Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Багдан - Лізинг» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Багдан - Лізинг») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про скасування податкової вимоги від 07 лютого 2014 року №1-25 в частині. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до судового розгляду на 24 березня 2014 року. У судове засідання 24 січня 2014 року з'явились представник позивача, який позов підтримав і просив його задовольнити, та представник відповідача, який проти задоволення позову заперечував. У порядку частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України представники сторін надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, що стало підставою для постановлення судом ухвали про перехід до розгляду справи в письмовому провадженні. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне. ТОВ «Богдан - Лізинг» взято на податковий облік в органах державної податкової служби 22 квітня 2004 року за №7842 та на час виникнення спірних правовідносин перебуває на обліку у відповідача. У період з 30 травня 2011 року по 12 липня 2011 року посадовими особами ДПІ у Подільському районі м. Києва проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Богдан - Лізинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2011 року. За наслідками цієї перевірки податковим органом складено акт від 19 липня 2011 року № 70/22-10/32960732 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2011 року № 0000402210, згідно з яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 420 463,75 грн., у тому числі 336 371 грн. за основним платежем та 84 092,75 грн. за штрафними санкціями. Не погоджуючись із зазначеним рішенням податкового органу платник податків оскаржив його до суду. За результатами розгляду справи №2а-18822/11/2670 за позовом ТОВ «Богдан - Лізинг» до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 04 серпня 2011 року № 0000402210, 06 листопада 2013 року Вищим адміністративним судом України прийнято постанову про відмову в задоволенні позову. Крім того, у період з 26 грудня 2012 року по 02 січня 2013 року ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності, повноти і своєчасності нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Інформ Юст», ТОВ «Алвіка К», ТОВ «Юніфон Груп», ТОВ «Ітера Плюс», ТОВ «Сервіс Юніон» за весь період взаємовідносин. За результатами проведеної перевірки 10 січня 2013 року податковим органом складно акт №14/22-511/32960732, в якому зафіксовано виявлені порушення. 17 червня 2013 року відповідачем на підставі зазначеного вище Акта прийнято податкові повідомлення-рішення: - № 0000302240, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України за порушення вимог пункту 5.1., підпункту 5.2.1. пункту 5.2., підпункту 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємство» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 627698,00 грн., в тому числі 502158,00 грн. за основним платежем та 125540,00 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями; - №0000312240, яким згідно з підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзаців 3, 4 пункту 123.1. статті 123 цього Кодексу, за порушення вимог підпунктів 7.4.1., 7.4.5. пункту 7.4., підпункту 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 476034,00 грн., в тому числі 401726,00 грн. за основним платежем та 74308,00 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями. Визначена у податковому повідомленні - рішенні №0000312240 сума грошових зобов'язань з податку на додану вартість сплачена позивачем 09 квітня та 25 червня 2013 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №82 та №10483, відповідно. У зв'язку з постановленням Вищим адміністративним судом України 06 листопада 2013 року рішення за результатами розгляду справи №2а-18822/11/2670, яким податкове повідомлення - рішення № 0000402210 від 04 серпня 2011 року визнано правомірним, податковим органом 07 лютого 2014 року складено та направлено на адресу позивача податкову вимогу на суму грошового зобов'язання, визначеного названим податковим повідомленням - рішенням за мінусом 100159,03 грн. переплати по податку на додану вартість. Не погоджуючись з визначеною сумою грошового зобов'язання у податковій вимозі, ТОВ «Богдан - Лізинг» звернулось з відповідним позовом до суду, в якому зазначило, що грошове зобов'язання, яке виникло за результатами проведення планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2011 року та визначено у податковому повідомленні - рішення від 04 серпня 2011 року, частково включає в себе податкове грошове зобов'язання, яке виникло за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань правильності, повноти і своєчасності нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Інформ Юст», ТОВ «Алвіка К», ТОВ «Юніфон Груп», ТОВ «Ітера Плюс», ТОВ «Сервіс Юніон» за весь період взаємовідносин та визначено у податковому повідомленні - рішення від 17 червня 2013 року № 0000312240. З огляду на викладене, а також враховуючи сплату суб'єктом господарювання грошового зобов'язання по податку на додану вартість, визначеного податковим повідомленням - рішення від 17 червня 2013 року № 0000312240, податкова вимога, на думку позивача, підлягає скасуванню у відповідній частині, а саме в частині податкового боргу у розмірі 145341,25 грн. Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного. Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює, зокрема, порядок сплати грошових зобов'язань (податкових зобов'язань і штрафних (фінансових) санкцій) юридичних або фізичних осіб до бюджетів з податків і зборів, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами за порушення податкового законодавства, та, одночасно, визначає процедуру погашення податкового боргу, оскарження рішень, дій органів стягнення на момент виникнення спірних правовідносин є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України). У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У відповідності до пункту 57.3. статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3. статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. В силу підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 названого Кодексу сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу. Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.3 статті 59 цього Кодексу передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. При цьому відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення (абзац 1 пункту 56.18 статті 56 ПК України). При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням - рішення від 04 серпня 2011 року є узгодженим з 06 листопада 2013 року. Враховуючи наведе вище, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо формування та направлення позивачу податкової вимоги від 07 лютого 2014 року №1-25 на суму грошового зобов'язання, визначену у названому податковому повідомленні - рішенні. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 04 лютого 2014 року № К/800/13243/13, від 29 жовтня 2013 року № К/800/26427/13. Посилання позивача на те, що ним проведено оплату суми грошового зобов'язання, визначену податковим повідомленням - рішенням від 17 червня 2013 року №0000312240, як на підставу для скасування податкової вимоги в частині, суд до уваги не приймає, оскільки проведення такої оплати суб'єктом господарювання не звільняє його від обов'язку сплатити угоджену в судовому порядку суму грошового зобов'язання, визначену іншим податковим - повідомленням - рішення, в силу приписів Податкового кодексу України. Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: denied