Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

31 січня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державної податкової інспекції у Слов'яносербському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4970,76 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка утворилась за період січень - грудень 2013 року становить 4970,76 грн. В добровільному порядку заборгованість сплачено не було. Дата виникнення заборгованості 20.04.2013 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON], код ДРФО [NUMBER], що мешкає за адресою: 93701, [ADDRESS] заборгованість у сумі 4970,76 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят гривень 76 копійок) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка утворилась за період січень - грудень 2013 року, на користь Держави перерахувавши на розрахунковий рахунок №37190204001228 отримувач ДПІ у Слов'яносербському районі ГУ Мін доходів у Луганській області, код ЄДРПОУ 38411702, код платежу 71040000, банк УДКСУ у Слов'яносербському районі Луганської області в Луганській області, м. Луганськ, МФО 804013. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника інспекції. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 01 січня 2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до положень статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована у якості фізичної особи - підприємця 03.02.2011 року Слов'яносербською районною державною адміністрацією Луганської області, на підтвердження чого видане свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). Фізична особа - підприємець [PERSON] є платником податків і зборів, відповідно до чинного законодавства України, зареєстрована та знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Слов'яносербському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області з 07.02.2011 року за №24, про що свідчить довідка про взяття на облік платника податків №24 від 09.02.2011 (а.с.7). Пунктами 291.2 та 291.3 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. На підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування поданої до Державної податкової інспекції у Слов'яносербському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, відповідач просив перевести її на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Обрана ставка єдиного податку платником при переході на спрощену систему оподаткування 20 % доходу - у разу включення податку на додану вартість до складу єдиного податку (перша група платників єдиного податку). Відповідно до пунктів 293.1, 293.2 статті 293 Податкового кодексу України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема, для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Пунктом 295.1. статті 295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу. Платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу. Згідно Рішення Слов'яносербської селищної ради від 05.01.2012 року №11/20 для другої групи платників податків єдиного податку встановлені фіксовані ставки на території Слов'яносербської селищної ради у 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2013 року складала 1147,00 грн. Згідно із пунктом 295.5 статті 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої і другої груп, які не використовують працю найманих осіб, звільняються від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки, а також за період хвороби, підтвердженої копією листка (листків) непрацездатності, якщо вона триває 30 і більше календарних днів. Однак, відповідач єдиний податок не сплачував внаслідок чого утворився податковий борг. Станом на 23.01.2014 року сума податкового боргу відповідача з єдиного податку з фізичних осіб складає 4970,76 грн. (а.с. 13). Згідно статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій. Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, орган державної податкової служби надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивачем на адресу відповідача надсилалась податкова вимога форми «Ф» від 18 листопада 2013 року №26-13 з повідомленням про податковий борг у сумі 3752,09 грн.(а.с.12). Зазначена вимога була отримана відповідачем 20.11.2013 року, про що свідчить підпис відповідача на корінці зазначеної вимоги (а.с.10). Доказів оскарження відповідачем даної податкової вимоги суду не надано. Положенням пп. 20.1.19 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службо відповідно до закону про виконавче провадження. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Державної податкової інспекції у Слов'яносербському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4970,76 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: granted