Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

05 серпня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом до Залізничного відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобов'язання перерахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік, посилалась на те, що він як особа яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалід ІІІ групи, має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з часу виникнення права на щорічну допомогу на оздоровлення. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт звертає увагу на те, що стягнення коштів з управління є неможливим, оскільки у разі, якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата допомога на оздоровлення потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. Вказує на те, що в п.2 ст.95 Конституції України визначено, що виключно Законом України «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а управління не наділене повноваженнями щодо перерахунку вказаної допомоги та її виплати поза межами відповідного бюджетного року та не може змінити видатки, які визначені чинним законодавством. У відповідності до п.3 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього Кодексу. Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду змінити з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він визнаний особою яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і якій відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна щорічно виплачуватися грошова допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір отриманої позивачем одноразової допомоги на оздоровлення за 2011 рік не відповідає вимогам зазначеного Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивач визнаний особою яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.15), інвалідом ІІІ групи, та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 5, 7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно керуватися ст.48 вище вказаного Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що була чинною на час виплати даної допомоги у 2011 році. А відтак призначення і виплата допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися виходячи з її розміру, що становить по Закону, зокрема для інвалідів ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати. За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік. Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості виплати щорічної допомоги на оздоровлення у передбаченому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірі колегія суддів не вбачає. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 05.08.2011 року. З посиланням на ст. 99 КАС України суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду за період з часу виникнення права на щорічну допомогу на оздоровлення по 04.02.2011 року. Проте, помилково відмовив у задоволені позовних вимог за період з часу виникнення права на щорічну допомогу на оздоровлення по 04.02.2011 року, а не залишив їх без розгляду, як цього вимагає ст.100 КАС України.

Результат розгляду: partial