Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

25 січня 2014 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління пенсійного фонду України в м. Красному Лучі Луганської області до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, яким позивач просить суд: - визнати дії посадових осіб Жовтневого ВДВС Луганського міського управління юстиції щодо закінчення виконавчого провадження про примусове стягнення суми штрафу за постановою про адміністративне правопорушення №25 від 25.05.2007 незаконними; - скасувати постанову ВП №23776498 від 27.12.2013 про закінчення виконавчого провадження; - зобов'язати відповідача поновити виконавче провадження за постановою про адміністративне правопорушення №25 від 25.05.2007. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25.07.2007 УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області винесено постанову про адміністративне правопорушення №25, згідної якої було притягнуто до адміністративної відповідальності керівника ТОВ «Торговий дім «Марс» [PERSON] у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн. У зв'язку з не сплатою штрафу в добровільному порядку, зазначену постанову було передано для примусового виконання до Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ. 21.01.2014 на адресу управління надійшла постанова державного виконавця №23776498 від 27.12.2013 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою штрафу в повному розмірі. Як зазначає позивач в своєму позові, розмір штрафу, застосованого за постановою від 25.05.2007 №25, складає 136,00 грн., але постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята у зв'язку зі сплатою лише 51,00 грн., а тому вказана постанова, на думку позивача, винесена безпідставно, з порушенням норм діючого законодавства. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 26). 24.02.2014 до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області, позовні вимоги просив задовольнити позов в повному обсязі (а. с. 28). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 26). 24.02.2014 до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника Жовтневого ВДВС Луганського міського управління юстиції (а. с. 30). Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення та додані до нього документи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до наступного. Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження», №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606). Згідно ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про Державну виконавчу службу", державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Частиною 2 статі 4 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" передбачено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до положень ст. 11 Закону України №606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №606, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження №23776498 з примусового виконання постанови УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області від 25.05.2007 №25 про стягнення з [PERSON] адміністративного штрафу в розмірі 136,00 грн. (а. с. 7). Нормами ч. 1 ст. 49 Закону встановлено перелік обставин, коли державний виконавець має право закінчити виконавче провадження, до якого входить випадок, коли боржник фактично виконав в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом ( п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону №606). Частиною 3 цієї статті зазначено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №606, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області 25.05.2007 було винесено постанову №25 про адміністративне правопорушення, відповідно до якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн. (а. с. 7). Державним виконавцем Сірик С.С. Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», 27.12.2013 було винесено постанову №23776498 про закінчення виконавчого провадження. У зазначеній постанові встановлено про повне фактичне виконання [PERSON] постанови УПФУ в м. Красному Лучі №25 від 25.05.2007. Згідно меморіального ордеру №522957 від 20.12.2013 вбачається, що боржником [PERSON] сплачено в рахунок погашення боргу 51,00 грн. (а. с. 9). Крім того, із квитанції №4901461 від 24.02.2014, яка була долучена представником відповідача під час розгляду справи вбачається, що боржником 24.02.2014 було перераховано на рахунок виконавчої служби частину несплаченої суми боргу в розмірі 85,00 грн. (а. с. 32). Таким чином, під час розгляду зазначеної справи боржник сплатив решту несплаченої заборгованості в розмірі 85,00 грн. Оскільки сума, зазначена в постанові про адміністративне правопорушення від 25.05.2007 №25, боржником [PERSON] сплачена в повному обсязі, примусове виконання зазначеної постанови вже фактично здійснено. Отже, на момент розгляду справи спір між сторонами вичерпаний, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконними дій Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ щодо закінчення виконавчого провадження №23776498 з примусового виконання постанови УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області від 25.05.2007 №25, скасування постанови №23776498 від 27.12.2013 про закінчення виконавчого провадження та поновлення виконавчого провадження з примусового виконання постанови УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області про адміністративне правопорушення №25 від 25.05.2007. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: denied