Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та до Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прийнято вимогу № Ф-2323-17 від 18.12.2013 про сплату заборгованості з єдиного внеску, згідно з якою позивача зобов'язано здійснити сплату єдиного внеску на загальну суму 3455,43 грн. Крім того, позивач зазначає, що Управлінням пенсійного фонду України у м. Буча позивачу вже пред'являлась така ж вимога №85 від 04.06.2013 на суму 3455,43 грн., дана вимога була оскаржена позивачем та скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 810/3572/13-а від 14.11.2013 року. 24.02.2013 через канцелярію суду надійшло клопотання позивача в якому вона просила суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження. Представники відповідачів в судове засідання не прибули, заперечень проти позову не надали, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачу Управлінням Пенсійного фонду України у м. Буча 04.06.2013 було виставлено вимогу № 85 про сплату недоїмки в розмірі 3455,43 грн. Зазначена вимога була оскаржена позивачем та скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду №810/3570/13-а. 18 грудня 2013 Ірпінською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області було винесено та направлено позивачу вимогу про сплату недоїмки №Ф-2323-17 у розмірі 3455,43 грн. Не погодившись з даною вимогою позивач оскаржила її в адміністративному порядку. Так, позивачем 26.12.2013 подано скаргу до Головного управління Міндоходів у Київській області. Рішенням Головного управління Міндоходів у Київській області №46/М/10-36-10-01-206/1096 від 20.01.2014 встановлено, що дана вимога являється законною, та такою, що може бути повторно виставлена боржнику. Дане рішення обґрунтовано тим, що рішення Київського апеляційного адміністративного суду «формувалося на підставі не вірного тлумачення та не повного висвітлення даної справи». Вважаючи дану вимогу та рішення протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позов. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. З 01.01.2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 року, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку Згідно з ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок і сума єдиного внеску, що визначається розрахунковою як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті. Згідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - платниками єдиною внеску є роботодавці, в тому числі - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених - підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи-підприємці в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діяла до 12 червня 2012 року) платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 (в редакції, яка діє з 13 жовтня 2012 року) платники єдиного внеску, зазначені у п 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік. до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Таким чином, єдиний внесок у сумі не менше мінімального страхового внеску сплачується підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування за підсумками року лише за ті місяці, в яких вони мали дохід (прибуток). Як вбачається з матеріалів справи з 16.11.2009 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до Свідоцтва серії [NUMBER]. Відповідно до довідки УПФУ у м. Буча Київської області №3847/02 від 12.08.2013 року [PERSON] з 01.01.2012 перебувала на спрощеній системі оподаткування. Починаючи з другого кварталу 2012 року підприємницька діяльність [PERSON] не здійснювалась, жодних прибутків від підприємницької діяльності вона не отримувала, дані обставини підтверджуються деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, які зареєстровані належним чином органом податковою службою. Відповідно до п. 2 ч, 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників, значених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманою від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Отже, єдиний внесок нараховується на суми фактичного доходу (прибутку) підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, при цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що словосполучення «за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)» свідчить про те, що мінімальний розмір єдиного внеску має бути сплачений тільки у тому разі якщо підприємець отримував дохід. Крім того, Пенсійний фонд України в листі № 12657/03-20 від 22.06.2011 р. також зазначив, що єдиний внесок в сумі не менше мінімального страхового внеску сплачується підприємцями за підсумками року тільки за ті місяці, в яких вони мали дохід (прибуток). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування, що в свою чергу звільняє останню від сплати єдиного внеску. Отже, суд приходить до висновку, що Вимога Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № Ф- 2323-17 від 18.12.2013 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3455,43 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted