Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька про визнання постанови від 27.04.2010 року ВП № 16171606 не чинною та такою, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9969, у зв'язку з порушенням [PERSON] строків виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до вказаного напису пропонується звернути стягнення на предмет застави та задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» в сумі 296 119,00 грн. Виконавчий напис був направлений для виконання до ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька. 22.06.2012 року ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька було прийнято постанову про повернення виконавчого напису стягувачеві, у зв'язку з тим, що стягувач надав заяву про повернення виконавчого документу без виконання. 27.04.2010 року державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 29611,90 грн. на підставі відповідного виконавчого напису. 22.06.2012 року ВДВС було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення виконавчого збору. Також, позивач зазначив, що 05.11.2013 року рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька відповідний виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню. 16 листопада 2013 року рішення набрало законної сили. Однак, 19.11.2013 року позивачем отримана постанова про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження. На думку позивача постанова про стягнення виконавчого збору є такою, що не підлягає виконанню, оскільки, у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові, тобто постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору повинна бути визнана судом не чинною. Позивач через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу в порядку письмового провадження. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву від 13.01.2014 року №04-46, відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника відділу. Будь-яких заперечень суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Тобто, з урахуванням приписів вищезазначеної норми, відповідачем у даній адміністративній справі є саме Відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька. Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.12.2009 року відкрито виконавче провадження №16171606 з виконання виконавчого напису № 9969 виданого 27.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль TOYOTA RAV4, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], з метою погашення заборгованості у розмірі 296119,00 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк». За рахунок коштів отриманих від реалізації рухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» в сумі 296119,00 грн. Боржнику запропоновано виконати його у добровільному порядку. Однак, у наданий строк виконавчий напис у добровільному порядку боржником не виконано. Таким чином, 27 квітня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку відносно [PERSON] складено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, а саме у розмірі 29611,90 грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2012 року державним виконавцем Зайцевим О.С. відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку прийнято постанову ВП №16171606 про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою виконавчий напис №9969 від 27.10.2009 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] - повернути стягувачу, на підставі заяві ПАТ «ОТП Банк» від 22.06.2012 року про повернення виконавчого провадження без виконання, яка надійшла до ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції. Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року у цивільній справі №259/8456/13-а позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий напис вчинений 27.10.2009 року №9969 визнано таким, що не підлягає виконанню. Проте, 19 листопада 2013 року позивач отримав постанову від 22.06.2012 року державного виконавця Зайцева О.С. Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про відкриття виконавчого провадженя з примусового виконання постанови №б/н від 22.06.2012 року виданою ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про стягнення на користь держави виконавчого збору з боржника [PERSON] у розмірі 29611,90 грн. Позивач з постановою відповідача від 22.06.2012 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 29611,90 грн. не погоджується та вважає, що відповідачем порушуються його права та інтереси, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом. Так, згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року №202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Відповідно до преамбули Закону № 606, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Статтею 1 Закону № 606 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. У відповідності до п. 1 т а 2 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів. За таких обставин суд дійшов висновку, що у відділу Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку були підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, у зв'язку з тим, що боржником у наданий строк виконавчий напис не виконано. Проте, суд вважає, що відповідачем при прийнятті постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню не були враховані наступні обставини. Відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У відповідності до пункту 6 статті 28 закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. Як вже було зазначено судом раніше, постановою державного виконавця від 01.12.2009 року було відкрито виконавче провадження №16171606 з виконання виконавчого напису №9969 виданого 27.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль TOYOTA RAV4, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], з метою погашення заборгованості у розмірі 296119,00 грн. на користь ПАТ «ОТП Банк». Боржнику запропоновано виконати його у добровільному порядку. Постановою державного виконавця від 27 квітня 2010 року відносно [PERSON] складена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, а саме у розмірі 29611,90 грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року у цивільній справі №259/8456/13-а позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено та виконавчий напис вчинений 27.10.2009 року №9969 визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька 05 листопада 2013 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню та у відповідності до п.6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника. Отже, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що відповідач при складанні постанови від 22.06.2012 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 29611,90 грн. діяв у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», але враховуючи рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року, яким виконавчий напис №9969 від 27.10.2009 року визнано таким, що не підлягає виконанню, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору з боржника підлягає скасуванню. У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 11 КАС України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає необхідним вийти за межи позовних вимог та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції від 27.04.2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору з примусового виконання виконавчого напису №9969 виданого 27.10.2009 року, виданої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], оскільки це є належним способом захисту прав позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька про визнання постанови від 27.04.2010 року ВП № 16171606 не чинною та такою, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial