Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

11 грудня 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича, у якому позивачем заявлено такі вимоги: - рішення відповідача від 18.10.2013 № 6926120 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS], визнати незаконним; - зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію права приватної власності позивача на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що згідно рішення Лисичанського міського суду від 27.05.2013 № 415/3012/12-ц за позивачем визнано право власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 06.09.2013 реєстраційною службою Лисичанського міського управління юстиції Луганської області зареєстровано за № 2836204 заяву позивача про здійснення державної реєстрації права власності на вбудоване приміщення. До заяви було додано необхідний для реєстрації пакет документів. У порушення вимог п.5 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення за заявою прийнято з порушенням строку, встановленого для прийняття такого рішення - 18.10.2013. Крім того, на думку позивача, рішення про відмову прийнято незаконно, оскільки у державній реєстрації відмовлено з мотивів знаходження об'єкту нерухомості в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанка». Разом з тим, об'єкт нерухомості - вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташований за адресою: [ADDRESS], в іпотеці банку не знаходиться, що підтверджено відповідною довідкою. Позивач не є клієнтом ПАТ «Укрсоцбанка». На підставі вищевикладеного позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєв О.О. у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заперечення проти позову (а.с.52-54), у яких зазначив таке. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. У рішенні від 18.10.2013 № 6926120 зазначено обставини, які стали передумовою застосування підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - на об'єкт нерухомості, який заявлений для реєстрації права власності, накладені арешти, об'єкт нерухомості знаходиться в іпотеці (обтяжував Укрсоцбанк) та відсутня згода іпотекодержателя щодо проведення реєстрації. Отже, позивачем не виконано вимогу законодавства про обов'язкове подання документу, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 18.10.2013 № 6926120 прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Від представника Державної реєстраційної служби України до матеріалів справи надійшли письмові заперечення проти позову (а.с.57-60), у яких зазначено таке. Вимога позивача про зобов'язання здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно за позивачем є необґрунтованою та суперечить установленому законодавством порядку, оскільки вирішення питання щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не належить до компетенції суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Представники Державної реєстраційної служби України у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову. Представник третьої особи - реєстраційна служба Лисичанського міського управління юстиції, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду пояснення по справі (а.с.17-18), у яких, серед іншого, просив адміністративну справу розглянути за його відсутності. Також у письмових поясненнях зазначено, що 06.09.2013 позивач звернувся до третьої особи із заявою про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На виконання наказу «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» № 607/5 від 02.04.2013 державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції направила на розгляд до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О., який, у свою чергу, прийняв оскаржуване рішення. Представник третьої особи вважає, що державний реєстратор не мав змоги ідентифікувати за ким саме зареєстрована іпотека, оскільки це багатоповерховий будинок. Заслухавши пояснення представника позивача, представників Державної реєстраційної служби України, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов до такого. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27.05.2013 у справі № 415/3012/13-ц за позовом [PERSON] до Лисичанської міської ради визнано за [PERSON] право власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). 06.09.2013 [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS], яку зареєстровано за № 2836204 від 06.09.2013 (а.с.3, 101). Як вбачається з матеріалів облікової справи нерухомого майна № 2836204, копія якої наявна в матеріалах адміністративної справи, до заяви позивачем додано такі документи: копію рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.05.2013 у справі № 415/3012/13-ц (а.с.85-86); копію паспорта громадянина України (а.с.87-88); копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.89), декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.90-92); технічний паспорт на громадський будинок (а.с.93-95); договір оренди землі (а.с.9697); акт приймання-передачі об'єкта оренди - земельної ділянки (а.с.98-100). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 6926120 від 18.10.2013 відмовлено у державній реєстрації приватного права власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] з таких підстав: на вказаний об'єкт нерухомості накладені арешти; об'єкт нерухомості знаходиться в іпотеці (обтяжував Укрсоцбанк) та відсутня згода іпотекодержателя щодо проведення реєстрації (а.с.107). У судовому засіданні встановлено, що спірним є питання наявності чи відсутності у державного реєстратора підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з мотивів ненадання позивачем для проведення державної реєстрації права власності згоди іпотекодержателя на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці. Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого. Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна (далі - Закон України № 1952-IV). Відповідно до ст.15 Закону України № 1952-IV, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 703). Згідно із п.26 Порядку № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.10 п.27 Порядку № 703). Згідно п.31 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27-30 цього Порядку, подає документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем або органом державної податкової служби на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі. Відповідно до п.23 Порядку № 703 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із п.4 ч.1 ст.24 Закону України № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.2 ст.24 Закону України № 1952-IV). Судом встановлено, підтверджено матеріалами реєстраційної справи, що [PERSON] разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подано: копію рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.05.2013 у справі № 415/3012/13-ц (а.с.85-86); копію паспорта громадянина України (а.с.87-88); копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.89), декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.90-92); технічний паспорт на громадський будинок (а.с.93-95); договір оренди землі (а.с.9697); акт приймання-передачі об'єкта оренди - земельної ділянки (а.с.98-100). Як вбачається з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 6926120 від 18.10.2013, позивачу відмовлено у державній реєстрації приватного права власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташованого за адресою: [ADDRESS], з мотивів того, що на вказаний об'єкт нерухомості накладено арешти, об'єкт нерухомості знаходиться в іпотеці (обтяжувач Укрсоцбанк), відсутня згода іпотекодержателя щодо проведення реєстрації (а.с.107). З прийнятим рішенням суд погодитись не може та вважає його необґрунтованим. Так, системним аналізом положень Закону України № 1952-IV та Порядку № 703 встановлено, що заявник має подати для державної реєстрації права власності документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателя на таку реєстрацію, тільки за умови перебування нерухомого майна в іпотеці. На думку суду, державним реєстратором при вирішенні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не встановлено факту перебування нерухомого майна в іпотеці, а, відтак, обов'язку заявника щодо подання згоди іпотекодержателя, про що свідчить таке. Державним реєстратором на виконання вимог п.12 Порядку № 703 сформовано запит на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та отримано інформацію, що у Державному реєстрі іпотек зареєстровані такі відомості про іпотеку: реєстраційний номер обтяження: 6981522; тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 09.04.2008 15622614 реєстратором: приватний нотаріус [PERSON], [ADDRESS]; підстава обтяження: договір іпотеки, 1525, 09.04.2008, [PERSON]; об'єкт обтяження: інше, вбудоване приміщення магазину промтоварів, адреса: [ADDRESS], номер РПВН: 15803001; об'єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS], кадастровий номер: 4411800000655600260058; іпотекодержатель: акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», код 00039019, м. Київ, вул. Ковпака, буд.29; боржник за основним зобов'язанням: [PERSON], код [NUMBER], [ADDRESS] (а.с.64-65). Натомість [PERSON] звернулася із заявою про реєстрацію права власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів, розташованого за адресою: [ADDRESS] (найменування об'єкту нерухомості зазначено у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, рішенні суду, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, технічному паспорті на громадський будинок), на земельній ділянці з кадастровим номером 4411800000655600260126 (кадастровий номер земельної ділянки зазначено у додатках до договору оренди № 041040600023 від 25.02.2010). З огляду на вищезазначене, судом встановлено, що державним реєстратором при прийнятті рішення не враховано, що у державному реєстрі іпотек наявні відомості про об'єкт нерухомого майна відмінний від того, про реєстрацію прав на яке просила [PERSON], про що свідчить розбіжність у: найменуванні об'єкту обтяження; кадастровому номері земельної ділянки, на якій розміщено об'єкт нерухомості; прізвища, ім'я, по-батькові боржника. Таким чином, судом встановлено, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки його прийнято державним реєстратором без врахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.22 Закону України № 1952-IV державний реєстратор, встановивши, що документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, мав прийняти рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомити про це заявника, надавши строк для виконання вимог державного реєстратора. Згідно ч.3 ст.22 Закону України № 1952-IV державний реєстратор мав право прийняти рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень тільки у разі невиконання його вимог заявником. Відповідачами суду не надано доказів дотримання державним реєстратором вимог ст.22 Закону України № 1952-IV. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконним рішення відповідача від 18.10.2013 № 6926120 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права приватної власності позивача на вбудоване приміщення магазину продтоварів з окремим входом, розташоване за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на таке. Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Оскільки вирішення питань щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, на думку суду, відноситься до дискреційних повноважень державного реєстратора, адміністративний суд не повноважний підміняти відповідача у виконанні покладених на нього обов'язків. Також, суд не може змінити установлену законодавством процедуру розгляду документів та прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, перебираючи на себе функції державного реєстратора. З огляду на положення ст.162 КАС України, адміністративний суд може тільки спонукати відповідача до вчинення певних дій, шляхом його зобов'язання вчинити певні дії на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що на час подання позивачем заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також на час прийняття державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, який на час розгляду та вирішення даної адміністративної справи вже втратив чинність. Таким чином суд приходить до висновку, що він не повноважний спонукати державного реєстратора до вчинення будь-яких дій відповідно до порядку, який вже втратив чинність. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.ст.87-94 КАС України та Закону України «Про судовий збір». На підставі ч.3 ст.160 КАС України у судовому засіданні 24 лютого 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 03 березня 2014 року, про що згідно вимог ч.2 ст.167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: partial