у банку. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на позовну заяву не надав. Судову повістку направлено на адресу відповідача, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується відповідним реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції. За таких обставин, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Український готельний менеджмент» перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська, як платник податків. За ТОВ «Український готельний менеджмент» рахується податковий борг в сумі 49462 грн. 74 коп., який відповідач у добровільному порядку суму не сплачує. У зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу податковим органом на адресу відповідача була направлена податкова вимога № 1139 від 31.10.2011 року. З метою виявлення активів платника податків були направлені запити до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та Інспекції державного технічного нагляду № 1678-02-11 від 03.08.2012 року, при цьому, згідно отриманих відповідей сільськогосподарської техніки та нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано. З огляду на вищезазначене, позивачем вживались заходи стосовно встановлення наявності майна у відповідача, разом з тим, акт опису майна у податкову заставу або про відсутність такого майна, на підставі статті 89 Податкового кодексу України, не складався та до суду не надавався. Також, не надано будь - яких доказів не допуску податкового керуючого до складання акта опису майна. Позивач обґрунтовує наявність передумов для накладення арешту на кошти відповідача у зв'язку з наявністю у останнього податкового боргу та відсутністю майна, яке може бути джерелом погашення такого боргу. Згідно п. 20.1.17 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Тобто, безумовною передумовою виникнення права звернення до суду з вимогою накладення арешту на рахунки та інші цінності у банках є відсутність або недостатність майна. При цьому, суд звертає увагу на те, що ст. 88 Податкового кодексу України передбачено у разі виникнення у платника податків податкового боргу - застосування механізму податкової застави майна такого платника податків. Також, Податковим кодексом України передбачено умови реалізації повноважень податкового органу щодо забезпечення передачі майна платника податків у податкову заставу (ст. 89 Податкового кодексу України), та передбачено види заходів до застосування яких податковий орган звертається в разі виникнення перешкод під час здійснення відповідних дій, зокрема, передбачено у випадку не допуску податкового керуючого для здійснення опису майна, на яке поширюється податкова застава, звернення податкового органу до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження майна, яке діятиме до дня складання акта опису майна платника податків та зобов'язання допустити податкового керуючого до складання такого акту опису майна. Винятковим засобом забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків є адміністративний арешт майна (ст. 94 Податкового кодексу України). Згідно пп. 94.4 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби має повноваження щодо накладення арешту на будь - яке майно платника податків, крім коштів на рахунку платника податків. Пунктом 94.6.2 ст. 94 Податкового кодексу України, передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Відповідно до зазначеної статті Податкового кодексу України розроблено Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 року за № 1398, який визначає загальну процедуру застосування такого арешту. При цьому, п. 7.3 вказаного Порядку передбачено, що для застосування арешту коштів на рахунках платника податків орган державної податкової служби подає до суду позовну заяву у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Такий обов'язок свідчить про зв'язок застосування арешту майна та коштів і інших цінностей у банках. Зазначений обов'язок передумов застосування арешту зумовлений визначеними заходами погашення податкового боргу платників податків, що передбачено главою 9 Податкового кодексу України, зокрема, виявлення джерел, в тому числі майна на яке поширюється право податкової застави. Таким чином, суд не заперечує наявність у податкового органу права звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків за умови відсутності майна, при цьому, реалізація такого права можлива з урахуванням дотримання порядку настання зазначених передумов за наслідком вчинення дій в межах повноважень, та у спосіб, визначений 9 главою Податкового кодексу України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що надання позивачем довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та Інспекції державного технічного нагляду не можуть беззаперечно свідчити про відсутність у відповідача майна, або балансова вартість якого менша суми податкового боргу. Крім того, позивачем не надано докази прийняття ним рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 року за № 1398. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд доходить висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: denied