Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

19 лютого 2014 року до суду звернулось управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області, в якому просить: - скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області Яжука С.С. від 29.01.2014 про повернення рішення № 1873 від 20.11.2013 управлінню ПФУ в м. Смілі та Смілянському районі; - поновити виконавче провадження за реєстраційним номером 41367483 з виконання рішення № 1873 від 20.11.2013. В судовому засіданні представник позивача викладені в позові вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. В обгрунтування позову зазначив, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не взято до уваги, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Отже, оскільки Управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області є державним органом виконавчої влади, відтак у позивача відсутні підстави для звернення виконавчого документа до виконання до Державної казначейської служби України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Представник відповідачів проти позову заперечувала та надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Заслухавши представника позивача та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області перебувало рішення управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області від 20.11.2013 № 1873 «про застосування фінансових санкцій до відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради» в сумі 170,00 грн. 12 грудня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області Яжук С.В. розглянута заява про примусове виконання рішення № 1873 від 201.11.2013 та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 41367483. На постанову державного виконавця про відкриття провадження відповідачем отримано повідомлення боржника - відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради про те, що боржником в Державній казначейській службі зареєстровано платіжне доручення № 1736 від 25.11.2013 на сплату штрафу за виконавчим документом. Постановою від 29.01.2014 ВП №41367483 про повернення виконавчого документа рішення № 1873 від 201.11.2013 повернено стягувачеві. Як вбачається зі змісту даної постанови, виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Суд зазначає, що згідно зі статтею1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (з наступними змінами та доповненнями), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до пункту 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження. Представник відповідачів в судовому засіданні зазначила, що вони зверталися до органів Державної казначейської служби, але жодних доказів даного звернення суду не надала. Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI. Статтею 3 згаданого вище Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Водночас, частиною 2 статті 2 даного Закону визначено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Враховуючи, те, що стягувачем у виконавчому провадженні є територіальний орган Пенсійного фонду України (державний орган), суд вважає, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на дані правовідносини, а тому державний виконавець приймаючи рішення про повернення виконавчого документа безпідставно послався на положення цього нормативно-правового акта. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України адміністративний суд перевіряє, чи, зокрема, прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. З врахуванням того, що стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 41367483 є державний орган - управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області, суд дійшов висновку про те, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.01.2014 року ВП № 41367483 є такою, що прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», відтак є протиправною та підлягає скасуванню. Вимога позивача про поновлення виконавчого провадження № 41367483 з виконання рішення №1873 від 20.11.2013 не підлягає задоволенню. Суд зазначає, що згідно частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 47, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial