Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

до Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ФОП [PERSON] до Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів України у Київській області про скасування вимоги про сплату боргу від 21.11.2013 р. №196. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, водночас є пенсіонером за віком, а відтак, вважає, що згідно з Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2014 р., було відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засідання свої вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення на підставі яких просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивач не досяг загальновстановленого пенсійного віку, отже зобов'язаний був сплачувати єдиний внесок, так як отримує пенсію зі зменшенням пенсійного віку, призначену відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Таким чином, вважає, що для позивача сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є обов'язковою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та дослідивши докази, якими підтверджено позов, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке: [PERSON], зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області від 23.02.1998 р., згідно свідоцтва серії [NUMBER]; перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ Київської області та здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER] від 30.05.2012р.; являється постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи 4 категорії згідно посвідчення серії [NUMBER] та отримує пенсію за віком відповідно до пенсійного посвідчення [NUMBER]. 21.11.2013 р. відповідачем було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф196, якою позивачу встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 8154,51 грн. Не погоджуючись з діями відповідача, [PERSON] оскаржив їх до суду. Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне: Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058), Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788). Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 визначено, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, є платниками єдиного внеску. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону №2464 фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на суми, самостійно визначені, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до ст. 6 Закону №2464 встановлено обов'язки платників єдиного внеску: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком і зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики; у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік у територіальному органі Пенсійного фонду як платник єдиного внеску; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом. З 06.08.2011 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", яким внесені зміни до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464. Відповідно до цих змін фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Виходячи з наведеного, зазначеною нормою визначені дві умови звільнення платника від сплати єдиного внеску: 1) наявність у особи статусу пенсіонера за віком або інваліда; 2) факт отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. Тобто критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії, у тому числі пенсії за віком на пільгових умовах, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється до відповідності всім умовам, визначеним законом, зокрема, досягнення певного віку, після якого вона має право на призначення відповідної пенсії. Згідно ст.1 Закону №1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Законом №1058 передбачені такі види пенсійних виплат як пенсія за віком, пенсія з інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 цього Закону. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Від сплати єдиного внеску звільняються особи, що мають статус пенсіонера за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до п. 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788 "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Так, згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Позивачу призначена пенсія за віком із застосуванням ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Отже, позивач не є пенсіонером за віком у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та не звільняється від його сплати. Згідно з п. 1 постанови правління Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р. №4-1 "Про Порядок обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах" (далі - Постанова №4-1) документом, який підтверджує призначення громадянину пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Відповідно до п. 4 Додатку до Постанови №4-1 посвідчення є документом, що підтверджує право на одержання пенсії і засвідчує особу його власника при одержанні належних до виплати сум пенсій, звернення до органів Пенсійного фонду України та інших державних органів з питань пенсійного забезпечення. Одночасно, відповідно до п. 45 Порядку №4-1, документом, який підтверджує призначення особі пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом, що призначає пенсію, відповідно до Порядку обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.. Отже, наявність у особи пенсійного посвідчення підтверджує лише право на одержання пенсії та факт її призначення, а не статус пенсіонера за віком. З огляду на зазначене, фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію, призначену за віком на пільгових умовах, згідно із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та обчислені за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і не досягли 60- річного віку, сплачують єдиний внесок на загальних підставах. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача норм ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 та звільнення його від сплати єдиного внеску, позаяк він не є пенсіонером за віком у розумінні положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Отже, вимога Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №Ф196 від 21.11.2013 р. про сплату боргу (недоїмки) виставлена відповідачем правомірно. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied