Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач [PERSON] у грудні 2013 року звернувся до суду з позовом до управління Державної автомобільної інспекції УМВС України у Чернігівській області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АБ2 №010695 від 11 грудня 2013 року як незаконної. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 грудня 2013 року він рухався на службовому автомобілі ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] в напрямку м. Борзна Чернігівської області. На стаціонарному посту №2 РДПС ДАІ автодороги Кіптів-Глухів-Бочівськ був зупинений інспектором ДПС, який вказав жезлом місце зупинки, але у зв'язку з погодніми умовами (ожеледиця) він вимушений був зупинитися далі від вказаного інспектором місця. Інспектор прослідував з документами позивача до приміщення стаціонарного посту, де старший інспектор ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту№2 РДПС ДАІ в Чернігівській області лейтенант міліції Коромисел М.В. пояснив, що позивач був зупинений за порушення Правил дорожнього руху - автомобіль рухався із невключеним ближнім світлом фар. Після чого інспектор почав складати відносно позивача протокол за порушення ПДР за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення п.15.9 (г) Правил - здійснення зупинки ближче ніж за 10 метрів до пішохідного переходу. Не зважаючи на заперечення позивача інспектор склав протокол про адмінправопорушення. Позивач був вимушений був підписати протокол та погодитися з ним, оскільки інспектор ДПС погрожував не віддавати його документи, а позивач був обмежений у часі і повинен був їхати. На думку позивача, складений відносно нього протокол та постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправними, порушують його права, тому просив скасувати постанову старшого інспектора ДПС взводу з ОСП №2 РДПС ДАІ у Чернігівській області лейтенанта міліції Коромисел М.В. серії АБ2 №010695 від 11 грудня 2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП. У судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив, що працівник ДАІ почав зупиняти його автомобіль не очікувано, коли його автомобіль під час руху був на відстані близько 1-1,5 м від нього. Позивач подумав, що йому потрібна допомога і зупинився. Зупинитися в тому місці, де вказував інспектор він не міг через погодні умови. Він не погоджувався з протоколом, що складав відносно нього інспектор ДПС. Проте, вимушений був погодитися та підписати його, оскільки йому не віддавали документи, а він дуже поспішав для виконання службового завдання. Просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності як незаконну. Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заперечення, у якому просив розгляд справи проводити без участі його представника. Позов не визнав, вказав, що при розгляді адмінстративної справи відносно позивача були враховані особисті пояснення [PERSON], у яких він визнав факт вчинення ним правопорушення та фотокартка, з якої вбачається дорожній знак 5.35.1 (пішохідний перехід) та транспортний засіб позивача, що зупинився на ньому. Відповідно до п.2.4 ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. Вважає, що винесена інспектором ДПС Коромисел М. В. постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною і її зміст не суперечить законодавству, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ч. 1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом установлено такі факти: Відповідно до постанови від 11 грудня 2013 року [PERSON] порушив вимоги п. 15.9 г Правил дорожнього руху України, що виразилося у тому, що він 11.12.2013 о 9 год, керуючи автомобілем ВАЗ 2107 на 30 км автодороги Кіптів-Глухів-Бочівськ здійснив зупинку ближче ніж за 10 метрів до пішохідного переходу (а.с. 5). Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Як доказ вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення відповідачем надана фотокартка, на якій зафіксоване місце розташування транспортного засобу позивача у момент зупинки (а.с.16). При складанні адміністративного протоколу позивач письмово факт вчинення ним праворушення визнав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, у відповідності до норм чинного законодавства, в діях [PERSON] вірно вбачається ПДР України за ознаками ч.1 ст. 122 КпАП України. Проте, при розгляді справи особа, уповноважена вирішувати справу, не врахувала характер та обставини вчиненого правопорушення. Зокрема, судом встановлено, що позивач є співробітником Пирятинського РВ УМВС України та 11 грудня 2013 року він рухався службовим автомобілем в напрямку м. Борзна для виконання термінового службового завдання спільно з іншими працівниками Пирятинського РВ УМВС України у Полтавській області. Зупинка поблизу пішохідного переходу була здійснена ним вимушено за вказівкою інспектора ДПС. При цьому, у своїх запереченнях відповідач не вказує про причини зупинки службового автомобіля позивача. Зупинитися у місці, вказаному працівником ДПС, позивач не мав можливості через складні погодні умови (ожеледицю на дорозі). Ці обставини не були враховані інспектором ПДС при розгляді адміністративної справи відносно позивача, що суттєво знижують ступінь його вини і є малозначимим, оскільки позивач не мав умислу на порушення ПДР, діяв добросовісно, з урахуванням обстановки, яка склалася на автошляху, та його діями не завдано шкоди суспільним інтересам. За таких обставин суд дійшов висновку змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення, звільнивши позивача [PERSON] від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням відповідно до ст. 22 КУпАП. З огляду на вказане, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Результат розгляду: partial