Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

04 лютого 2014 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі міста Горлівки Донецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі міста Горлівки Донецької області про стягнення суми заборгованості по відшкодуванню суми витрат на виплату державної адресної допомоги за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму 844068,60 грн. В обґрунтування позову зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 р. N 265 встановлена щомісячна державна адресна допомога. Згідно із п. 4 вказаної Постанови, щомісячна державна адресна допомога здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Позивачем на виконання вказаної Постанови нарахована та виплачена щомісячна державна адресна допомога, та відповідні Акти звірки були надіслані відповідачу. Проте, відповідачем не було прийнято до заліку суму щомісячної державної адресної допомоги у розмірі 844068,60 грн. Просив стягнути з відповідача суму щомісячної державної адресної допомоги у зазначеному вище розмірі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення на позовну заяву в якій вказала, що при підписанні актів звірки з позивачем правомірно не прийнята до заліку адресна допомога, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який встановлює обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати своєчасно та в повному обсязі шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, в тому числі пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, не передбачено обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проводити виплати щомісячної державної адресної допомоги. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне. При виплаті пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, позивачем було виплачено щомісячну державну адресну допомогу за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму у розмірі 844068,60 грн. Вказана сума сплаченої адресної допомоги підтверджується Актами щомісячної звірки по особових справах потерпілих (а.с. 5-13). Згідно до Актів щомісячної звірки по особових справах потерпілих за вказаний період та таблиць розбіжностей, відділенням виконавчої дирекції не прийнято до заліку суми виплаченої управлінням Пенсійного фонду України щомісячної державної адресної допомоги у розмірі 844068,60 грн. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України здійснюється органами Пенсійного Фонду України. Вказаним Законом передбачено, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 року № 265 (далі постанова № 265) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів; у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. У п. 4 постанови № 265 визначено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Згідно із статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення», законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Згідно зі статтею 46 Конституції передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2010 рік» від 21 липня 2010 р. № 626 (далі за текстом - Постанова № 626), затверджений бюджет пенсійного фонду із зазначенням певної суми надходжень від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Зазначена сума не визначалась з урахуванням Постанови № 265. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2010 рік» від 21 липня 2010 р. № 626 визначена певна сума державних дотацій на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами. З набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Крім того, на підставі ч. 2 п. 5 ст. 24 цього ж Закону, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. Страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV передбачені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, серед яких відсутні державна адресна допомога та витрати з виплати та доставки державної адресної допомоги. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 04 березня 2003 року № 5-4/4 (надалі Порядок). Згідно з п. 4 зазначеного Порядку, відшкодуванню піддягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно - правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію, допомога на поховання сім'ї потерпілого або особи, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Так, п. 4 Порядку, визначений вичерпний перелік сум виплат, які приймаються до заліку для відшкодування видатків Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. До того ж, жодним нормативно-правовим актом взагалі не передбачено обов'язку відповідача відшкодовувати УПФУ витрати на виплату державної адресної допомоги. Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги. Отже, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення сум щомісячної державної адресної допомоги з відповідача. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20 лютого 2012 року за результатами адміністративної справи № 21-462а11 з одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі міста Горлівки Донецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі міста Горлівки Донецької області про стягнення суми заборгованості по відшкодуванню суми витрат на виплату державної адресної допомоги за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року у розмірі 844068,60 грн.

Результат розгляду: denied