Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ФОП [PERSON] звернулася з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-247 від 21.11.2013 р. на суму 7592,81 грн. та зобов'язати Ірпінську ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області утриматись від вчинення певних дій - нарахування єдиного соціального внеску, як особі, що перебуває на пенсії за віком і пенсійний вік для якої було зменшено, будучи ФОП, який обрав спрощену систему оподаткування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прийнято вимогу про сплату заборгованості з єдиного внеску, згідно з якою позивача зобов'язано здійснити сплату єдиного внеску на загальну суму 6960, 48 грн. З вимогою позивач не погоджується, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати єдиного внеску як пенсіонер за віком, що отримує відповідно до закону пенсію. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Відповідно ст. 128 КАС України, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.01.2002 р. , перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Позивачу призначено пенсію за віком відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 року та відноситься до категорії 2. Відповідачем 21.11.2013 р. прийнято вимогу про сплату боргу № 247, відповідно до якої визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 7592,81 грн. Проте, не погоджуючись із прийнятою вимогою, позивач оскаржив її до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно зі ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Умови її призначення за віком визначені статтею 26 зазначеного Закону. Це вказує на те, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України № 796) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 14 Закону України №796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії пенсійного посвідчення Серії ААЗ №2026600159 від 02.10.2013 р., позивач є пенсіонером за віком, в якому зазначений вид пенсії: за віком. Крім того, судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення Серії А №183109, позивач є особою віднесеною до другої категорії осіб учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Таким чином позивач має право вийти на пенсію раніше, ніж встановлено в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Проте, ця обставина лише підтверджує той факт, що позивач вийшов на пенсію саме за віком, хоча і на пільгових умовах, що і зазначається у його пенсійному посвідченні. Суд звертає увагу, що знижений граничний вік виходу на пенсію осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не є підставою для висновку про виплату пенсії позивачу з інших підстав і він є пенсіонером в розумінні визначення поняття "пенсіонер", яке наведено у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". А тому на позивача, як на пенсіонера у розумінні норм наведеного Закону, поширюються положення ч.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Також суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.1 Закону України 07.07.2011 р. №3609-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" статтю 4 Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування" доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Ці зміни відповідно до частини першої розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011 р., тому нарахування сум щодо сплати єдиного внеску починаючи з серпня 2011 року є неправомірним. Аналогічна правова позиція наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України №К/9991/45538/12 від 20.09.2012 р., №К/9991/49213/12 від 09.10.2012 р. та №К/9991/78530/12 від 14.02.2013 р. Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства, суд приходить до висновку, що позивач, як фізична особа-підприємець, що є пенсіонером за віком, який зареєстрований платником єдиного податку, не повинен сплачувати єдиний внесок, у зв'язку з чим вимога про сплату боргу від 21.11.2013р. № Ф-247 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Щодо вимоги позивача про зобов'язання Ірпінську ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області утриматись від вчинення певних дій - нарахування єдиного соціального внеску, як особі, що перебуває на пенсії за віком і пенсійний вік для якої було зменшено, будучи ФОП, який обрав спрощену систему оподаткування, суд повідомляє наступне. Вирішеня судом питання про зобов'язування відповідача у майбутньому припинити нарахування єдиного соціального внеску є передчасним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проте те що відповідачем в майбутньому буде здійснюватися нарахування недоїмки по єдиному соціальному внеску. У випадку порушення в майбутньому прав позивача він не позбавлений можливості звернутися до суду із вказаною вимогою. Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial