Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (налалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби та стягнути з відповідача на його користь одноразову грошову допомогу, що встановлена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей». Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач всупереч приписам статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 не нарахував йому при звільненні 20.12.2013 одноразову грошову допомогу. Вважаючи таку бездіяльність протиправною позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні повністю та пояснили, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено правомірність дій, пов'язаних зі звільненням позивача зі служби відповідно до наказу ДПА у Чернігівській області від 22.05.2008 № 116-о «Про звільнення [PERSON]». При звільненні з органів внутрішніх справ у 2008 році позивач отримав грошову допомогу, а тому за правилами частини шостої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач позбавлений права вимагати її виплату при наступному звільненні за весь період календарної служби. Вважають, що за умови відсутності факту звільнення [PERSON] з підстав, передбачених нормами, на які він посилається, його позовні вимоги про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, розглянувши документи і матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] - капітан податкової міліції, з 21.12.1999 по 22.05.2008 проходив службу в Чернігівській міжрайонній державній податковій інспекції на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, відділу податкової міліції Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції, що не заперечується сторонами. Наказом ДПА у Чернігівській області № 116-о від 22.05.2008 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення ї вислугу років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, звільнено із займаної посади та з податкової міліції капітана податкової міліції [PERSON], оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, відділу податкової міліції Чернігівської МДПІ на підставі пункту 64 «ж» (за власним бажанням). Наказ № 116-о від 22.05.2008 про звільнення [PERSON] оскаржено до суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 по справі № 825/2618/13-а позов [PERSON] до Головного управління Міндоходів у Чернігівській області, Чернігівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ ДПА у Чернігівській області № 116-0 від 22.05.2008 «Про звільнення [PERSON]», поновлено [PERSON] на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності ВПМ Чернігівської МДПІ з 23.05.2008 та постановлено стягнути з Чернігівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області на користь [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.05.2008 по 25.07.2013 в розмірі 104 446,77 грн. В частині поновлення на посаді та стягнення суми грошового забезпечення за один місяць в розмірі 1 682 грн. постанову суду допущено до негайного виконання. На виконання вказаного судового рішення (з врахуванням допуску до негайного виконання в частині поновлення на посаді) згідно наказу Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 05.09.13 № 151-о «Про скасування наказу ДПА в області від 22.05.2008 № 116-о» [PERSON] поновлено на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, відділу податкової міліції Чернігівської МДПІ 23.05.2008 (а.с.15). Але через відсутність посад начальницького складу податкової міліції у штатному розписі Чернігівської ОДПІ [PERSON] 21.10.2013 попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальником складом органів внутрішніх справ у зв'язку із скороченням штату та видано наказ від 20.12.2013 № 224-о «Про звільнення [PERSON]»(а.с.14). Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 у справі № 825/2618/13-а, Головним управлінням Міндоходів у Чернігівській області подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 у справі № 825/2618/13-а скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.67-74). На виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014, Головним управлінням Міндоходів у Чернігівській області 20.01.2014 видано наказ № 6-о, яким скасовано накази ГУ Міндоходів у Чернігівській області № 151-о від 05.09.2013 та № 224-о від 20.12.2013(а.с.16). Позивач в судовому засіданні пояснив, що іншим працівникам податкового органу при звільненні у зв'язку із скороченням штатів нараховувалась одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він також був звільнений з тих самих підстав, що і [PERSON] та йому нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повних календарний рік. Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» встановлено порядок проведення виплат особам, що звільнені зі служби. Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Аналізуючи вищевказані норми,суд вважає, що необхідною умовою для нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення є наявність у особи, яка звільняється в тому числі у зв'язку із скороченням штатів, вислуги 10 років і більше. Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні у 2008 році позивач мав вислуги - 8 років та йому нарахована одноразова грошова допомога згідно пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, що підтверджується наказом від 18.06.2008 № 127-о «Про доповнення наказу ОДПА від 22.05.2008 № 116-о» (а.с.34). Отже, на час видачі наказу № 224-о від 20.12.2013 про звільнення позивача на підставі п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, зокрема через скорочення штатів, інших документів про наявність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у відповідача не було. Позивач пояснив, що на час видачі наказу № 224 від 20.12.2013 відповідач знав про обставини, які є підставою для нарахування йому одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, суд вважає ці твердження позивача безпідставними. Крім цього, позивачем також не надано належних доказів надання відповідачу після видачі наказу № 224-о від 20.12.2013 документів, які б надавали право для нарахування йому одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а йому в цьому відмовлено. Суд не вважає обґрунтованими посилання позивача на визнання протиправною бездіяльність відповідача з приводу не нарахування йому грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з того, що на час звільнення позивача (20.12.2013) на підставі п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, зокрема через скорочення штатів, у [PERSON] не виникло правової підстави для нарахування одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», оскільки позивачем не було надано відповідачу доказів, які є підставою для нарахування вказаної допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що існували об'єктивні обставини, які унеможливлювали нарахування позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 по справі № 825/2618/13-а скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України преюдиційне мають значення обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватись в іншій справі за участю тих самих сторін. Наказ від 20.12.2013№ 224-о видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі 825/2618/13-а, яке підлягало негайному виконанню в процесі проведення процедури поновлення позивача на посаді та на даний час наказом від 20.01.2014 № 6-о (а.с.16) скасовано. Наказ від 20.01.2014 № 6-о є чинним. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги, що встановлена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» - є похідною від першої вимоги, тому також не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied