Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

25.05.2011 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії у відповідності з вимогами ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2010 рік, з 01.02.2011 року в сумі 1982 грн 63 коп. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2011 року (ухваленою в порядку ст.183-2 КАС України) позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва здійснити [PERSON] перерахунок підвищення до пенсії з 01.02.2011 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2010 рік та провести відповідні виплати. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва 16.01.2013 р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову районного суду м. Миколаєва від 30.06.2011 року, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення, з таких підстав. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 17.01.2011 року позивач звернулася до УПФ із заявою про перерахунок пенсії з 2011 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2010 рік, однак відповідачем такий їй перерахунок було зроблено із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу за 2007 рік. Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з неправомірності дій відповідача. Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Так, відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Крім того, кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 (два) роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. При цьому, перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.40 вказаного Закону, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. Підпунктом «б» пп.10 п.35 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, абз.4 ч.2 ст.42 Закону було викладено в новій редакції, за якою: у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. При цьому, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для перерахунку пенсії, період після призначення пенсії не підлягає виключенню згідно із абзацом третім ч.1 ст.40 цього Закону. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, положення пп. «б» пп.10 п. 35 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (т.б. неконституційними). Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 42 Закону в їх первинній редакції. Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії проводиться не раніше як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону. Аналіз відновленої (діючої) норми абзацу 3 ч.3 ст.42 даного Закону доводить, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону. Тобто, правила ч.1 ст.40 Закону при перерахунку пенсії застосовуються виключно з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід). З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що ніяких законних підстав для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік, не має. Отже, за таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції, в даному випадку, було грубо порушено норми матеріального і процесуального права, а також, фактично взагалі не розглянуто заявлені позовні вимоги, що, в свою чергу, призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів, діючи виключно в межах позовних вимог та вимог апеляційної скарги, відповідно до ч.2 ст.11 та ст.202 КАС України, приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для скасування постанови суду 1-ї інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied