Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

В липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «УТК КРОСТ» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом (з урахуванням уточнень) до Південної митниці Міндоходів (надалі - відповідач, Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (надалі - Казначейство), в якому просило: - визнати протиправними дії Південної митниці Міндоходів з видачі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.06.2013 року №500060001/2013/00318 та з прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 13.06.2013 року №500060001/2013/610006/2; - скасувати картку відмови Південної митниці Міндоходів від 13.06.2013 року №500060001/2013/00318 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; - скасувати рішення Південної митниці Міндоходів від 13.06.2013 року №500060001/2013/610006/2 про коригування митної вартості; - стягнути з ГУДКСУ в Одеській області на користь ТОВ «УТК КРОСТ» суму фінансових гарантій у розмірі 70031,83 грн.. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що Митниця неправомірно збільшила митні платежі за вантажно-митною декларацією (ВМД) №500060001/2013/023524 від 13.06.2013 року, що призвело до переплати позивачем митних платежів на суму 70031,83 грн.. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року в задоволені позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Обставини справи полягають в наступному. 07.11.2012 року ТОВ «УТК КРОСТ» (покупець) укладений з компанією «KLASS DI TIC.LTD.STI» Кайсери, Турція (продавець) контракт №7/2012/UA-TR, предметом якого (п.1.1) продаж газових плит під торгової маркою «Саnгеу», відрегульовані для роботи на природному газі тиском 33-20мБар та запасних частини до них. Найменування, кількість та ціни товар погоджуються у додатках до даного контракту та інвойсу на кожну партію товару. За п.2.1 контракту ціни на товар встановлюються в доларах США на умовах СРТ чи СІF Одеса, чи іншого міста України (за домовленістю), згідно Incoterms-2000 (т.1 а.с.39-43). 03.06.2013 року між позивачем та компанією «KLASS DI TIC.LTD.STI» Кайсери, Турція, було укладено додаткову угоду №7/2012/UA-TR до контракту №7/2012/UA-TR від 07.11.2012 року, якою п.3.1. вищезазначеного контракту було викладено у наступній редакції: « 3.1. оплата вартості купленого Товару здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, згідно рахунку-фактури (інфойса) на умовах відстрочки платежу 60 календарних днів з моменту відвантаження товару за місцем поставки» (а.с.44). На виконання умов контракту та додаткової угоди до нього фірма «KLASS DIS TIC.LTD.STI» Кайсери, Турція 13.06.2013 року відповідно до інвойсу №253890 від 06.06.2013 року поставила на територію України для позивача наступний товар: - 50*60 газові плити Canrey - CG5640 у кількості 114 шт. по ціні за одиницю товару - 62 дол. США; - 60*60 газові плити Canrey - CG6640 у кількості 85 шт. по ціні за одиницю товару - 73 дол. США; - 60*60 газові плити Canrey - CG6640K у кількості 29 шт. по ціні за одиницю товару - 75 дол. США; - запасні частини до плит (передня панель) у кількості 6 шт. по ціні за одиницю товару - 0,2 дол. США; запасні частини до плит (решітка плити) у кількості 23 шт. по ціні за одиницю товару - 0,86 дол. США; - запасні частини до плит (варочний стіл) у кількості 2 шт. по ціні за одиницю товару - 1,26 дол. США; - запасні частини до плит (решітка духовки) у кількості 4 шт. по ціні 0,95 дол. США; - запасні частини до плит (протвень) у кількості 2 шт. по ціні за одиницю товару - 0,85 дол. США. Всього товару було поставлено загальною вартістю 15815,00 дол. США. Умови поставки: СРТ Одеса. Форма оплата: відстрочка платежу 60 днів з моменту відвантаження. З метою митного оформлення зазначеного товару позивач подав відповідачу ВМД №500060001/2013/023524 від 13.06.2013 року, до якої долучив контракт та доповнення до нього (а.с.39-44), прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 01.06.2013 року (а.с.59), рахунок-фактуру (інвойс) №2533890 від 06.06.2013 року (а.с.55), копію митної декларації країни відправлення №13060600ЕХ015284 від 06.06.2013 року (а.с.50). Митна вартість товару визначена позивачем за першим методом, тобто за ціною контракту, а сума митних платежів до сплати визначена у вказаній ВМД в розмірі 40437,07 грн., у тому числі ввізне мито - 12629,34 грн., ПДВ 27807,73 грн.. На зворотному боці ВМД №500060001/2013/023524 від 13.06.2013 року інспектором Митниці Путра Л.В. з посиланням на ч.3 ст.53 МКУ було письмово витребувано у позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. організаціями (т.1 а.с.48-49). Така вимога інспектора обґрунтована тим, що підписи та печатки від фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI» у контракті № 7/2012/UА-ТR від 07.11.2012 року, в доповненні до цього контракту та в інвойсі №2533890 від 06.06.2013 року відрізняються між собою. На цьому ж зворотному боці вказаної ВМД від імені представника позивача Сікора П.Л. міститься запис про те, що всі надані документи не містять розбіжностей, не підроблялись, всі платежі визначені вірно, додатково надаються цінова довідка від 13.06.2013 року за №0445-inf, прайс-лист виробника товарів від 06.06.2013 року б/н, а також викладено клопотання про випуск товарів за умови сплати митних платежів згідно ч.7 ст.55 МКУ, тобто під фінансові гарантії. Відповідач відмовив позивачу в митному оформленні та пропуску товарів, склавши картку відмови №500060001/2013/00318 від 13.06.2013 року, а також прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2013/61006/2 від 13.06.2013 року, в якому вартість газових плит визначив за шостим резервним методом визначення митної вартості, а саме: для газових плит на рівні 188,61 дол. США за од., замість вартості 69,23 дол. США, яку визначив позивач, для запчастин для плит визначив на рівні 2,23 дол. США за кг нетто, замість 0,28 дол. США. Зі змісту рішення про коригування митної вартості вбачається, що підставою для його прийняття стало ненадання позивачем всіх документів, які додатково були витребувані Митницею. Позивач на підставі ч.7 ст.55 МКУ скористався правом митного оформлення товару під надання фінансових гарантій та сплатив на рахунок Митниці митні платежі у розмірі, визначеному рішенням про коригування митної вартості товарів №500060001/2013/61006/2 від 13.06.2013 року, і після чого Митницею 20.06.2013 року було проведено митне оформлення вказаного товару за ВМД №500060001/2013/024749 з випуском його у вільний обіг. Загальний обсяг сплачених позивачем митних платежів за вищевказаний товар з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів склав 110468,90 грн., а різниця митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом за першим методом, та нарахованою митним органом рішенням про коригування митної вартості складає 70031,83 грн. (110468,90 грн. - 40437,07 грн.), з яких: 21834,82 грн. - ввізне мито, а 48197,01 грн. - ПДВ. Ці суми підтверджені як розрахунками позивача, так і розрахунками Митниці. Сплачені позивачем суми повністю перераховані Митницею на відповідні рахунки Державного бюджету 27.06.2013 року та 27.07.2013 року, що підтверджено Митницею службовою запискою від 13.03.2014 року №52-01/453, яка долучена до матеріалів справи. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникли підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої позивачем митної вартості товарів, а тому Митниця правомірно витребувала у позивача додаткові документи для підтвердження цієї вартості. Ненадання позивачем всіх додатково витребуваних документів на думку суду першої інстанції стало належною підставою для коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів. Суд першої інстанції також зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2013/61006/2 від 13.06.2013 року за своїм змістом відповідає вимогам законодавства стосовно підстав для його прийняття та застосування шостого резервного методу визначення митної вартості товару. Також суд першої інстанції послався на те, що у встановлений ч.8 ст.55 Митного кодексу України (далі по тексту - МК) строк, а саме протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг, позивач не надав відповідачу додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що свідчить про невиконання позивачем зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою. Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст.51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 1 ст.52 МК передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Відповідно до ч.1 ст.54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Частинами 2, 3 зазначеної статті передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Згідно з п.2 ч.5 ст.54 МК митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Відповідно до ч.2 ст.53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно ч.3 ст.53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до ч.6 ст.54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачене ч.5 ст.54 МК право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені цим кодексом, а саме ч.3 ст.53 МК - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно, наслідки від ненадання декларантом додаткових документів у вигляді відмови у митному оформленні товарів можуть бути застосовані, якщо вимога про надання додаткових документів дійсно мала під собою підстави. Оскільки підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів стало ненадання позивачем додатково витребуваних документів, то оцінка законності таким рішенням повинна надаватися з урахуванням того, чи були достатньо обґрунтованими сумніви Митниці у достовірності наданих позивачем документів на підтвердження митної вартості. Як вже зазначено вище, свої сумніви у достовірності задекларованої позивачем митної вартості товару Митниця обґрунтувала тим, що підписи та печатки від фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI» у контракті №7/2012/UА-ТR від 07.11.2012 року, в доповненні до цього контракту та в інвойсі №2533890 від 06.06.2013 року відрізняються між собою. В матеріалах справи міститься лист фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI» (т.1 а.с.134) та переклад цього листа українською мовою (а.с.135), в якому наводяться зразки печаток цієї фірми, що можуть використовуватися у всіх документах, і зразки цих печаток, а також підписи від імені директора цієї фірми відповідають тим, якими завірені та підписані контракт № 7/2012/UА-ТR від 07.11.2012 року (т.1 а.с.40-43), додаткова угода від 03.06.2013 року (т.1 а.с.44) та інвойс №2533890 від 06.06.2013 року (т.1 а.с.53). Також матеріалами справи підтверджено факт того, що інвойс №2533890 від 06.06.2013 року засвідчений торгово-промисловою палатою Туреччини (т.1 а.с.53, 140-141), що в свою чергу підтверджує перевірку уповноваженим державним органом Туреччини, як країни відправлення, відповідності цього інвойсу вимогам законодавства цієї держави. Ці факти відповідачем не спростовані та залишені поза увагою судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення. З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що викладені інспектором Митниці Путра Л.В. підстави для витребування у позивача в порядку п.2 ч.5 ст.54 МК додаткових документів для підтвердження митної вартості товару є хибними, оскільки відмінності у печатках фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI», які одночасно використовуються цією фірмою на всіх видах документів, і якими завірені контракт та інвойс, жодним чином не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості задекларованих позивачем товарів, чи відомостей про ціну цих товарів. При цьому, колегією суддів встановлено, що надані позивачем до митниці документи на підтвердження вартості товару, у тому числі і додаткові документи, не містять розбіжностей та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу. Стосовно повноти надання позивачем додатково витребуваних Митницею документів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як вже зазначено вище, інспектор Митниці додатково витребував у позивача виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. організаціями (т.1 а.с.48-49). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач додатково надав висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений ТОВ «Експоцентр Одеса» від 13.06.2013 року за №0445-inf, прайс-лист виробника товарів від 06.06.2013 року б/н та лист-повідомлення про неможливість подання виписки з бухгалтерської документації позивача. Позиція Митниці, з якою погодився і суд першої інстанції, полягає у тому, що позивач не надав у повному обсязі витребувані Митницею документи, а надані позивачем прайс-лист виробника та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів мають певні недоліки. Колегія суддів вважає правильною позицію позивача про неможливість надання виписки з бухгалтерської документації позивача по операції з придбання товарів у фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI», оскільки відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Враховуючи, що станом на 13.06.2013 року митне оформлення товарів від фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI» завершене не було і позивач цих товарів у вільний обіг ще не отримав, їх не оприбуткував та не оплачував, тому підстави для відображення цих товарів у бухгалтерському обліку позивача не виникли. Такі підстави виникли у позивача лише після 20.06.2013 року, коли митне оформлення вказаного товару було завершено і товар було випущено у вільний обіг. Посилання Митниці на те, що наданий позивачем прайс-лист фірми «KLASS DIS TIC.LTD.STI» від 01.06.2013 року (т.1 а.с.59) не містить інформації про вартість продукції, яка виробляється та пропонується виробником необмеженому колу покупців, а тому його неможливо розглядати як комерційну пропозицією, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даному прайс-листі перелічені найменування продукції вказаного виробника, вартість кожного з цих видів продукції. При цьому цей прайс-лист не містить відомостей про те, що наведені в ньому ціни стосуються конкретно позивача чи будь-якого обмеженого кола покупців. Також колегія суддів відхиляє посилання митниці на відсутність конкретних джерел інформації у підготовленому ТОВ «Експоцентр Одеса» висновку про вартісні характеристики товарів від 13.06.2013 року за №0445-inf, оскільки ТОВ «Експоцентр Одеса» є суб'єктом оціночної діяльності, який діє на підставі сертифікату ФДМУ №11459/11 від 14.03.2011 року з строком дії до 11.03.2014 року, діяльність якого регламентується Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Ні відповідач, ні суд першої інстанції не зазначили, яким саме нормативним актам в сфері оцінки майна не відповідає вищевказаний висновок ТОВ «Експоцентр Одеса». Колегія суддів також не може погодитися з обґрунтованістю обрання відповідачем шостого резервного методу визначення митної вартості товарів з огляду на наступне. Згідно з положеннями ст.57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Як зазначено в рішенні про коригування митної вартості товарів №500060001/2013/61006/2 від 13.06.2013 року застосування методів за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, які передбачені ст.59, ст.60 МК, є неможливим внаслідок відсутності у митного органу інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Такий висновок Митниці не відповідає фактичним обставинам справи. Як видно з матеріалів справи, позивачем заявлялось клопотання про витребування у відповідача конкретних ВМД, які на думку позивача підтверджують факт того, в травні 2013 року на територію України були ввезені подібні (аналогічні) товари з Туреччини за цінами, які відповідають цінам, які задекларував позивач (т.1 а.с.221), однак у задоволенні цього клопотання судом було відмовлено. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу в отримані таких доказів, оскільки їх наявність безпосередньо впливає на правильність висновків Митниці про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів, передбаченого ст.60 МК. Так, ст.60 МК передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість. На вимогу суду апеляційної інстанції Митниця супроводжувальним листом від 13.02.2014 року №106/9/15-32-10-06-09 надала копії ВМД №500040001/2013/011962 від 21.05.2013 року, №500040001/2013/012212 від 23.05.2013 року, а також витяг з інформаційної системи Міндоходів та зборів України щодо митної вартості газових плит виробництва Туреччини, які були імпортовані на територію України у 2013 році. Зазначені ВМД підтверджують той факт, що Південною митницею в травні 2013 року було проведено митне оформлення подібних (аналогічних) товарів, виробництва Туреччини. В рядках 33 цих ВМД визначений код товарів згідно УКГЗЕД для газових плит - 73211110, який відповідає коду, зазначеному позивачем у ВМД №500060001/2013/023524 від 13.06.2013 року. Наданий Митницею витяг з інформаційної системи містить в собі посилання на конкретні номери ВМД, за якими протягом березня-червня 2013 року митними органами України здійснювалось митне оформлення газових плит виробництва Туреччини, що мають код згідно УКГЗЕД 73211110. При цьому митна вартість газових плит за цими ВМД є максимально наближеною до митної вартості, яку задекларував позивач. Таким чином, наведені вище докази спростовують висновок відповідача та суду першої інстанції про неможливості застосування Митницею будь-якого іншого методу визначення митної вартості товарів, ніж шостий резервний метод. Слід також зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Пунктом 2 параграфу (c) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року визначено, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. В той же час при застосуванні шостого резервного методу визначення митної вартості Митниця взяла за основу митну вартість газових плит виробництва Білорусії (ВМД №110070000/2013/309730 від 05.06.2013 року) (т.1 а.с.190), яка в рази перевищує митну вартість газових плит виробництва Туреччини, митне оформлення яких було проведено у травні-червні 2013 року. Колегія суддів вважає, що такий спосіб визначення відповідачем митної вартості задекларованих позивачем товарів з врахуванням наявності у Митниці даних щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів виробництва Туреччини, на думку колегії суддів не відповідає принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Виходячи з аналізу встановлених фактичних обставин справи на підставі наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч.3 ст.53, ч.6 ст.54, ч.1 ст.55 МК та всупереч правилам, визначеним ст.57-60, 64 цього Кодексу, а тому рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 13.06.2013 року №500060001/2013/610006/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації від 13.06.2013 року №500060001/2013/00318 підлягають скасуванню, а дії відповідача по прийняттю таких рішень підлягають визнанню неправомірними. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з бюджету на користь позивача зайво сплачених митних платежів, колегія суддів виходить з наступного. Як вже зазначено вище, надані позивачем до митниці документи на підтвердження вартості товару дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а різниця митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом за першим методом, та нарахованою митним органом рішенням про коригування митної вартості складає 70031,83 грн.. Дана сума була сплачена позивачем на рахунок Митниці, та в подальшому була перерахована Митницею на відповідні рахунки Державного бюджету. Розмір митних платежів який підлягав сплаті за першим методом в сумі 40437,07 грн. не заперечуються Митницею і підтверджений нею відповідним розрахунком. Оскільки прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості є неправомірним, то позивачем було зайво сплачено митних платежів на суму 70031,83 грн.. Колегія суддів вважає, що в разі скасування рішення про коригування митної вартості товарів і неповернення позивачу з бюджету зайво сплачених за таким рішенням митних платежів, не будуть досягнуті завдання адміністративного судочинства і в цьому випадку адміністративне судочинство не виконує свою основну функцію - відновлення порушених прав позивача. У даній справі відновленню підлягають саме майнові права позивача шляхом стягнення на його користь з Державного бюджету України зайво сплачених митних платежів на суму 70031,83 грн.. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення митних платежів підлягають задоволенню. В заперечення на позов Казначейство посилається на те, що підстави для повернення позивачу вказаної суми з бюджету відсутні, оскільки відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року №618 (надалі - Порядок №618), Казначейство не отримувало від Митниці подання чи висновку про повернення такої суми. Колегія суддів відхиляє таки посилання Казначейства з огляду на наступне. Порядок №618 розроблений на реалізацію положень ст.301 МК та ст.43 Податкового кодексу України, якими передбачено повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів. Помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань (пп.14.1.182 п.14.1 ст.14 ПК України). Надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (пп.14.1.115. п.14.1 ст.14 ПК України). Отже, сплачені позивачем митні платежі, які нараховані неправомірним рішенням про коригування митної вартості не відносяться ні до категорії помилково сплачених, ні до категорії надміру сплачених. Таким чином, Порядок №618 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. При виконанні судового рішення про стягнення з бюджету митних платежів органи Казначейства повинні керуватися затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року №84 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Також не можна погодитися з посиланнями суду першої інстанції на невиконання позивачем положень ч.8 ст.55 МК, оскільки передбачений цією статтею порядок повернення сум фінансових гарантій є позасудовим способом вирішення цього питання. Використання позивачем передбаченого ч.7 ст.55 МК права на митне оформлення товару під надання фінансових гарантій шляхом сплати митних платежі у розмірі, визначеному рішенням про коригування митної вартості товарів, жодним чином не позбавляло позивача права оскаржити в судовому порядку таке рішення про коригування митної вартості. Також колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції в порядку ст.244 КАС України на постанову Верховного Суду України від 07.09.2012 року у справі за позовом ЗАТ «Виробниче об'єднання «Конті» до Східної митниці ДМС України, ГУ Державного казначейства України в Донецькій області, оскільки правовідносини у справі, яка переглянута Верховним судом України не є подібними правовідносинам у даній справі. Так, за змістом вказаної постанови ВСУ в позові було відмовлено внаслідок повної відмови декларанта надати митному органу додаткові документ. В той же час у даній справі Митниця не погодилась з належністю наданих позивачем додаткових документів. Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга ТОВ «УТК КРОСТ» підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог. Загальний розмір судових витрат по справі у вигляду сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги дорівнює 1199,26 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted