Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

в січні 2011 року позивач звернулася до Тульчинського районного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду у Тульчинському районні Вінницької області про визнання бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії протиправною; збов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії та, починаючи з 01 січня 2011 року, нараховувати та виплачувати позивачу в послідуючому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах, визначених ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу як непрацюючому пенсіонеру, яка постійно проживає на території радіоактивного забруднення пенсії в розмірах, визначених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і, починаючи з 01 січня 2011 року, нараховувати і виплачувати позивачу в послідуючому пенсію в розмірах, визначених даним Законом; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплатити позивачу як особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС і як непрацюючій пенсіонерці, яка постійно проживає на території радіоактивного забруднення, заборгованість по недоплачених додаткових пенсіях за період з 01 липня 2010 року по 01 січня 2011 року, тобто в межах шестимісячного строку позовної давності. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.05.2011 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткової Чорнобильської пенсії в розмірах нижчих,ніж визначено ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано відповідача з 24 липня 2010 року перерахувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в розмірі, встановленому ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку мінімального розміру заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", з урахуванням фактично отриманих сум; зобов'язано відповідача з 24 липня 2010 року перерахувати і виплачувати позивачу додаткову пенсію, як постраждалій від Чорнобильської катастрофи 4 категорії в розмірі, встановленому ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 15 % мінімальної пенсії за віком, що становить 15 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, з урахуванням фактично отриманих сум, стягнувши заборгованість за минулий час. Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.05.2011 року, як таку, що винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийнявши нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що у апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, та часткову доплату за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно з частиною 1 статті 39 вищевказаного Закону, пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одну мінімальну заробітну плату. Всупереч вказаним нормам позивачу зазначені доплати виплачувалися частково, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, а не в розмірі, зазначеному у Законі. З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівняні з постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно проводилися виплати в розмірах менших, ніж це передбачено статтями 39, 51 зазначеного Закону. Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача про перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", помилково не вказав кінцевої дати періоду, за який порушене право позивача підлягає захисту. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить захистити її порушене право відповідно до діючого законодавства в послідуючому, тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права. Тому, враховуючи позовні вимоги позивача та строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 24.07.2010 року по день припинення права на таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстави правильного по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.?

Результат розгляду: partial