Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

21 жовтня 2013 року позивач Дочірнє підприємство "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2013 року № 0011071501. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів за лютий 2013 року. На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0011081501 від 30.09.2013 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість на суму 12893,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3223,25 грн. Позивач вважає, що вказане рішення винесене з порушенням вимог чинного законодавства та просить суд скасувати його. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином про що є докази в матеріалах справи. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що Дочірнє підприємство "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" (ідентифікаційний код 37061561) зареєстровано юридичною особою 27.04.2010 Виконавчим комітетом Полтавської міської ради Полтавської області, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 15881020000009097 (а.с. 9). Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, про що в ДПІ у м. Полтаві 14.10.2011 видано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ за № 200005975 серії НБ № 9270356, індивідуальний податковий номер 370615616019. Згідно довідки з ЄДРПОУ АА № 587147, виданої Головним управлінням статистики у Полтавській області 07.05.2012, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД-2010: 45.11 - торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, 46.19 - діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 82.99 - надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., 68.31 - агентства нерухомості, 68.32 - управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (а.с 11). У період з 27.08.2013 по 16.09.2013 посадовими особами ДПІ у м. Полтаві на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу, п. 3, п. 4, п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1238 "Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку", наказу від 22.08.2013 № 528 проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування ДП "Плюс" ТОВ "Приват-Плюс" (код ЄДРПОУ 37061561) бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів за лютий 2013 року, результати якої набрали форму акту від 16.09.2013 № 930/16-01-15-01/37061561. Так, перевіркою встановлено, що позивач у січні 2013 року мав господарсько - фінансові взаємовідносини із контрагентами ТОВ "ВВН-Промсервіс", ТОВ "Дві-Прізма", ТОВ "Марафон 12" щодо надання позивачу консультаційно-інформаційних послуг, за наслідками яких останній сформував податковий кредит у цьому періоді. Зокрема, 11.01.2013 між ДП "Плюс" ТОВ "Компанія Приват-Плюс" (Замовник) та ТОВ "ВВН-Промсервіс" (Виконавець) укладено договір про надання консультаційно-інформаційних послуг від № КИУ 11/01/13-01, згідно умов якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника здійснити консультаційно-інформаційні послуги відносно ефективності розміщення реклами в регіонах України, що мають інтерес для останнього: види реклами, що розповсюджуються в регіоні, рекламні агентства (а.с.121-122). Виконання даного договору оформлено між сторонами актом виконаних робіт від 25.01.2013 № 25012, згідно якого ТОВ "ВВН - Промсервіс" проведені роботи у відповідності з договором № КИУ 11/01/13-01 від 11.01.2013 на загальну суму 50040 грн., в т.ч. ПДВ - 8340 грн. (а.с.124) та звітом від 25.01.2013 № 01, за змістом якого Виконавець проконсультував Замовника про основні види і засоби розміщення реклами в місті Одеса, підібрав і надав інформацію про діяльність рекламних агентств і засобів масової інформації міста Одеси, разом з Замовником провів роботу по визначенню найбільш ефективного і економічно вигідного для Замовника виду розміщення реклами в даному регіоні (а.с. 123). На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ "ВВН - Промсервіс" видано позивачу рахунок-фактуру № СФ-250113-02 та податкову накладну від 25.01.2013 № 46 на загальну суму 50 040 грн. в т.ч. ПДВ 8 340 грн. (а.с. 119, 120). На підставі вищевказаної податкової накладної позивачем включено суму ПДВ в розмірі 8 340 грн. до складу податкового кредиту за результатами операційної діяльності звітного податкового періоду січня 2013 року. Оплата виставленого ТОВ "ВВН - Промсервіс" рахунку позивачем проведена платіжним дорученням від 15.02.2013 № 80 (а.с. 118). В цьому ж періоді, а саме 09.01.2013, позивачем (Замовник) також було укладено договір № КИУ 09/01/13-01 із ТОВ "Дві-Призма" (Виконавець) про надання консультаційно-інформаційних послуг, згідно умов якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника здійснити консультаційно-інформаційні послуги відносно ефективності розміщення реклами в регіонах України, що мають інтерес для останнього: види реклами, що розповсюджуються в регіоні, рекламні агентства (а.с.112-113). Виконання даного договору оформлено між сторонами актом виконаних робіт від 23.01.2013 № ОУ-230103, згідно якого ТОВ "Дві-Прізма" проведені роботи у відповідності з договором № КИУ 09/01/13-01 від 09.01.2013 на загальну суму 50 040 грн., в т.ч. ПДВ - 8 340 грн. (а.с.114) та звітом від 23.01.2013 № 01, за змістом якого Виконавець проконсультував Замовника про основні види і засоби розміщення реклами в Донецькій області, підібрав і надав інформацію про діяльність рекламних агентств і засобів масової інформації Донецької області, разом з Замовником провів роботу по визначенню найбільш ефективного і економічно вигідного для Замовника виду розміщення реклами в даному регіоні (а.с.115). На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ "Дві-Прізма" видано позивачу рахунок-фактуру № СФ-230113-03 та податкову накладну від 23.01.2013 № 147 на загальну суму 50 040 грн. в т.ч. ПДВ 8 340 грн. (а.с. 107, 109). На підставі вищевказаної податкової накладної позивачем включено суму ПДВ в розмірі 8 340 грн. до складу податкового кредиту за результатами операційної діяльності звітного податкового періоду січня 2013 року. Оплата виставленого ТОВ "Дві-Прізма" рахунку позивачем проведена платіжним дорученням від 14.02.2013 № 73 (а.с. 105). Також на виконання цього ж договору сторонами підписано акт виконаних робіт від 19.02.2013 № ОУ- 190201 згідно якого ТОВ "Дві-Прізма" проведені роботи у відповідності з договором № КИУ 09/01/13-01 від 09.01.2013 на загальну суму 18000 грн., в т.ч. ПДВ 3000 грн. (а.с. 117) та звітом від 19.02.2013 № 02, за змістом якого Виконавець проконсультував Замовника про основні види і засоби розміщення реклами в Кривому Розі, підібрав і надав інформацію про діяльність рекламних агентств і засобів масової інформації Кривого Рога, разом з Замовником провів роботу по визначенню найбільш ефективного і економічно вигідного для Замовника виду розміщення реклами в даному регіоні (а.с.116). На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ "Дві-Прізма" видано позивачу рахунок-фактуру № СФ-190213-02 та податкову накладну від 19.02.2013 № 136 на загальну суму 18000 грн., в т.ч. ПДВ 3000 грн. (а.с. 108, 110). На підставі вищевказаної податкової накладної позивачем включено суму ПДВ в розмірі 3000 грн. до складу податкового кредиту за результатами операційної діяльності звітного податкового періоду лютого 2013 року. Оплата виставленого ТОВ "Дві-Прізма" рахунку позивачем проведена платіжним дорученням від 18.03.2013 № 132 (а.с. 106). Крім того, 15.01.2013 позивачем (Замовник) було укладено договір № КИУ 15/01/13-01 із ТОВ "Марафон 12" (Виконавець) про надання консультаційно-інформаційних послуг, згідно умов якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника здійснити консультаційно-інформаційні послуги відносно ефективності розміщення реклами в регіонах України, що мають інтерес для останнього: види реклами, що розповсюджуються в регіоні, рекламні агентства (а.с.129-130). Виконання даного договору оформлено між сторонами актом виконаних робіт від 29.01.2013 № 37650, згідно якого ТОВ "Марафон 12" проведені роботи у відповідності з договором № КИУ 15/01/13-01 від 15.01.2013 на загальну суму 50 064 грн., в т.ч. ПДВ - 8344 грн. (а.с.57) та звітом від 29.01.2013 № 01, за змістом якого Виконавець проконсультував Замовника про основні види і засоби розміщення реклами в місті Львів, підібрав і надав інформацію про діяльність рекламних агентств і засобів масової інформації міста Львова, разом з Замовником провів роботу по визначенню найбільш ефективного і економічно вигідного для Замовника виду розміщення реклами в даному регіоні (а.с.127). На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ "Марафон 12" видано позивачу рахунок-фактуру № СФ-290113-01 від 29.01.2013 та податкову накладну від 29.01.2013 № 181 на загальну суму 50 064 грн. в т.ч. ПДВ 8 344 грн. (а.с. 126, 131). На підставі вищевказаної податкової накладної позивачем включено суму ПДВ в розмірі 8 344 грн. до складу податкового кредиту за результатами операційної діяльності звітного податкового періоду січня 2013 року. Оплата виставленого ТОВ "Марафон 12" рахунку позивачем проведена платіжним дорученням від 15.02.2013 № 81 (а.