Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

08 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим розглянути і надати обґрунтовану відповідь [PERSON] на його запит на одержання публічної інформації від 28.10.2013 року в порядку і строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із запитом на надання публічної інформації, проте листом № 16421 від 06.11.2013 року начальник відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим відмовив у наданні запитуваної інформації, мотивуючи це тим, що позивач не є стороною або іншим учасником виконавчого провадження, яким надані відповідні права, передбачені вимогами ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає відмову відповідача неправомірною, та такою, що суперечать вимогам діючого законодавства. Відповідач отримав ухвалу про відкриття скороченого провадження, що підтверджується поштовим повідомленим, долученим до матеріалів справи. У строк встановлений ч. 3 ст. 183-2 КАС України, заперечень проти позову до суду не надав. Згідно пункту 3 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.10.2013 року [PERSON] звернувся до Відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим із інформаційним запитом, у якому просив надати інформацію щодо наступних питань: чи сплачено об'єднанням співвласників елінг - боксів для зберігання маломірних плавзасобів «Меркурій» штраф в сумі 640 грн.? якщо штраф сплачено просив зазначити дату сплати штрафу, до якої банківської установи сплачено штраф, номер квитанції про сплату штрафу; чи виконано рішення суду по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,05 га - під розміщення соляріїв після накладення штрафу на боржника постановою від 26.09.2013 року? якщо рішення суду повторно не виконано боржником просив зазначити чи накладався повторно штраф на боржника у подвійному розмірі, та чи давалося державним виконавцем до правоохоронних органів подання про притягнення службових осіб боржника до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України? якщо рішення суду повторно не виконане ОСЕБ «Меркурій», то чому відділ державної виконавчої служби відповідно до п.4 ч. 1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» самостійно не виконає рішення суду, з покладенням понесених матеріальних витрат на боржника? На зазначений інформаційний запит листом № 16421 від 06.11.2013 року начальник Відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим повідомив позивача, що згідно перевірки бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 04.11.2013 року на виконанні знаходиться ВП № 39338449, яке відкрито на підставі наказу № 5002-30/907-2011 від 24.05.2011 року Господарського суду АР Крим щодо зобов'язання об'єднання співвласників елінг-боксів для зберігання маломірних плавзасобів «Меркурій» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,05 га - під розміщенням соляріїв. При цьому, зазначено, що надати більш детальну інформацію, в тому числі про хід виконання зазначеного виконавчого провадження, не вбачається можливим, оскільки заявник не є стороною або іншим учасником виконавчого провадження, яким надані відповідні права, передбачені вимогами статті 12 Закону України «Про виконавче провадження». Суд вважає, що відповідач при наданні відповіді на інформаційний запит діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, з огляду на наступне. Законом України «Про доступ до публічної інформації» встановлено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1. ст.13 вищевказаного Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувачами інформації є фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень. Положення п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплює право запитувача на доступ до публічної інформації, яке гарантується обов'язком розпорядників надавати таку інформацію. Пунктом 1 частини 1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено обов'язок розпорядника інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Згідно до ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Стаття 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі. Наведені правові норми свідчать, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не визначає вичерпного переліку службової інформації; в свою чергу перелік відомостей, що становлять службову інформацію, складається відповідними органами державної влади. Згідно п. 12 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній виконавчій службі України, матеріали виконавчих проваджень входять до переліку службової інформації. Крім того, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження. Зі змісту інформаційного запиту від 28.10.2013 року вбачається, що позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим з проханням надання інформації, яка за своїм змістом має безпосереднє відношення і створена в результаті подій, що виникають в межах відповідного виконавчого провадження, при цьому встановлено, що позивач не є стороною вказаного виконавчого провадження. Разом з тим, позивач стверджує, що відповідачем, при ненаданні обґрунтованої відповіді на інформаційний запит від 28.10.2013 року було порушено його право на отримання інформації про стан довкілля, яка відповідно до ст. ст. 10, 13 Закону України «Про інформацію», крім інформації про місце розташування військових об'єктів, не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом. Згідно частини 2 статті 50 Конституції України, кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація не може бути засекречена. Законом України від 06.07.1999 року № 832-XIV було ратифіковано Конвенцію про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (далі - Конвенція). Згідно з визначенням, наведеним в статті 2 Конвенції "Екологічна інформація" означає будь-яку інформацію в письмовій, аудіовізуальній, електронній чи будь-якій іншій матеріальній формі про: а) стан таких складових навколишнього середовища, як повітря і атмосфера, вода, ґрунт, земля, ландшафт і природні об'єкти, біологічне різноманіття та його компоненти, включаючи генетично змінені організми, та взаємодію між цими складовими; б) фактори, такі як речовини, енергія, шум і випромінювання, а також діяльність або заходи, включаючи адміністративні заходи, угоди в галузі навколишнього середовища, політику, законодавство, плани і програми, що впливають або можуть впливати на складові навколишнього середовища, зазначені вище в підпункті а), і аналізі затрат і результатів та інший економічний аналіз і припущення, використані в процесі прийняття рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища; с) стан здоров'я та безпеки людей, умови життя людей, стан об'єктів культури і споруд тією мірою, якою на них впливає або може вплинути стан складових навколишнього середовища або через ці складові, фактори, діяльність або заходи, зазначені вище в підпункті б). Аналогічні положення відображено і в ч. 1 ст. 13 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація про стан довкілля (екологічна інформація) - відомості та/або дані про: стан складових довкілля та його компоненти, включаючи генетично модифіковані організми, та взаємодію між цими складовими; фактори, що впливають або можуть впливати на складові довкілля (речовини, енергія, шум і випромінювання, а також діяльність або заходи, включаючи адміністративні, угоди в галузі навколишнього природного середовища, політику, законодавство, плани і програми); стан здоров'я та безпеки людей, умови життя людей, стан об'єктів культури і споруд тією мірою, якою на них впливає або може вплинути стан складових довкілля; інші відомості та/або дані. Проаналізувавши наведені положення законодавчих актів, суд доходить висновку, що перелік відомостей, які позивач запитував у відповідача не відносяться до інформації про стан довкілля, а матеріали виконавчого провадження не є носіями такої інформації. Таким чином, суд вважає, що затребувана позивачем інформація є службовою інформацією, про що своєчасно у визначений законом строк повідомлено позивача у відповіді на запит. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач при наданні відповіді на інформаційний запит від 28.10.2013 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied