Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] (далі - позивач) з адміністративним позовом до Городнянського районного центру зайнятості (далі - відповідач-1, Городнянський РЦЗ), відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - відповідач-2, Городнянський відділ освіти Городнянської РДА), в якому остаточно просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідачів, які незабезпечили його роботою, що порушило його конституційне право на працю, гарантоване статтею 43 Конституції України; - визнати бездіяльність Городнянського РЦЗ, який у період з 14.05.2012 по 31.07.2013 не надав йому жодної допомоги по безробіттю, чим порушив його конституційне право на достатній життєвий рівень, гарантоване статтею 48 Конституції України; - визнати протиправною бездіяльність Городнянського РЦЗ, який привів до неправдивих відомостей у його трудовій книжці, що також є порушенням його інтересів; - визнати протиправною бездіяльність Городнянського РЦЗ, який належним чином не відповів на його заяву від 10.09.2013, чим порушив його право на звернення, гарантоване статтями 19, 20, 24 Закону України «Про звернення громадян»; - зобов'язати Городнянський РЦЗ зробити належні записи у його трудовій книжці і засвідчити їх печаткою та підписами посадових осіб Городнянського РЦЗ; - зобов'язати Городнянський РЦЗ надати належну відповідь на його заяву від 10.09.2013 згідно Закону України «Про звернення громадян»; - зобов'язати Городнянський РЦЗ зареєструвати його як такого, що шукає роботу. Свої вимоги мотивує наступним. В період з 20.05.2011 по 31.07.2013 позивач офіційно перебував на обліку в Городнянському РЦЗ в статусі безробітного. З 14.05.2012 по 31.07.2013, не виплачуючи йому допомоги по безробіттю, відповідач-1 порушив його конституційне право на достатній життєвий рівень. Також зазначив, що з причини протиправної бездіяльності відповідача-1 його трудова книжка містить неправдиві відомості, оскільки після запису «Розпочато виплату допомоги по безробіттю» від 20.05.2011 міститься запис від 28.08.2013 про прийняття на роботу. Тобто, згідно запису в його трудовій книжці, виплата допомоги по безробіттю позивачу й досі не припинена. Відповідачі жодного разу не запропонували йому роботи не тільки за його спеціальністю викладача історії, але й взагалі жодної вакансії. 10.09.2013 позивач подав письмову заяву до Городнянського РЦЗ з проханням зареєструвати його як такого, що шукає роботу, але відповіді не отримав, чим порушено приписи Закону України «Про звернення громадян». Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши при цьому, що під час перебування на обліку позивача як безробітного підходяща робота для нього за місцем його реєстрації була відсутня. Позивач вказав, що проживає в с. Пекурівка, за місцем реєстрації, і наполягав, щоб роботу йому пропонували за місцем реєстрації та відповідно до його освіти та професійного досвіду(вчителя історії). Незважаючи на те, що всі подані вакансії внесені до EIAS.NET, додатково було зроблено запит до відділу освіти Городнянської РДА про наявність вільних робочих місць в період перебування позивача на обліку в Городнянському РЦЗ, проте отримано відповідь про їх відсутність. В Городнянському РЦЗ створені всі умови для повного здійснення громадянами права на працю. В період перебування на обліку в Городнянському РЦЗ позивач відвідав 9 спеціалізованих семінарів, але жодного разу не намагався знайти собі самостійно роботу і не подав спеціалісту картку вакансії, яку самостійно підібрав в секторі самостійного пошуку роботи, для отримання більш детальної інформації та направлення на роботу. Щодо права відповідача на «достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї», то відповідач сам позбавив себе цього права, коли звільнявся протягом півроку з трьох посад за власним бажанням. Вказує, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Представник Городнянського відділу освіти Городнянської РДА в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника та письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Заява позивача про працевлаштування до відділу освіти Городнянської РДА не надходила. Заява, на яку посилається позивач, не містить відмітки про її реєстрацію та відсутня резолюція керівника. Заслухавши пояснення представника відповідача-Городнянського РЦЗ, розглянувши подані документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка виразилися у незабезпеченні позивача роботою та ненадання допомоги по безробіттю з 14.05.2012 по31.07.2013, чим порушено статтю 43 та 48 Конституції України, суд зазначає таке. Статтями 43 та 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, є Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VI (надалі - Закон №5067). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 5067, безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №5067). Приписами частини першої статті 43 Закону №5067 визначено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону №5067). Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 43 Закону №5067). В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (надалі - Порядок №198), який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, територіальним органом Державної служби зайнятості (далі - територіальний орган) з метою отримання ними соціальних послуг. Згідно пункту 5 Порядку № 198, статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації у територіальному органі на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону. Як встановлено судом, у період з 20.05.2011 по 31.07.2013 позивач був зареєстрований в Городнянському РЦЗ як безробітний та йому призначена допомога по безробіттю з 20.05.2011 відповідно до наказу від 20.05.2011 № НТ110520. Наказом від 23.05.2012 № НТ120523 позивачу припинена виплата допомоги по безробіттю у зв'язку із закінченням строку її виплати. Наказом від 31.07.2014 № НТ130731 припинено реєстрацію позивача як безробітного у зв'язку з поданням останнім заяви про припинення реєстрації з 31.07.2013 (а.с.104-105). Відповідно до статті 7 Закону України «Про зайнятість населення» для громадян, які втратили роботу і заробітну плату (трудовий дохід), підходящою вважається робота, що відповідає їхній освіті, професії (спеціальності), кваліфікації, доступності послуг транспортного обслуговування, встановленій рішеннями місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад. Стосовно посилань гр. [PERSON], що він був згоден на будь-яку роботу, то суд зазначає, що безробітний зі спеціалістом центру зайнятості розробляють індивідуальні письмові рекомендації, спрямовані на прискорення пошуку роботи безробітним. Рекомендації є обов'язковими до виконання, що передбачено статтею 44 Закону України «Про зайнятість населення». В кожній рекомендації безробітний власноруч зазначає бажану посаду (професію), яка для безробітного є підходящою. Як вбачається з рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню з 23.05.2012 по 09.07.2013, позивач бажав працевлаштуватись на посаду вчителя історії (а.с.87-98). Згідно інформації відділу освіти Городнянської РДА за період з 20.05.2011 по 31.07.2013 були наявні вакансії вчителя української мови та літератури Івашківської ЗОШ І-ІІІ ст.; вчителя початкових класів Мощенської ЗОШ І-ІІІ ст.; вчителя історії Мощенської ЗОШ І-ІІІ ст. (тимчасово на час лікарняного); вчителя української мови та літератури Хоробицької ЗОШ І-ІІІ ст.; вчителя трудового навчання Ільмівської ЗОШ І-ІІ ст.; вчителя трудового навчання Бурівської ЗОШ І-ІІ ст., що підтверджується листом від 04.12.2013 № 987 та звітами про наявність вакансій (а.с.73-78). Тобто, в період перебування позивача на обліку в Городняньському центрі зайнятості з 20.05.2011 по 31.07.2013, посади вчителя історії були відсутні. 31.07.2013 позивач звернувся до Городнянського РЦЗ із заявою, в якій просив припинити його реєстрацію в службі зайнятості з 31.07.2013 в зв'язку з сімейними обставинами (а.с.106). Що стосується відповідача- відділу освіти Городянької РДА, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією бездіяльністю. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів про звернення до відділу освіти Городянської РДА із заявою про працевлаштування, а йому в цьому відмовлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог з підстав відсутності ознак протиправності у бездіяльності відповідачів. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Городнянського РЦЗ, який привів до неправдивих відомостей у його трудовій книжці, що також є порушенням його інтересів та зобов'язання Городнянський РЦЗ зробити належні записи у його трудовій книжці і засвідчити їх печаткою та підписами посадових осіб Городнянського РЦЗ, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України, що реєстрована в Міністерстві юстиції 17.08.1993 року №110 (в редакції станом на 20.05.2013) при працевлаштуванні на роботу (в тому числі на тимчасову) працівники зобов'язані подавати роботодавцю трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Тобто, обов'язок надати трудову книжку для внесення відповідних записів покладено на позивача. Підпунктом «е» п. 2.18 Інструкції (в редакції станом на 20.05.2013) передбачено, що органи державної служби зайнятості уповноважені вносити безробітним особам записи про період одержання допомоги по безробіттю Проте, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт надання спеціалісту центру зайнятості трудової книжки для внесення відповідних записів, а йому відмовлено у цій дії. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а відтак і зобов'язання Городнянського РЦЗ зробити належні записи у трудовій книжці позивача. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Городнянського РЦЗ, який належним чином не відповів на його заяву від 10.09.2013, чим порушив його право на звернення, гарантоване статтями 19, 20, 24 Закону України «Про звернення громадян» та зобов'язання Городнянського РЦЗ надати належну відповідь на його заяву від 10.09.2013 згідно Закону України «Про звернення громадян», суд зазначає таке. Відповідно до пункту 3 та 5 Порядку № 198, реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться територіальним органом незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Під час проведення реєстрації працівник територіального органу заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики. Обробка персональних даних безробітних здійснюється територіальним органом відповідно до закону. Реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", з першого дня реєстрації у територіальному органі на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону. Тобто, процедура надання статусу безробітного регулюється цим Порядком. Згідно статті Закону «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому дія Закону України "Про звернення громадян", на який посилається позивач, не поширюється на Порядок № 198. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2013 до Городнянського РЦЗ звернувся гр. [PERSON], [INFO] із заявою зареєструвати його як такого, що шукає роботу та заявою про надання статусу безробітного (а.с.69,71). Розгляд заяв позивача про реєстрацію його як такого, що шукає роботу та надання статусу безробітного проводився відповідачем-1 згідно Порядку № 198. Отже враховуючи, що розгляд заяв позивача від 10.09.2013 здійснювався відповідно до положень Порядку № 198, то відповідачем -1 не порушено вимоги Закону України "Про звернення громадян". Також, облік осіб, які шукають роботу, ведеться шляхом внесення спеціалістом центру зайнятості даних про таких осіб та отримані ними соціальні послуги до Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості. На підставі цих даних формується персональна картка. [PERSON] був зареєстрований в Городнянському РЦЗ як такий, що шукає роботу 10.09.2013 року. Відповідно до поданих ним даних було сформовано персональну картку (ПК) № 255313091000008. З фактом реєстрації він ознайомлений, так як особисто підписав тричі паперовий варіант персональної картки та додаток до ПК №1 про надані йому послуги(а.с.64-65). Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Щодо позовних вимог про зобов'язання Городнянський РЦЗ зареєструвати його як такого, що шукає роботу, то суд зазначає, що [PERSON] станом на 30.01.2014 року продовжує перебувати на обліку в Городнянському РЦЗ, що підтверджується персональною карткою (а.с.64-65). Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що для ухвалення правосудного судового рішення, яким суд поновлює чи в інший спосіб надає захист порушеним правам, свободам чи інтересам особи, повинні бути порушені права особи. Позивачем не надано суду доказів, що на даний час він знятий з реєстрації як особа, що шукає роботу, тому в задоволенні даної вимоги також слід відмовити. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в той час як позивачем не доведено суду, яким чином порушено його законні права та інтереси. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: denied