Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

В жовтні 2010 року позивач фізична особа - підприємець [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці, Головного управління Державного казначейства у Львівській області, в якому просила (з урахуванням наступних уточнень) визнати неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості товарів; визнати протиправним та скасувати рішення про визнання митноївартості товарів № 209000006/2010/400108/1 від 28.09.2010 р., рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400118/1 від 01.10.2010 р.; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства у Львівській області 18825,78 грн. на її користь. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішення про визначення митної вартості товарів неправомірним тому, що підстав для незастосування першого, а застосування резервного методу у митного органу не було. На виконання вимог Митного кодексу України, а також Постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року щодо порядку декларування товарів, які переміщуються через митний кордон, до вантажно-митних декларацій було долучено усі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару. При потребі митний орган був вправі витребувати додаткові документи, однак він цього не зробив, що на думку позивача свідчить про обґрунтованість зазначеної ним ціни, визначеної за ціною договору. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2011 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржила позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що судом першої інстанції не було належно та об'єктивно досліджено всі обставини справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дослідив тієї обставини, що відповідач-1 неправильно здійснив контроль правильності визначення митної вартості на товар, не обгрунтував сумнівів стосовно достовірності відмостей, що містяться в документах, поданих митному органу для здійснення митного контролю та неправильно застосував метод визначення митної вартості товарів. В ході апеляційного розгляду справи колегією суддів допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни належного відповідача - Львівську митницю Державної митної служби України на його правонаступника - Львівської митниці Міндоходів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2009 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі «Покупець») та Підприємством «Андалузія Сп»(далі«Продавець») було укладено контракт № 2009/ЕХ/01, згідно якого Продавець зобов'язується продати на умовах цього контракту товар, а Покупець зобов'язується придбати у Продавця на умовах СІР м. Львів (відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2000 р.) товари згідно з накладними документами, які є невідємною частиною Контракту. На умовах цього контракту позивач придбала, зокрема, прокат плоский з вуглецевої сталі з цинковим покриттям, без вмісту дорогоцінних металів, покритий полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z, у рулонах, завширшки 1250 мм., товщина листа 0,50 мм (далі товар № 1); країна походження та країна виробництва Європейський союз, торгова марка Mittal Steel, виробник Mittal Steel. Вага нетто 15345 кг. 28.09.2010 року митний брокер ТОВ «РАС ЛОГІСТИК»подав для митного оформлення товару вантажно-митну декларацію (далі ВМД) № 209000012/2010/014157. (а.с 21-22). У графі 42 цієї ВМД зазначено сплачену суму за товар 114146,70 грн., у графі 43 цієї ВМДзазначено, що митну вартість було визначено за першим методом (а.с. 21). Митну вартість товару декларант зазначив на підставі рахунку-фактури на товар (інвойс) № FVP/DEX/2010/09/383 від 27.09.2010 р., наданої продавцем цього товару - Підприємством «Андалузія Сп», згідно з яким вартість 1 кг бляхи покритої (тобто прокату чи металу) становить 0,94 доларів США, всього 14424,30 доларів США. Згідно з цінником від 24.12.2009 року, виданого на 2010 рік, ціна бляхи оцинкованої (покритої) залежить від товщини прокату (0,8-1,1) і складає 820- 1020 доларів США. Під час митного огляду та оформлення товарів, що ввозились в Україну на підставі ВМД № 209000012/2010/014157 від 29.09.2010 року у посадових осіб митного органу виникли сумніви з приводу достовірності заявленої декларантом митної вартості товару. Як наслідок, було прийнято рішення № 209000006/2010/400108/1 від 28.09.2010 року, згідно з яким вартість одиниці товару становить 1,33 доларів США за 1 кг, таку вартість товару відповідач визначив за шостим методом. 28.09.2010 року Львівська митниця винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209000012/0/00604, у якій зазначено, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають митному оформленню, пропуску через митний кордон України з таких причин: невірного заповнені графи ВМД № 12В товару №1 графи 43.44, 45, 46, 47 (у звязку із здійсненням митної оцінки). Цього ж дня картку отримав декларант. 28.09.2010 р. фізична особа-підприємець [PERSON] подала начальнику Львівської митниці заяву про надання дозволу на випуск у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій, з подальшим уточненням заявленої митної вартості товару прокат в рулонах, ущільнювач поліуретановий в рулонах. Вказано, що гарантійні зобовязання будуть надані шляхом сплати до державного бюджету суми податків та зборів (обовязкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. Позивач провів митне оформлення за митною вартістю, визначеною митним органом, додатково сплатив до державного бюджету 9471,75 грн. податку на додану вартість. На виконання вимог митного органу, 28.09.2010 р. декларант оформив ВМД № 209000012/2010/014100, де в графі 42 вказано ціну товару 114146,70 грн., а в графі 45 коригування та графі 46 статистична звітність 161505,43 грн., як зазначено у графі 43 митна вартість визначена за шостим методом. 01.10.2010 року митний брокер ТОВ «РАС ЛОГІСТИК» подав для митного оформлення товару №1 вантажно-митну декларацію (даліВМД) № 209000012/2010/014463. У графі 42 цієї ВМД зазначено ціну товару 112728,10 грн., у графі 43 ВМД про те, що митну вартість було визначено за першим методом. Митну вартість товару декларант зазначив на підставі рахунку-фактури на товар (інвойс) № FVP/DEX/2010/09/386 від 29.09.2010 р., наданої продавцем цього товару - Підприємством «Андалузія Сп», в якій зазначено, що вартість 1 кг бляхи покритої (тобто прокату чи металу) становить 0,94 доларів США, всього 14251,34 доларів США. Згідно з цінником від 24.12.2009 року, виданого на 2010 рік, ціна бляхи оцинкованої (покритої) залежить від товщини прокату (0,8-1,1) і складає 820- 1020 доларів США. Під час митного огляду та оформлення товарів, що ввозились в Україну на підставі ВМД № 209000012/2010/014463 від 01.10.2010 року, у посадових осіб митного органу виникли сумніви з приводу достовірності заявленої декларантом митної вартості товару. Як наслідок, Львівська митниця прийняла рішення № 209000006/2010/400118/1 від 01.10.2010 року, згідно з яким вартість одиниці товару становить 1,33 доларів США за 1 кг, таку вартість товару відповідач визначив за шостим методом. 01.10.2010 року відповідач виніс картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209000012/0/00619, у якій зазначено, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають митному оформленню, пропуску через митний кордон України з таких причин: невірного заповнені графи ВМД № 12,В товарів №1 графи 43, 44, 45, 46, 47 відповідно до рішення № 209000006/2010/400118/1 від 01.10.2010 року. Цього ж дня картку отримав декларант. 01.10.2010 року фізична особа-підприємець [PERSON] подала начальнику Львівської митниці заяву про надання дозволу на випуск у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій, з подальшим уточненням заявленої митної вартості товару прокат в рулонах, ущільнювач поліуретановий в рулонах. Вказано, що гарантійні зобовязання будуть надані шляхом сплати до державного бюджету суми податків та зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. Позивач провів митне оформлення за митною вартістю, визначеною митним органом, додатково сплатив до державного бюджету 9354,03 грн. податку на додану вартість. 01.10.2010 року декларант оформив ВМД № 209000012/2010/014504, де в графі 42 вказано ціну товару 112728,10 грн., а в графі 45 коригування та у графі 46 статистична звітність 159498,27 грн., як зазначено у графі 43, митна вартість визначена за шостим методом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 МК України особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим кодексом покладено на митні органи, зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю. Перелік документів та відомостей, необхідних для здійснення митного контролю, порядок їх подання визначаються Кабінетом Міністрів України у постанові №80 від 01.02.2006 р. "Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України". Згідно зі ст. 259 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 260 МК Українимитна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень МК України. У відповідності до ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості. Доказів скеровування позивачу вимоги надати додаткові документи суду не надано, а розписка про ознайомлення з процедурою митного оформлення та проведення консультацій з митним органом не свідчить про витребування відповідачем певних документів та їх неподання позивачем. Ст. 266 МК України передбачено шість методів визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (ціна операції). Кожний наступний метод застосовується лише тоді, коли митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Згідно із ст. 3 МК України умови митного обкладення, розміри податків та зборів при перетині товару через митний кордон - регулюються виключно законами України та цим кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 267 МК України умовами, що перешкоджають використанню 1- го методу визначення митної вартості є: існуючі обмеження щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; існуючі обмеження або застереження стосовно продажу товару, її партії (тобто кількості) що унеможливлюють встановити вартість цих товарів; частина виручки від будь - якого подальшого продажу товару покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві; продавець і покупець є пов'язаними між собою особами і ці відносини вплинули на ціну товару. Відповідно до частини 2 ст. 266 МК України лише якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннямистатті 267 цього кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У відповідності до ч. 2 ст. 264 МК України, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 265 МК України митний орган може зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення, лише якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та комплектуючих, які входять до складу товару. Однак, з матеріалів справи не вбачається підстав для незастосування відповідачем базового методу визначення митної вартості. Також, не було надано належних доказів неможливості застосування другого методу визначення митної вартості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово проводив митне оформлення аналогічного товару, зазначаючи митну вартість, подібну до тої, яка заявлялась у спірних відносинах. Відповідно, посилання Львівської митниці на відсутність у нього інформації про цінові дані на аналогічні товари, не заслуговує на увагу. Крім того, жодних доказів заниження позивачем митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, суду не надано. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності задоволення адміністративного позову шляхом визнання неправомірними дій та скасування рішення про визначення митної вартості товарів. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи що, в силу ст. 202 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваної постанови, та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги слід задовольнити. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: granted