Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Начальника Управління Пенсійного фонду України у Львівській області Цимбора Олега Йосиповича, Пенсійного Фонду України про скасування рішення № 376 від 22.07.2013 року та скасування рішення про результати розгляду скарги від 16.10.2013 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2013 року начальником управління ПФУ у Буському районі Львівської області Цимбор О.Й. прийнято рішення № 376 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та рішення про результати розгляду скарги від 16.10.2013 року прийнятим Пенсійним фондом України. Позивач не погоджуючись з даним рішенням № 376 подала скаргу до Головного управління ПФУ у Львівській області та зазначає, що всі проплати були вчасно нею сплачені та в повному обсязі. Крім цього позивач зазначає, що в рішенні № 97 про результат розгляду скарги Головного управління ПФУ у Львівській області від 17.09.2013 року було вказано, що розрахунок фінансових санкції здійснено на підставі даних карток особових рахунків, які сформовані на підставі звітів платника і в рахунок сплати єдиного внеску до 21.01.2013 року зараховано кошти в сумі 3822, 24 грн. (в т.ч. 06.09.2012 в сумі 1505, 67 грн., (із суми 2255, 82 грн., з яких 750, 15 грн., зараховано в рахунок сплати заборгованості по штрафних санкціях та пені, застосованих згідно із угодженим рішенням від 30.07.2012 року № 313). 02.08.2012 року позивач отримала рішення від 30.07.2012 року начальника управління ПФУ у Буському районі про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску про сплату суми 750, 15 грн. 23.02.2013 року позивач отримала вимогу про сплату боргу № Ф-093 від 20.02.2013 року, з даною вимогою не згідна та дану вимогу оскаржила до Головного Управління ПФУ у Львівській області. Отримавши рішення ПФУ у Львівській області про залишення без змін, позивач сплатила суму у розмірі 750, 18 грн., на рахунок який вказано у вимозі. Однак всупереч абз. 3 ч. 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» начальником управління ПФУ у Буському районі Львівської області Цимбор О.Й. приймає рішення № 376 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 22.07.2013 року. Позивач зазначає, що при розгляді її скарг до Головного управління ПФУ у Львівській області та до Пенсійного фонду України до уваги не бралася ч. 13 та ч. 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон 2464). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити у повному обсязі. Від відповідача - Начальника Управління Пенсійного фонду України у Львівській області Цимбора Олега Йосиповича, надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він просить в позові відмовити, оскільки рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № 376 від 22.07.2013 року винесено правомірно відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України 2464, сума недоїмки, яка підлягала сплаті, погашена платником з порушенням строків. Від відповідача - Пенсійного фонду України, надійшли письмові заперечення проти позову, в яких вони посилаються на те, що станом на 01.02.2013 року у позивача залишилася заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2012 рік в сумі 750,18 грн. Зазначену заборгованість позивач сплатила 05.07.2013 року, тобто з порушенням строків встановлених законодавством. За таких підстав, рішення управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № 376 від 22.07.2013 року є правомірним та скасуванню не підлягає. Крім того, вказує, що позивач не зазначає обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги до Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо застосування штрафних санкцій. Отже підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Пенсійного фонду України немає. Представник відповідачів в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, безпосередньо та об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, давши їм оцінку, суд встановив наступне. 20 лютого 2013 року Управління Пенсійного фонду України у Буському районі було виставлено вимогу № Ф- 093 від 21.02.2013 р. на суму 750, 18 грн. Позивач подав заяву про узгодження вимоги про сплату недоїмки до Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області, яка надійшла в управління 11.03.2013 року за вх. № 703/2. 14.03.2013 року управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області було винесено рішення № 11 про залишення вимоги про сплату боргу № Ф- 093 від 20.02.2013 року без змін, а заяву платника єдиного внеску без задоволення. Позивач з таким рішенням не погодилася, про що подала скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Пенсійного фонду України. 16.05.2013 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було винесено Рішення № 32 про результати розгляду скарги, згідно якого Рішення УПФУ в Буському районі Львівської області № 11 від 14.03.2013р. про залишення вимоги без змін, прийнятого в межах процедури узгодження вимоги про сплату боргу від 20.02.2013 № Ф- 093 без змін, а скаргу СПД- ФО [PERSON] від 30.03.2013 б/н без задоволення. 21.06.2013 року Пенсійним фондом України було винесено рішення № 16024/09-10 про результати розгляду скарги, згідно якої рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.05.2013 року № 32 в межах процедури узгодження вимоги про сплату боргу від 20.02.2013 № Ф- 093 залишено без змін, а скаргу скаржниці від 28.05.2013 без задоволення. 22.07.2013 року Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області було винесено рішення № 376 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого відповідачу застосовано штраф у розмірі 75,02 грн., та нараховано пеню у розмірі 123,78 грн. Позивач з таким рішенням не погодилася, про що подала скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Пенсійного фонду України. 17.09.2013 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було винесено Рішення № 97 про результати розгляду скарги СПД -ФО [PERSON] від 03.08.2013 року, згідно якого рішення управління ПФУ в Буському районі Львівської області № 376 від 22.07.2013р. (вих. № 3863/04-21) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - залишено без змін, а скаргу СПД - ФО [PERSON] від 03.08.2013 року б/н - без задоволення. 16.10.2013 року за № 27490/09.10 Пенсійним фондом України було винесено рішення про результати розгляду скарги, згідно якої рішення управління ПФУ в Буському районі Львівської області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 376 від 22.07.2013 р. передбачених ч. 10 п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в розмірі 198, 80 грн., та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про результати розгляду скарги від 17.09.2013 року № 97 залишено без змін, а скаргу без задоволення. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховував наступні обставини справи та норми діючого законодавства. Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ( надалі - Закон України № 2464) передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно з ч.4 ст.8 Закону України № 2464 порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Фізична особа-підприємець [PERSON] є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.4 Закону України 2464, та несе обов'язки з нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску в установлені строки та в повному обсязі. Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Пунктом 3 ч. 1 ст.7 Закону України № 2464, передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого цим законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на кожну особу. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України 2464, п. 4.6 та п.п.4.6.1 Інструкції про порядок, нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління ПФУ 27.09.2010 №21-5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за №994/18289 (надалі - Інструкція), обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування зазначена категорія платників самостійно обчислює для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України № 2464 п.4.6.2 Інструкції, платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Згідно із п.6.2 Інструкції, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована або не сплачена платником у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України, у випадках передбачених Законом, є недоїмкою. Сума недоїмки стягується з нарахуванням пені та штрафних санкцій. Відповідно до п.6 ст.25 Закону 2464, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Відповідно до ч.10 ст.9 Закону України 2464, днем сплати єдиного внеску вважається у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Положеннями пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України № 2464 встановлено, що територіальний орган Пенсійного фонду за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, а саме у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому частиною 10 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Розрахунок штрафної санкції проводиться на підставі даних картки особового рахунку платника. Судом встановлено, що відповідно до звіту за 2012 рік поданого ФО - П [PERSON], сума сплати єдиного внеску становила 4572,42 гр., в рахунок сплати єдиного внеску за 2012 рік зараховано кошти в сумі 3822,24 грн., з яких 750, 15 грн., зараховано в рахунок сплати штрафних санкцій та пені. Отже станом на 21.01.2013 року у платника виникла недоїмка в сумі 750,18 грн., на дану суму недоїмки платнику виставлено вимогу про сплату недоїмки № Ф-093 від 20.02.2013р. Дана вимога є узгодженою, оскільки зазначена сума заборгованості була сплачена позивачем 05.07.2013 року, тобто з порушенням строків сплати, що підтверджується розрахунком фінансової санкції та пені наявного в матеріалах справи (а.с. 79 ). Судом не беруться до уваги пояснення позивача про те, що йому не було скеровано повідомлень про розподіл сплачених коштів, як на підставу неправомірності прийнятих рішень, оскільки як вбачається з положень п. 6.10. Інструкції та п.6 ст.25 Закону України від 08.07.2010, № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", надсилання таких не пов'язується з нарахуванням штрафних санкцій та пені. Враховуючи вищенаведене, рішення про застосування штрафних санкція та нарахування пені №376 від 22.07.2013 року винесено правомірно відповідно до п.2 ч. 11 ст.25 Закону України 2464, оскільки сума недоїмки яка підлягала сплаті, погашена платком з порушенням строків її сплати. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки, відповідачами доведено правомірність прийняття спірних рішення, а відтак перевіривши обставини, визначені ч.3 ст.2 КАС України, суд вважає, що підстав для скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області № 376 від 22.07.2013 року та рішення Пенсійного фонду України про результати розгляду скарги від 16.10.2013 року немає. Таким чином, суд дійшов до висновку про необґрунтованість адміністративного позову, відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи висновки суду про необґрунтованість позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються судом на нього.

Результат розгляду: denied