Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд та просить скасувати розпорядження відповідача про перерахунок його пенсії від 14.11.2012р. та зобов'язати відповідача повернути йому стягнуті кошти. Свої вимоги мотивує наступним. 02.07.2013р. він звернувся до управління пенсійного фонду з проханням виплатити йому недоплачену пенсію за період з грудня 2012 року по червень 2013 року. Листом від 15.07.2013р. йому відмовлено у такій виплаті. 26.10.2013р. він звернувся до начальника управління пенсійного фонду з листом про надання йому розпорядження, на підставі якого опрацьовано його пенсійну справу та рішення про утримання з нього 20% переплати пенсії. 31.10.2013р. він отримав вищевказані розпорядження та рішення, які вважає незаконними з наступних підстав. В червні 2011 року при оформленні пенсії ним подано до управління пенсійного фонду всі документи, в тому числі і копію трудової книжки, в якій зазначено, що він 19.06.2006р. отримав одноразову виплату з безробіття для організації підприємницької діяльності. Також, на момент оформлення пенсії він перебував на обліку пенсійного фонду як фізична особа підприємець. Оскільки в управлінні була його трудова книжка, то відповідачу було про це відомо, однак його ніхто не повідомив, що йому необхідно знятися з реєстраційного обліку, оскільки на той час він жодної підприємницької діяльності не здійснював. Крім того, в розпорядженні управління не зазначено яким чином встановлено, що він здійснює підприємницьку діяльність. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що після працевлаштування 28.03.2007р., в другій половині року він подав заяву до ДПІ в Сокальському районі про припинення підприємницької діяльності, а тому,, був переконаний, що таким чином припинив її. Про те, що необхідно звертатися з відповідною заявою до державного реєстратора - він не знав. Крім того, вважає, що Пенсійний фонд знаючи про його працевлаштування, повинен був вважати його таким, що не здійснює підприємницької діяльності. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала. Надала суду письмові заперечення проти позову наступного змісту. З 19.06.2006р. [PERSON] перебував на обліку в управлінні як фізична особа підприємець. Відповідно до ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», припинення такої діяльності здійснюється на підставі рішення такої особи, яка повинна подати державному реєстратору відповідну заяву. Зняття з обліку платників фізичних осіб підприємців здійснювалося органами ПФУ у разі отримання від державного реєстратора повідомлення про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення такої особи щодо припинення підприємницької діяльності. 21.12.2012р. від державного реєстратора управлінням отримано повідомлення про те, що [PERSON] подав заяву про припинення підприємницької діяльності. Управлінням надіслано державному реєстратору повідомлення про те, що позивач не здав звіти за 2011, 2012 та 2013 роки. 14.06.2013р. позивач здав до управління звіти за вказаний період. На нього накладено штрафні санкції (два штрафи в розмірі 170грн. кожен) за несвоєчасне подання таких звітів, які він сплатив. Після цього управління відкликано від реєстратора заперечення проти зняття позивача з державної реєстрації як фізичної особи підприємця. Лише 19.06.2013р. управлінням отримано від державного реєстратора відомості про припинення позивачем підприємницької діяльності, після чого в електронну базу даних внесено запис про ліквідацію останнього як фізичної особи підприємця (в порядку, передбаченому відповідним порядком). [PERSON] пенсія по інвалідності призначена з 23.05.2011р. Згідно ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, крім пенсіонерів, які працюють. Позивач вважався працюючим, оскільки був зареєстрований як фізична особа підприємець по 19.06.2013р., тобто до моменту отримання відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності. Тому, нарахування та виплата пенсії позивачу відповідає чинному законодавству. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд в задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Згідно ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії. Пенсіонерам, які працюють, пенсія перераховується після звільнення з роботи або припинення підприємницької діяльності. Статтею 50 цього закону регламентовано, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно ст.ст.46, 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця здійснюється у випадку прийняття відповідного рішення такою особою, яка повинна подати державному реєстратору заяву про це. З витягу з трудової книжки вбачається, що 17.06.2006р. позивачу призначено одноразову виплату для започаткування підприємницької діяльності. Згідно посвідчення, [PERSON] є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) та отримує пенсію. Із заяви від 02.07.2013р. вбачається, що [PERSON] звертався до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі та просив виплатити йому неправомірно невиплачену різницю розміру пенсії за період з грудня 2012 року по червень 2013 року. З листа УПФ в Сокальському районі від 15.07.2013р. вбачається, що позивачу відмовлено у виплаті вищевказаної різниці розміру пенсії та роз'яснено причини такої невиплати, зокрема, здійснення підприємницької діяльності з 01.10.2011 року, а тому, не мав права на перерахунок кпенсії у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність Із заяви від 26.10.2013р. вбачається, що [PERSON] звертався до УПФ в Сокальському районі та просив видати йому копію розпорядження. На підставі якого опрацьовано його пенсійну справу та рішення про утримання з нього 20% переплати. З листа від 31.10.2013р. управлінням направлено позивачу вищезазначені документи. З розпорядження №152254 від 14.11.2012р. вбачається, що пенсійну справу [PERSON] опрацьовано та визначено розмір пенсії без індексації та тимчасових доплат, що були раніше встановлені як для непрацюючого. З рішення від 28.11.2012р. вбачається, що по пенсійній справі позивача виникла переплата в сумі 6790,94грн. а тому, вирішено стягувати з останнього 20% розміру його пенсії, починаючи з 01.12.2012р. З довідок ДПІ у Сокальському районі від 20.05.2013р., 16.01.2014р., 28.01.2014р., 26.02.2014р. та 25.03.2014р. вбачається, що [PERSON] 20.06.2006р. зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності. Заяву про припинення платника податків останній подав 11.01.2013р. та 19.06.2013р. його знято з податкового обліку, що повністю спростовує його твердження про те, що він звертався з такою заявою ще в 2007 році. З огляду на те, що [PERSON] із заявою про припинення підприємницької діяльності ні в ДПІ, ні до державного реєстратора до 2013 року не звертався, проведення йому перерахунку пенсії як непрацюючому пенсіонеру призвело до необґрунтованої виплати йому коштів. Зазначене є підставою для прийняття управління Пенсійного фонду рішення про повернення суми переплати. За таких підстав, суд переконується в тому, що Управлінням Пенсійного фонду України в Сокальському районі правомірно прийнято оскаржуване розпорядження та рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied