Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсними відмови у наданні Висновків, викладених в листах Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року, № 4122-09/876 від 29 вересня 2013 року, зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надати Висновок щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року ТОВ «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» до 01 січня 2014 року. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та вирішено її з належним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не з'явився до судового засідання, що не заперечує розгляду справи за його відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та компанією «IGV Group S.p.A» (Італія) було укладено Контракт № IGV-5 від 20 січня 2010 року, згідно якого, компанія «IGV Group S.p.A» (Італія) (Продавець) зобов'язалась продати позивачу гідравлічні ліфти, що є складними технічними виробами. Период дії Контракту - з 20.01.2010 року до 20.01.2012 року (п. 2 Контракту). На виконання умов Контракту, було зроблено два авансових платіжа у сумі 1462,00 євро та 23457,02 євро. Відповідно до Постанови НБУ № 475 від 16.11.2012 року, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватись у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Таким чином, строк на поставку товару закінчувався 18 серпня 2013 року. Позивач звернувся до Продавця листом № 371 від 08 липня 2013 року щодо прискорення поставки товару, проте останній надав відповідь № 22/01 від 09 липня 2013 року, що найкоротший строк поставки - 09 вересня 2013 року. За таких обставин, позивач 26 серпня 2013 року звернувся до відповідача за отриманням Висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією. Однак, листом № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року відповідач відмовив позивачу, посилаючись на п. 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1409 від 29 грудня 2007 року. 11 вересня 2013 року. Позивач вдруге звернувся до відповідача про надання Висновку, додавши копію листа б/н від 08 серпня 2013 року від заводу-виробника, проте знову отримав відмову № 4122-09/876 від 25 вересня 2013 року за тих же підстав. Не погоджуючись з відмовами відповідача, позивач звернувся з позовом до суду щодо зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надати Висновок щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що мають значення для вирішення справи та дійшов невірного висновку, з яким суд апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи, п. 4 Контракту «Условия поставки» зазначено, що: «…Поставка Товара осуществляется Продавцом на условиях франко-завод Виньате согласно «ИНКОТЕРМС-2000». Товар может поставляться партиями. Ассортимент, количество товара и сроки поставки каждой отдельно взятой партии товара оговариваются сторонами в Дополнительных Соглашениях, которые являются неотъемлемой частью данного Контракта». Відповідно до ст. 1 Додатку № 34/а від 29.04.2013 року до Контракту, оплата за Товар, що постачається по Специфікації № 34 здійснюється трьома платежами. На виконання умов Додатку №34/а від 29 квітня 2013 року до Контракту № IGV-5 від 20 січня 2010 року позивачем здійснені наступні платежі: - 30 квітня 2013 року перераховано на рахунок фірми «IGV Group S.p.A» 1462,00 євро в якості першого платежу, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №130430/000100514 від 30 квітня 2013 року з відміткою банку, банківською випискою від 30 квітня 2013 року; - 20 травня 2013 року перераховано на рахунок фірми «IGV Group S.p.A» 23457,020 євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №130520/000101415 від 20 травня 2013 року з відміткою банку, банківською випискою від 20 травня 2013 року, тобто, з урахуванням ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», строк на поставку товару закінчувався 18.08.2013 року. Позивач, звертаючись до відповідача про надання висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, вважав, що зовнішньоекономічна операція, згідно укладеного між ним та компанією «IGV Group S.p.A» Контракту № IGV-5 від 21 січня 2010 року, є за своєю суттю договором поставки складних технічних виробів, який, у відповідності до статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», надає позивачу право звертатись до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики щодо продовження строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону. Відповідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1409 від 29 грудня 2007 року, до операцій, що здійснюються резидентами, належать під час виконання договорів поставки складних технічних виробів - імпортні операції з поставки устаткування частинами або складних технічних виробів, що потребують установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування і введення їх у дію на місці експлуатації, а також з поставки складних технічних виробів, строк виготовлення та транспортування яких перевищує 180 днів. Як свідчать матеріали справи, товар проходить випробування та тестування як у зібраному вигляді так і його окремими комплектуючими та механізмами, але згідно умов Контракту постачається частинами, що підтверджується інформацією, зазначеною у п. 31 («вантажні місця та опис товару») митної декларації від 24.09.2013 pоку (а. с. 67-69), а саме: металокаркасна шахта, компоненти шахти (направляючі, болти, гайки), двері кабіни та шахти, рама дверей кабіни та шахти. Крім того, з листування позивача з заводом-виробником (а. с. 20-22) вбачається, що Товариство отримує кінцевий товар, який потребує подальшого монтажу та пуско-наладжувальних робіт. З огляду на зазначене, колегія суддів вбачає, що товар, який поставляє позивач є складним технічним виробом, тому відповідач, у відповідності до статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» мав надати висновок щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року. Оскільки Міністерство економічного розвитку і торгівлі України порушило зазначені вимоги, колегія суддів вважає рішення відповідача щодо відмови у наданні висновку, викладеного в листах № 4122-09/822 від 04 вересня 2013 року, № 4122-09/876 від 29 вересня 2013 року протиправним. Відповідно до положень пунктів 7, 9, 10, 12 Порядку № 1409, право надавати висновок щодо продовження строків розрахунків або відмовити в його наданні в разі наявності підстав для відмови, належить до виключної компетенції Мінекономрозвитку. З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі вимог позовної заяви та визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у встановленому законом порядку розглянути питання про надання Висновку ТОВ «ПІВДЕННО-СХІД-ЛІФТ ЛТД» щодо продовження строків розрахунків за Контрактом № IGV-5 від 20 січня 2010 року, як договором поставки складних технічних виробів, оскільки вимоги позивача вказані у позовної заяві не є з правової точки зору належним захистом їх прав. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що мають значення для вирішення справи та дійшов висновку, з яким суд апеляційної інстанції не погоджується. Доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 28.10.2013 року, та є підставою для її скасування. За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційну скаргу Товариства слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково.

Результат розгляду: partial