Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з адміністративним позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій, бездіяльності старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції незаконними та необґрунтованими, визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя необґрунтованими, зобов'язання витребувати у Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження та закінчити виконавче провадження №ВП 51115 від 09.08.2013 року, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, визнання вимоги про сплату недоїмки № Ф 1679 від 05.07.2013 року такою, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09.12.2013 року вона отримала копії постанов про відкриття виконавчих проваджень від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року на підставі поданої заяви. Позивач вважає, що старший державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції допустив порушення встановленого законом порядку проведення виконавчих дій, а саме: у встановлені законом строки не вручив копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, не переконався в отриманні позивачем вищевказаних документів, необґрунтовано до закінчення процедури оскарження вимоги №1679 від 05.07.2013 року проводить з 01.10.2013 року по теперішній час утримання з пенсії та інше. Також позивач вказує на те, що рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя про направлення вимоги №1679 від 05.07.2013 року про стягнення недоїмки у розмірі 5622,54 грн., яка не набрала законної сили, без узгодження вказаної суми до закінчення строку на оскарження прийнятих рішень, є передчасним, оскільки строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки, штрафних санкцій не застосовується. Позивач також не погоджується з тим, що сплачений період за 2010 рік, 2011 рік повністю виключений із страхового стажу. Розмір страхового внеску визначає платник, а не управління без достовірного розрахунку та підписаних позивачем щорічних звітів. На підставі вищезазначеного, позивач просив суд визнати дії, бездіяльність старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції незаконними та необґрунтованими, визнати дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя необґрунтованими, зобов'язати витребувати у Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження та закінчити виконавче провадження №ВП 51115 від 09.08.2013 року, скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, визнати вимогу про сплату недоїмки № Ф 1679 від 05.07.2013 року такою, що не підлягає виконанню. До початку розгляду справи по суті позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив визнати дії старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції щодо відкриття виконавчого провадження протиправними, скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя № Ф 1679 від 05.07.2013 року, скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №2644 від 27.06.2013 року та №3882 від 27.06.2013 року. В судовому засіданні судом були визнані причини пропуску строку звернення [PERSON] до адміністративного суду поважними. Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача 1 до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі. Питання щодо визнання дій протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, з приводу яких подано позов, просив залишити на розсуд суду. Представник відповідача 2 до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі. Також надав заперечення, згідно яких заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вказав, що у випадку відсутності узгодження або оскарження вимоги, територіальне управління Пенсійного фонду України звертається у встановленому законом порядку та подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби, а також це стосується рішення про застосування фінансових санкцій. Позивач є пенсіонером з 25.07.2012 року. За таких обставин позивач повинен сплатити за 2011 рік суму єдиного соціального внеску у розмірі 4010,30 грн., за сім місяців 2012 року у розмірі 2638,24 грн. Також за неподання позивачем звітності за 2011 рік та за 2012 рік до неї були застосовані фінансові санкції у розмірі 340,00 грн., платником було частково сплачено суму заборгованості у розмірі 1026,00 грн. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець 20.08.2007 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області, ідентифікаційний номер - [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія [NUMBER]. Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Тобто, з урахуванням приписів вищезазначеної норми відповідачем 1 у даній адміністративній справі є саме Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції. Відповідач 2 - управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього ст.12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011 з наступними змінами та доповненнями. Судом встановлено, що 09.08.2013 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №39346706 з примусового виконання вимоги №ф 1679 у від 05.07.2013 року, виданої управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 5622,54 грн. 23 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40382710 з примусового виконання рішення №2644 від 27.06.2013 року, виданого управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя, про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 170,00 грн. 23 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40382360 з примусового виконання рішення №3882 від 27.06.2013 року, виданого управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя, про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 170,00 грн. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №606) та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі-Інструкція). Так, у відповідності до Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону №606, п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 року № 74/5 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому законом та передбачені цією Інструкцією права і обов'язки в точній відповідності до закону, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, роз'яснювати особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їх права та обов'язки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно ч.1 ст. 18 Закону № 606 у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України (ч.3 ст. 18 Закону № 606). Частиною 1 ст. 19 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання (ч.1 ст. 26 Закону № 606). Як вбачається з виконавчих документів, а саме: вимога про сплату недоїмки №Ф 1679 від 05.07.2013 року, рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №2644 від 27.06.2013 року та №3882 від 27.06.2013 року, на підставі яких старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції були винесені вищевказані постанови про відкриття виконавчих проваджень, вони не набрали законної (юридичної) сили, а графа «дата набрання чинності вимоги про сплату боргу» та графа «дата набрання чинності рішенням» взагалі не заповнена, тобто вони не відповідають вищезазначеним вимогам до виконавчого документа. Отже, старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в порушення вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно були винесені оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року ВП №39346706, від 23.10.2013 року ВП №40382710 та від 23.10.2013 року ВП №40382360. У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання дій старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хараджа О.С. щодо відкриття виконавчого провадження протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року ВП №39346706, від 23.10.2013 року ВП №40382710 та від 23.10.2013 року40382360. Також судом встановлено, що 27 червня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя винесено рішення № 2644 про застосування штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», до [PERSON] застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн. Відповідно до п. 1.3. розділу І Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 року N 22-2 (далі Порядок № 22-2) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок встановлює порядок, строки подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та суми нарахованого єдиного внеску до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - органи Пенсійного фонду) та його форму. Пунктом 2.10 розділу ІІ Порядку № 22-2 передбачено, що звіт страхувальником повинен подаватися в повному обсязі. Звіт до органів Пенсійного фонду подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за місцем взяття на облік в органах Пенсійного фонду (п.2.1 розділу ІІ Порядку № 22-2). Звіт повинен подаватися із врахуванням норм Порядку № 22-2 один раз на рік до 1 квітня року, наступного за базовим звітним періодом. Відповідно до п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464 - VІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] був поданий до управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік (вх. №1764/40 від 29.03.2012 року). Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач 2 не мав правових підстав застосовувати до позивача штрафні санкції на підставі п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги в частині скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №2644 від 27.06.2013 року. Що стосується позовних вимог в частині скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №3882 від 27.06.2013 року про застосування штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», до [PERSON] застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн., суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею подавався звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік до територіального органу Пенсійного фонду України. У зв'язку з вищенаведеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №3882 від 27.06.2013 року. Щодо позовних вимог в частині скасування вимоги про сплату недоїмки управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя № Ф 1679 від 05.07.2013 року, відповідно до якої станом на 01.07.2013 року заборгованість зі сплати єдиного внеску [PERSON] становить 5622,54 грн., суд зазначає наступне. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України № 2464-VI). Статтею 2 Закону України №2464-VI встановлено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Частиною 2 названої правової норми передбачено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим Законом. Так, відповідно до абз.4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VI платником єдиного внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Саме на підставі наведеного положення позивача було взято на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя як платника єдиного внеску. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч.1 ст.4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Отже, наведеною правовою нормою встановлено обмеження щодо нарахування єдиного внеску на суми, що визначені його платником, а саме такі суми не повинні бути більші максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та менші мінімального розміру заробітної плати, оскільки мінімальний страховий внесок розраховується як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід). Посилання позивача на те, що у разі відсутності доходу у відповідному місяці, єдиний внесок визначений бути не може, оскільки відсутній місяць у якому нараховується дохід, суд вважає помилковим, оскільки наведеними вище положеннями Закону України №2464-VI чітко зафіксовано обов'язок, зокрема, фізичної особи - підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, проводити нарахування та перерахування єдиного внеску у мінімальному розмірі незалежно від того чи веде він підприємницьку діяльність, а отже отримує дохід. Представником відповідача були надані суду письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідач повинен сплатити за 2011 рік суму єдиного соціального внеску у розмірі 4010,30 грн., за 7 місяців 2012 року - 2638,24 грн. При цьому відповідач зазначає, що платником було частково сплачено суму заборгованості у розмірі 1026 грн. В судовому засіданні позивачем були надані квитанції, які підтверджують сплату єдиного соціального внеску на протязі 2011 року у сумі 912 грн. Однак, з наданих представником відповідача заперечень неможливо встановити період, за який нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску та розмір щомісячного платежу, який повинен сплачувати позивач. З урахуванням вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України суд задовольняє позов в частині скасування вимоги про сплату недоїмки управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя № Ф 1679 від 05.07.2013 року. Згідно із ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій протиправними, скасування постанов від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, скасування вимоги № Ф 1679 від 05.07.2013 року, скасування рішень №2644 від 27.06.2013 року та №3882 від 27.06.2013 року в частині визнання дій старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції щодо відкриття виконавчого провадження протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2013 року та від 23.10.2013 року, скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Маріуполя №2644 від 27.06.2013 року, в іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 87, 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial