Рішення адміністративного суду від 2014-04-03 00:00:00+03

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: - визнати дії відповідача щодо надання на запит на інформацію від 26.12.2013 р., - відповіді від 11.01.2014 р. № 05/2/2-14050-10 не уповноваженою особою - протиправними; - визнати бездіяльність відповідача, яка полягає в тому, що лист (відповідь тощо) відповідача від 11.01.2014 р. № 05/2/2-14050-10 не містить роз'яснення порядку оскарження даної відповіді - протиправною; - визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у відсутності у листі відповідача від 11.01.2014 р. № 05/2/2-14050-10 вказівки на ім'я та по батькові особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації - протиправною; - зобов'язати відповідача повторно розглянути запит позивача на інформацію від 26.12.2013 р. відповідно до приписів Закону; - судові витрати покласти на відповідача; - прийняти судове рішення щодо судового контролю за виконанням відповідачем рішення суду по даній справі. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на адресу відповідача ним було направлено запит на інформацію про повідомлення позивачу певних повноважень відповідача, на який згодом отримано відповідь. У той же час, як вважає позивач, відповідь надана не уповноваженою особою. Так, позивач зазначає, що відповідь підписана старшим прокурором відділу представництва органів прокуратури в суді В. Семененко. Проте, як зазначає позивач, згідно з п. 1.4. Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, спеціальним структурним підрозділом, на який покладається надання відповідей на запити на інформацію, є відділ забезпечення доступу до публічної інформації. Позивач при цьому також посилається на положення п. 2.5. вказаної Інструкції, відповідно до якої інформація про функції, повноваження прокуратури оприлюднюються відділом забезпечення доступу до публічної інформації. В контексті наведеного позивач також звертає увагу на положення п. 3.10., п. 4.10. зазначеної Інструкції, зазначаючи у зв'язку з цим те, що особа, яка підписала відповідь перевищила свої повноваження. Окрім того, позивач зазначає, що відповідь не містила роз'яснення порядку оскарження відмови у наданні інформації, що, як зазначає позивач, передбачено п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач зазначає, що означена вище протиправна дія та бездіяльність порушила його права та інтереси на отримання належної відповіді. З урахуванням наведеного та викладеного у позовній заяві, позивач просить задовольнити позов. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що виходячи з положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернення позивача не є запитом про надання публічної інформації та, відповідно, положення цього Закону не поширюються на порядок розгляду звернення позивача. В даному випадку, як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, по суті мало звернення позивача щодо надання йому роз'яснень положень законодавства у сфері виконання судових рішень та відносно функцій державної виконавчої служби. На зазначене звернення, як зазначив представник, позивачу було надано відповідь, де проаналізовано звернення позивача та роз'яснено позицію відповідача з поставлених питань. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні будь-які порушення прав позивача у зв'язку з чим відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 03.04.2014 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд зазначає про наступне. [PERSON] звернувся до Генеральної прокуратури України із запитом на інформацію, який датований 26.12.2013 р. Позивач у запиті просив повідомити повноваження прокуратури в наступному випадку. Так, якщо певна прокуратура України виступає як відповідач у справі, при цьому, програючи суди першої та апеляційної інстанції, - які встановили протиправність дій даної прокуратури; та на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, яким було зобов'язано дану прокуратуру виконати певні дії, - то чи ж має повноваження прокурор даної прокуратури, після подання ним касаційної скарги на рішення суду, звертатись до Державної виконавчої служби України зі зверненням про зупинення виконавчого провадження? Позивач також просив повідомити, чи буде означене вище звернення прокурора обґрунтованим, та чи підлягає таке звернення задоволенню з боку органів державної виконавчої служби. Як вбачається із змісту позовної заяви та зазначеної заяви позивача, позивач вважає, що ним надіслано запит на інформацію, який на його думку підлягає розгляду за правилами Закону України «Про доступ до публічної інформації». Листом від 11.01.2014 р. за № 05/2/2-14050-10 Генеральна прокуратура України повідомили позивача, що запит про надання роз'яснень чинного законодавства щодо прав прокурора як сторони виконавчого провадження, повноважень органів державної виконавчої служби, розглянуто. Позивачу повідомлено, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є інформація, відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень. Зазначено, що цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Надалі у відповіді також зазначається, що доводи запиту зводяться до надання консультацій і роз'яснень з правових питань, що є видами адвокатської діяльності, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, зазначається, що виконання таких функцій Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» на органи прокуратури не покладено. Відповідь підписана старшим прокурором відділу представництва органів прокуратури в суді В. Семененко. Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, колегія суддів виходить з наступного. Так, Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Згідно з ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону під публічною інформацією розуміється відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. У свою чергу Законом України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону). При цьому, згідно з положеннями статті 3 зазначеного Закону: пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності; клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. В даному випадку, аналізуючи зміст вищевказаних норм законодавства та виходячи із змісту звернення позивача до відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що вказане звернення позивача по своїй суті спрямоване на отримання правової інформації, консультацій та роз'яснень положень законодавства з питань реалізації прокуратурою наданих їй прав та повноважень, зокрема, як стороні виконавчого провадження, а також з питань реалізації повноважень органів державної виконавчої служби. У вказаному зверненні відсутні відомості, які б давали підстави для його кваліфікації як запиту про надання публічної інформації. Виходячи з аналізу звернення позивача, відсутні підстави для висновку, що позивачем запитувалась публічна інформація в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». З огляду на наведене, норми вказаного Закону не поширюються на взаємовідносини сторін та не регулюють порядок розгляду та надання суб'єктами владних повноважень публічної інформації, а отже доводи позивача щодо порушення відповідачем норм вказаного Закону, покладені в основу підстав позову та в його обґрунтування, є помилковими. У той же час, виходячи із суті звернення, аналізуючи зміст взаємовідносин позивача з відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку має місце звернення позивача до Генеральної прокуратури України в порядку Закону України «Про звернення громадян», на яке у встановлений строк відповідачем надано відповідь, в якій визначено позицію відповідача з поставлених позивачем питань, обґрунтовану нормами законодавства. В порядку Закону України «Про звернення громадян» суть цієї відповіді, її обґрунтованість позивачем у даному позові та не оскаржується. При цьому, зазначена відповідь підписана старшим прокурором відділу представництва органів прокуратури в суді В. Семененко з урахуванням вимог п. 6.5. Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженій наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 р. № 9гн, та на підставі доручення від 10.01.2014 р., наданого начальником управління організації представництва І. Суховетрук. У взаємозв'язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне додати, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про інформацію» правова інформація, це будь-які відомості про право, його систему, джерела, реалізацію, юридичні факти, правовідносини, правопорядок, правопорушення і боротьбу з ними та їх профілактику тощо (ч. 1.). Джерелами правової інформації є Конституція України, інші законодавчі і підзаконні нормативно-правові акти, міжнародні договори та угоди, норми і принципи міжнародного права, а також ненормативні правові акти, повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи, інші джерела інформації з правових питань (ч. 2 ст. 17). З метою забезпечення доступу до законодавчих та інших нормативних актів фізичним та юридичним особам держава забезпечує офіційне видання цих актів масовими тиражами у найкоротші строки після їх прийняття (ч. 3 ст. 17). З наведених норм вбачається, що позивач не обмежений в отриманні правової інформації з поставлених ним питань у порядку, передбаченому ст. 17 Закону України «Про інформацію», та судом в даному випадку не встановлено порушення цих прав позивача з боку відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку, враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про порушення відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» у зв'язку з розглядом звернення позивача та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заявлені позивачем підстави позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Результат розгляду: denied