Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

22 червня 2009 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії управління праці та соціального захисту населення Галицького відділу захисту по призначенню допомоги по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення нею трирічного віку неправомірними в частині розміру допомоги з липня 2007 року по січень 2009 року та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 7566,76 грн. Позивач свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є матір'ю малолітньої дитини та відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» їй як особі, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, повинна виплачуватися допомога в розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Вважаючи, що виплата по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за вказаний період здійснювалась не в повному розмірі, позивач звернулася до суду. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року позов задоволено частково. Зобов'язано Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», у розмірі встановленого законом прожиткового мінімум уму для дітей віком до 6 років за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з врахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що позивачу в 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалась в розмірах, встановлених абз.3 ч.2 ст.56 Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік». Крім того, відповідач зазначає, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування. Відповідач апеляційну скаргу також мотивує тим, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду з адміністративним позовом, а Управління наполягало на застосуванні ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, однак суд першої інстанції залишив даний факт поза увагою. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Враховуючи те, що особи які беруть участь в справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає доцільним розглядати справу відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачу з січня 2007 року Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 3 цього Закону передбачено, що одним з видів такої державної допомоги сім'ям з дітьми, є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі встановленому прожитковим мінімумом для дітей віком до шести років. Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України права та свободи людини є невідчужуваними, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 7, 14 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими, зокрема, було зупинено на 2007 рік дію ст. ст. 41, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», та дію ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно, а також положення ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо встановлення інших розмірів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 09.07.2007 року відновили дію положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», згідно якої розмір державної допомоги по догляду за дитиною становить розмір встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції, щодо не застосування строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, входячи з наступного. Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася із позовом до суду 22.06.2009 року. Враховуючи пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, наполягання відповідача на відмові в задоволенні позовних вимог цій підставі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Недотримання судом першої інстанції вищевказаних вимог закону призвели до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами. Щодо позовних вимог за 2008 рік, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Підпунктами 5, 7, 8 пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 13, частину 1 статті 15 та пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було змінено. Згідно з новою редакцією частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Відповідно до нової редакції пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Зазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними) не визнавались. Таким чином, в період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювався статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», згідно якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Наведене є підставою для скасування постанови, що оскаржується, та прийняття нового рішення у справі.

Результат розгляду: denied