Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення Вовчанської МДПІ № 0000462301/0 від 09.11.2010, № 0000462301/1 від 07.12.2010, № 0000462301/2. У касаційній скарзі Вовчанська МДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Позивач не скористався своїм процесуальним правом надати заперечення проти касаційної скарги. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. Фактичною підставою для донарахування позивачу податкових зобов`язань із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 26.10.2010 № 1510/23-32715267, про порушення позивачем норм підпунктів 7.2.1, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: завищено податковий кредит на суму 29056,00 грн. у податковому обліку за березень 2009 року за податковими накладними, виписаними ПП «Східлайн-Лугбуд» за наслідками нікчемного правочину, внаслідок чого завищено суму податку на додану вартість за березень 2009 року на суму 29056,00 грн. За наслідками висновків акту перевірки та адміністративного оскарження відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № 0000462301/0 від 09.11.2010, № 0000462301/1 від 07.12.2010, № 0000462301/2 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 43584,00 грн., у т.ч.: 29056,00 грн. за основним платежем та 14528,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 14528,00 грн. У судовому процесі встановлено, що між позивачем (замовник) та ПП «Східлайн-Лугбуд» (підрядник) укладено договір від 12.01.2009 № 1201-1 про поставку підрядних робіт щодо демонтажу та капітального ремонту металоконструкцій не стандартизованого обладнання ВАТ «ХТЗ ім. Орджонікідзе» загальною вартістю 174334,39 грн. З посиланням на виконання вказаного договору сторони підписали акт приймання виконаних робіт за березень 2009 року на вказану суму, підрядник виписав позивачу податкову накладну, на підставі якої останній сформував податковий кредит у податковому обліку за березень 2009 року, а позивач оплатив вартість вказаних робіт. У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті). При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. За змістом наведених норм право платника податку на віднесення вартості отриманих товарів (послуг) до валових витрат, а сум ПДВ у їх вартості на включення сум податку до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили з тих мотивів, що реальність виконання договору від 12.01.2009 № 1201-1 підтверджується належним чином оформленою податковою накладною, фактом оплати цих послуг позивачем, перепискою між сторонами про допуск працівників ПП «Східлайн-Лугбуд» на територію позивача для виконання підрядних робіт та доказами подальшої реалізації позивачем отриманих робіт ВАТ «ХТЗ ім. Орджонікідзе». При цьому, зокрема апеляційний суд, прийшов до висновку про безпідставність посилання податкового органу як на доказ відсутності у податкової накладної, виписаної ПП «Східлайн-Лугбуд», значення первинного документу, який підтверджує правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, на пояснення [PERSON], який значився директором ПП «Східлайн-Лугбуд» та від імені якого підписаний договір від 12.01.2009 № 1201-1 та податкова накладна, виписана на підтвердження його виконання. Рзаом з тим, з такими висновками судів не можна погодитись. У судовому процесі встановлено, що згідно пояснень [PERSON], наданих ним оперуповноваженому ВПМ ДПІ в Дзержинському районі м. Харкова від 13.03.2009, останній не мав ніякого відношення до діяльності ПП «Східлайн-Лугбуд», зареєстрував його за винагороду та не укладав і не підписував жодних документів за наслідками господарської діяльності цього товариства. Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97 платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; є) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за № 233/2037, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги. Статтею 244-2 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Суди попередніх інстанцій, однак не звернули увагу на такий зміст правового регулювання вказаних правових норм, та їх висновки суперечать вказаній позиції Верховного Суду України. Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Результат розгляду: denied