с. 125). Перевіркою вищевказаних первинних документів, якими позивач та ТОВ "ВВН-Промсервіс", ТОВ "Дві-Прізма", ТОВ "Марафон 12" оформлювали свої взаємовідносини встановлено, що в актах виконаних робіт не конкретизовано зміст та обсяг господарських операцій з надання консультаційно-інформаційних послуг, назви товару відносно якого проводилися рекламні дослідження, відомостей про конкретні результати виконаних робіт, обґрунтування вартості, прізвища осіб, які виконували роботи та спосіб вчинення дій; не надано до перевірки документів, які б дали змогу відстежити, що є результатом замовлених послуг та встановити зв'язок отриманих послуг із господарською діяльністю позивача. Також перевіркою встановлено невідповідність податкових накладних, виданих вищепереліченими контрагентами, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, вимогам п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим останній позбавляється права на формування такого кредиту на їх підставі. На підставі наведеного, а також у зв'язку із отриманням акта ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 26.04.2013 року №490/22.1-7/34427284 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ВВН-Промсервіс" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2013 по 28.02.2013" (а.с. 72-77) та акта Індустріальної МДПІ м. Харкова від 28.03.2013 року №341/22-207/36625661 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Дві-Прізма" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків та зборів за період з 01.01.2010 по 31.12.2012" (а.с.77-90), якими встановлені ознаки нереальності вчинення господарських операцій цими контрагентами, ревізори дійшли висновку про відсутність належним чином оформлених документів, які б підтверджували реальність отримання позивачем інформаційно-консультаційних послуг та їх зв'язок з господарською діяльністю останнього. Таким чином, встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, а саме завищено суми податкового кредиту в січні 2013 року в розмірі 25 024 грн., лютого 2013 року - 3000 грн., що призвело до: - завищення суми від'ємного значення січня 2013 року в розмірі 18 663 грн. (р.19); - заниження суми позитивного значення січня 2013 року в розмірі 6361 грн. (р.18); - заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету (р. 25) січня 2013 року в розмірі 6361 грн.; - заниження суми позитивного значення лютого 2013 року в розмірі 3000 (р. 18); - завищення суми бюджетного відшкодування лютого 2013 року в розмірі 15131 грн. (р. 23.2); - заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету (р. 25) лютого 2013 в розмірі 6532 грн. На підставі вищевикладених висновків акту перевірки у відповідності із п.п. 20.1.28 та п. 20.2 ст. 20 Податкового кодексу України заступником начальника ДПІ у м. Полтаві Храмовим В.В., винесено податкове повідомлення - рішення №0011081501 від 30.09.2013 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість на суму 12893,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3223,25 грн. Із даним рішенням позивач не погодився та оскаржив податкове повідомлення - рішення до суду. Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню, суд виходить із наступного. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість, правила формування податкового кредиту та умови і порядок бюджетного відшкодування з ПДВ визначаються розділом V Податкового кодексу України (надалі - ПКУ). Відповідно до чинного законодавства ПДВ є податком на споживання товарів (робіт, послуг) на митній території України і платником його виступає кожний суб'єкт (юридична чи фізична особа), який є споживачем цих товарів (робіт, послуг), незалежно від факту походження товарів. При цьому особи за умови реєстрації їх як платників ПДВ мають право відшкодовувати свої витрати із сплаченого податку за рахунок податку, отриманого з покупця. Тобто в нашій країні, як і в більшості країн, де є цей податок, застосовується непрямий метод оцінки доданої вартості - метод податкового кредиту, тобто сума ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, визначається як різниця між сумами податку, отриманого від покупців, і сумами податку, сплаченого постачальникам. Визначення розміру належних платнику податку сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість здійснюється на підставі норм ст. 200 ПКУ. Відповідно до п. 200.1 ст. 200 зазначеного Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. З огляду на вказані положення, право на формування податкового кредиту виникає у платника податків у випадку придбання товарів (послуг), безпосередньо пов'язаного з господарською діяльністю, за наявності податкових накладних, виданих на реально отриманий товар (роботи, послуги). Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України у справах, викладеної у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з ПДВ та бюджетним відшкодуванням ПДВ, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше. При цьому, Вищий адміністративний суд України листом від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування. Також листом від 01.11.2011 р. № 1936/11/13 - 11 Вищий адміністративний суд України з метою однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України звертав увагу судів на те, що для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Надаючи оцінку реальності здійснення вищевказаних господарських операцій та їх зв'язку із господарською діяльністю позивача, а також виходячи із принципу "офіційного з'ясування всіх обставин у справі" судом встановлено наступне. За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Вимоги до оформлення первинних документів визначені ч. 2 ст. 9 цього ж Закону для надання їм юридичної доказовості, а саме такі документи повинні містити, зокрема, такий обов'язковий реквізит як "зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції". Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. У вище перелічених актах виконаних робіт та податкових накладних у реквізиті "зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції" зазначено "консультаційно - інформаційна послуга 1 шт.". При цьому, із даних документів неможливо зробити достовірний висновок щодо характеру, виду, обсягу та змісту виконаних робіт/наданих послуг, оскільки зазначення видів наданих послуг носить загальний характер і фактично відтворює умови договору про надання цих послуг та містять загальну вказівку про надання таких послуг. Інших документів, в яких було б чітко визначено, які саме послуги надані цими підприємствами та відомості, які б дали змогу відстежити, що є результатом замовлених послуг (назва товару щодо якого проводилося дослідження, найменування рекламних джерел, рекомендованих виконавцями за наслідками проведеного дослідження, та інш.), які б містили відомості про обґрунтування вартості послуг (так в одних документах 1шт. послуги визначена вартістю 41700 грн., в інших 1 шт. цієї ж послуги - 15 000 грн.), осіб, які безпосередньо приймали участь у проведенні досліджень та спосіб вчинення ними дій або свідчили б про те, що виконавець в процесі надання послуг проводив певну роботу, ні до перевірки, ні під час судового розгляду справи позивачем не надано. Тому суд погоджується із доводами ДПІ у м. Полтаві щодо невідповідності актів виконаних робіт вимогам ст. 9 вищезгаданого Закону, у зв'язку з чим вони не мають юридичної доказовості щодо економічного змісту та реальності здійснення вищевказаних послуг. Судом також не встановлено зв'язку вказаних послуг по проведенню дослідження відносно ефективності розміщення реклами в регіонах України із господарською діяльністю позивача. По-перше, як було зазначено вище, із наданих як на перевірку та так і суду документів не можливо встановити щодо якого товару взагалі проводилися такі дослідження та як вони пов'язані із діяльністю позивача. Будь - яких пояснень з цього приводу представником позивача на запитання суду не було надано із посиланням та норми Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких обов'язок доведення покладається на суб'єкта владних повноважень. По-друге, доказів використання конкретних результатів наданих послуг у діяльності позивача, суду не надано. Будь - яких пояснень з цього приводу представником позивача на запитання суду не було надано із таким самим посиланням. Як не надано суду і пояснень щодо економічного ефекту для підприємства позивача від зазначених послуг. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Державна податкова інспекція у м. Полтаві приймаючи податкове повідомлення - рішення діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Підпунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що розмір судового збору за подання до адміністративного суду позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати Позивачем заявлено майнову вимогу - про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення. Оскільки позовні вимоги є майнового характеру, а ціна позову становить 16116,25 грн. то застосовується то застосовується мінімальна ставка у розмірі 1827,00 грн. Приймаючи до уваги, що суд відмовив у задоволенні позову, суд вважає необхідним стягнути з Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" на користь Держаного бюджету України судовий збір в сумі 1665,84 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted