Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича, (далі по тексту - відповідач, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Гуляєв О.О.), третя особа - Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення № 8338642 від 26.11.2013 року винесене Державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Гуляєвим О.О., яким відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS]; - зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. провести державну реєстрацію права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] згідно поданої заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS]. Однак, відповідач відмовив у реєстрації права власності, мотивуючи це тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивач вважає рішення реєстратора незаконним з таких підстав. Так, в рішенні державний реєстратор не зазначив, яким саме вимогам не відповідають подані документи (або в чому саме не дають змоги встановити відповідність заявлених прав). Також, в рішенні зазначено, що на об'єкт нерухомості накладений арешт ВДВС. Проте не вказано, на який об'єкт нерухомості, коли і яким саме відділом Державної виконавчої служби України. Більше того, позивач зазначає, що у відмові реєстратор послався на ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однак вказана стаття передбачає 12 підстав для відмови у державній реєстрації права власності. Державним реєстратором не зазначено, яким пунктом статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" він керувався. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Згідно ч.1 ст.3 Закону, державна реєстрація прав в Україні є обов'язковою, а інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження, підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Таким чином, позивач вважає, що ним виконано всі вимоги законодавства, що ставляться до особи, яка бажає оформити право власності на частину квартири та подано необхідні документи, а тому приходить до висновку про незаконність оскаржуваного рішення. Позивач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачем надано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.29). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, справу просить розглядати без його участі (а.с.22-24). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи без його участі не надав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Державної реєстраційної служби України із заявою про реєстрацію права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 26.11.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Гуляєвим О.О. прийнято рішення №8338642, яким [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Задовольняючи позовні вимоги, щодо визнання протиправним та скасування рішення № 8338642 від 26.11.2013 року винесене Державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Гуляєвим О.О., яким відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, також визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 р. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Підставою для реєстрації права власності, у відповідності до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою. На виконання ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено лише у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Аналогічні норми містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.11 р. Так, згідно п.п. 7, 10, 12, 13 згаданого Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Разом із заявою про державну реєстрацію заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. У разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. На виконання п. 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З матеріалів справи встановлено, що, позивач звернувся з заявою про реєстрацію права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] Відмовляючи в проведенні державний реєстратор виходив з того, що на однокімнатну квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявне обтяження, а саме накладений арешт ВДВС (а.с.9). Проте, суд не погоджується із таким висновком відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1. ст..71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За змістом ч.4 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Відповідно до ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів існування на час звернення позивача до Державної реєстраційної служби України арешту ВДВС на однокімнатну квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інших підстав відмови у реєстрації відповідачем у оскаржуваному рішенні не зазначено. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно прийнято рішення № 8338642 від 26.11.2013 року винесене Державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Гуляєвим О.О., яким відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. провести державну реєстрацію права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] згідно поданої заяви, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Вирішення питань щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не належить до компетенції адміністративного суду, а тому суд не повноважний перебирати функції іншого органу. Діючим законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними реєстраторами Державної реєстраційної служби України, і суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки. У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Так, на виконання ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", після прийняття і перевірки документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрації заяви, а також встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, державний реєстратор має право прийняти: або рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, або про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, або про зупинення державної реєстрації. Тобто, вказана норма свідчить про наявність у державного реєстратора дискреційності повноважень, в яку адміністративний суд при здійсненні судочинства не має права втручатися. Крім того, суд зазначає, що відповідно пункту 24 цього Порядку, орган державної реєстрації прав у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав. У разі коли заявник особисто отримує зазначені документи, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документи, що зазначені в пункті 9 цього Порядку. Після отримання документів заявник повертає органові державної реєстрації прав картку прийому заяви про державну реєстрацію з відміткою про отримання відповідних документів, яка підписується ним із зазначенням дати та часу їх отримання. Отже, оскільки, орган державної реєстрації повернув позивачу документи, у тому числі правовстановлюючі, а тому, позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу у передбаченому законодавством порядку. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання Реєстраційну службу Сумського міського управління юстиції Сумської області вчинити дії щодо проведення державної реєстрації права власності на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] за [PERSON], не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: partial