Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління капітального будівництва ВК РМР) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області) про визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт №232 від 11.09.2013 року та про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області форми "Ш" №0002271503 від 11.09.2013 року, яким Управління капітального будівництва ВК РМР на підставі встановленого порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб визначеного п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 241 календарний день сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 359993,32 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% - у сумі 71998,66 грн. за платежем "орендна плата з юридичних осіб". Позовні вимоги в повній мірі були підтримані представником позивача в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що податковим органом при проведенні перевірки не дотримано вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України щодо прийняття наказу на проведення перевірки та вручення його посадовим особам позивача. Також представник вказав, що у 2009 - 2010 роках податковий орган, всупереч Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, самостійно змінював призначення платежів, що визначалися позивачем в платіжних дорученнях в результаті чого, штучно створив позивачу заборгованість по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, зокрема, і у червні-листопаді 2012 року і, як наслідок, безпідставно застосував штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну сплату таких платежів. Наголосив, що самостійна зміна податковим органом призначень платежів призвела до викривлення показників задекларованих та сплачених сум орендної плати у обліковій карточці платника податку за 2009-2011 роки. За наведеного, просив визнати протиправними дії податкового органу та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення. Представник відповідача адміністративний позов не визнала, суду пояснила, що Управлінням капітального будівництва ВК РМР невчасно сплачувалися узгоджені суми податкових зобов'язань по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності у червні-листопаді 2012 року, в результаті чого, до платника податків правомірно на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України було застосовано штрафні (фінансові) санкції у 2013 році. Зауважила, що нарахування штрафних санкцій проведено на підставі даних автоматизованої системи, тому до розрахунку штрафних санкцій прийнято задекларовані позивачем суми орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, без урахування даних уточнюючих декларацій. Визнала, що суми орендної плати, які задекларовані позивачем до зменшення основної суми попередньо задекларованих зобов'язань, були спрямовані на погашення поточної заборгованості платника податків, однак зауважила, що вказане здійснювалось в автоматизованому порядку в обліковій картці платника податку, а тому не залежало від волі суб'єкта владних повноважень. Просила суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення. Що стосується вимог про визнання протиправними дій. Судом встановлено, що ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було проведено перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності Управлінням капітального будівництва ВК РМР, за наслідками якої складено акт про своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності №232 від 04.09.2013 року (а.с.9-11 том 1). Зміст акту перевірки свідчить, що податковим органом проведено перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України. У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Статтею 75 Податкового кодексу України визначено три види перевірок, які мають право проводити органи державної податкової служби, а саме: камеральні, документальні, фактичні. Повнота сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, відповідно до пп.75.1.2. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, є предметом документальної перевірки. Документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, а також виїзними або невиїзними. Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби є документальною невиїзною перевіркою. Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено ст.79 Податкового кодексу України. Така перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. У відповідності до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Копія наказу на проведення перевірки Управління капітального будівництва ВК РМР відповідачем не надана. Представник відповідача в судовому засіданні ствердила, що податковим органом проведена саме документальна невиїзна позапланова перевірка позивача, однак рішення керівником органу державної податкової служби, оформлене наказом, не приймалося та посадовим особам позивача не надсилалося (не вручалося). Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно, для органів державної влади та їх службових осіб діє спеціально-дозвільний принцип конституційного права, який суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено правовими нормами і лише в межах закріпленої за ними компетенції. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій неправомірними. Судом встановлено, що Управління капітального будівництва ВК РМР не було обізнане, що стосовно нього за наявності відповідних обставин у певний час та у певному місці здійснюватиметься документальна невиїзна позапланова перевірка; податковим органом не приймалося рішення, що оформлене наказом керівника податкового органу, про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки позивача; копія наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не була вручена (надіслана) посадовим особам позивача; відповідачем не було надіслано (вручено) посадовим особам позивача письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а тому є всі підстави стверджувати, що податковий, проводячи позапланову документальну невиїзну перевірку позивача, діяв у непередбачений законодавством спосіб. За наведеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт №232 від 11.09.2013 року, підлягають до задоволення, як підставні. Що стосується вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області форми "Ш" №0002271503 від 11.09.2013 року. Порядок нарахування та сплати платником податків плати за землю, в тому числі орендної плати за земельну ділянку, визначено розділом ХІІІ Податкового кодексу України. Відповідно до п.288.1 ст.288 цього розділу, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати, в силу вимог п.288.2 цієї статті, є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування, в силу вимог п.288.3, - є земельна ділянка, надана в оренду. Відповідно до п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу. Так, відповідно до п.285.1-285.2 ст.285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. В силу вимог п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Відповідно до п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаход-женням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. В силу вимог п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу. Судом встановлено, що Управління капітального будівництва ВК РМР за специфікою своєї діяльності мало і має в користуванні земельні ділянки із числа земель житлової та громадської забудови. При цьому, на початок 2012 року таких ділянок в оренді налічувалось 38. В подальшому їх кількість та/або розміри ділянок зменшувались. Крім цього, отримувались і нові ділянки під забудову. У відповідності до цього, позивач подав відповідачу: 1.основну податкову декларацію за 2012 рік від 16.02.2012 року, в якій задекларував до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності щомісячно по 47648,55 грн. (а.с.28-37 том 1); 1.2.уточнюючу декларацію від 17.05.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по основній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), зокрема за період червень-листопад 2012 року на 5346,32 грн. щомісячно (а.с.44-54 том 1); 1.3.уточнюючу декларацію від 28.08.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по основній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), зокрема, за червень - на 877,18 грн., за липень - на 883,62 грн., за серпень-листопад - по 910,12 грн. щомісячно. При цьому, у червні на 877,18 грн. задекларовано переплату (а.с.61-70 том 1); 1.4.уточнюючу декларацію від 10.10.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по основній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), зокрема за вересень на 701,33 грн., за жовтень - на 3006,13 грн., за листопад - на 3006,13 грн.(а.с.78-88 том 1); 1.5.уточнюючу декларацію від 18.12.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по основній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), а саме за грудень на 1048,45 грн. (а.с.94-104 том 1); 1.6.уточнюючу декларацію від 15.05.2013 року, в якій зменшив свої зобов'язання по основній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), а саме за листопад на 77,78 грн. (а.с.110-120 том 1); 2.нову звітну декларацію за 2012 рік від 20.03.2012 року (додаткові земельні ділянки), в якій задекларував до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності щомісячно з квітня 2012 року по 15177,23 грн. (а.с.38-43 том 1); 2.1.уточнюючу декларацію від 28.08.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по новій звітній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), зокрема за період червень-листопад 2012 року на 7850,01 грн. щомісячно. При цьому, у червні на 7850,01 грн. задекларовано переплату (а.с.55-60 том 1); 3.нову звітну декларацію за 2012 рік від 09.10.2012 року (додаткові земельні ділянки), в якій задекларував до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за вересень - 4341,49 грн., за жовтень - 5557,06 грн., за листопад - 5557,06 грн. (а.с.72-77 том 1); 3.1.уточнюючу декларацію від 20.12.2012 року, в якій зменшив свої зобов'язання по новій звітній декларації (позитивне значення: рядок14 - рядок13), зокрема за листопад на 432,76 грн. (а.с.105-109 том 1); 4.нову звітну декларацію за 2012 рік від 14.11.2012 року (додаткові земельні ділянки), в якій задекларував до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за жовтень - 172,71 грн., за листопад - 1784,57 грн.(а.с.89-93 том 1). З урахуванням даних усіх декларацій, загальна сума зобов'язань позивача по періодах становить: періодчервеньлипеньсерпеньвересеньжо втень листопаддекларація 16.02.2012 47648,55 47648,55 47648,55 47648,55 47648,55 47648,55 17.05.2012-5346,32-5346,32-5346,32-5346,32-5346,32-5346,3228.08.2012-877 ,18-883,62-910,12-910,12-910,12-910,1210.10.2012----701,33-3006,13-3006, 1318.12.2012------15.05.2013------77,7820.03.2012+15177,23+15177,23+1517 7,23+15177,23+15177,23+15177,2328.08.2012-7850,01-7850,01-7850,01-7850,0 1-7850,01-7850,0109.10.2012---+4341,49+5557,06+5557,0620.12.2012------43 2,7614.11.2012----+172,71+1784,57разом48752,2748745,8348719,3352359 ,4951442,9752544,29Таким чином, загальна сума зобов'язань позивача за даними позивача за період червень-листопад 2012 року становить: 302564,18 грн. За даними акту про своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності №232 від 04.09.2013 року (а.с.9-11 том 1) ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області стверджує, що Управлінням капітального будівництва ВК РМР, в порушення п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, затримано сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з плати за землю: за червень (по строку сплати 30.07.2012 року) на 203 дня - фактично погашено 12000,00 грн. 18.02.2013 року; на 212 днів - фактично погашено 13000,00 грн. 27.02.2013 року; на 213 днів - фактично погашено 16161,44 грн. 28.02.2013 року; за липень (по строку сплати 30.08.2012 року) на 182 дні - фактично погашено 1536,13 грн. 28.02.2013 року; на 210 днів - фактично погашено 26711,38 грн. 28.03.2013 року; на 211 днів - фактично погашено 24662,70 грн. 29.03.2013 року; на 230 днів - фактично погашено 9915,57 грн.17.04.2013 року; за серпень (по строку сплати 30.09.2012 року) на 199 днів - фактично погашено 933,52 грн. 17.04.2013 року; на 204 дні - фактично погашено 25000,00 грн. 22.04.2013 року; на 212 днів - фактично погашено 10700,00 грн. 30.04.2013 року; на 227 днів - фактично погашено 1245,76 грн. 15.05.2013 року; на 228 днів - фактично погашено 3503,91 грн. 16.05.2013 року; на 236 днів - фактично погашено 10000,00 грн. 24.05.2013 року; на 239 днів - фактично погашено 11442,59 грн. 27.05.2013 року; за вересень (по строку сплати 30.10.2012 року) на 209 днів - фактично погашено 3848,92 грн. 27.05.2013 року; на 210 днів - фактично погашено15000,00 грн. 28.05.2013 року; на 212 днів - фактично погашено 12965,40 грн. 30.05.2013 року; на 240 днів - фактично погашено 35352,94 грн. 27.06.2013 року; за жовтень (по строку сплати 30.11.2012 року) на 209 днів - фактично погашено 9577,51 грн. 27.06.2013 року; на 212 днів - фактично погашено 6655,72 грн. 30.06.2013 року; на 217 днів - фактично погашено 3000,00 грн.05.07.2013 року; на 241 день - фактично погашено 13000,00 грн. 29.07.2013 року; на 242 дні - фактично погашено 36322,32 грн. 30.07.2013 року; за листопад (по строку сплати 30.12.2012 року) на 241 день - фактично погашено 8751,78 грн. 27.08.2013 року; на 243 дні - фактично погашено 32500,00 грн. 29.08.2013 року; на 244 дні - фактично погашено 16205,72 грн. 30.08.2013 року. Загальний підсумок такого розрахунку свідчить, що за даними відповідача позивачем затримано сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з плати за землю у такому розмірі: періодчервеньлипеньсерпеньвересеньжо втень листопадзобов'язання 41161,4462825,7862825,7867167,2768555,5557457,50Таким чином, загальна сума зобов'язань позивача за даними відповідача за період червень-листопад 2012 року становить: 359993,32 грн. На підставі таких розрахунків відповідачем 11.09.2013 року винесено податкове повідомлення-рішення №0002271503, яким Управлінню капітального будівництва ВК РМР на підставі встановленого факту порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб визначеного п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України за червень-листопад 2012 року та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 241 календарний день сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 359993,32 грн. зобов'язано сплатити штраф за платежем "орендна плата з юридичних осіб" в сумі 71998,66 грн. (20% від 359993,32 грн.)(а.с.12 том 1). Враховуючи ту обставину, що в основу розрахунку оспорюваного позивачем штрафу покладено зобов'язання з орендної плати за землю, загальна сума якого перевищує задекларовану позивачем суму зобов'язання на 57429,14 грн., вказаний розрахунок є хибним. Відповідачем, правильність зазначеної в акті перевірки суми грошового зобов'язання позивача, яка перейшла і в розрахунок штрафних санкцій (а.с.11 том 1) документально не підтверджена. Співставленням податкової звітності позивача і розрахунків відповідача встановлено, що до розрахунку штрафних санкцій прийнято задекларовані позивачем суми орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, без урахування даних уточнюючих декларацій, тобто тих декларацій, якими позивач змінив суми зобов'язання в сторону зменшення. Наведене не лише вказує на хибність розрахунку, а й свідчить про ігнорування відповідачем права позивача на уточнення показників податкової звітності, гарантованого нормою п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України. Більше того, на підставі облікових карток платника податків - позивача у справі, які ведуться відповідачем, судом встановлено, що задекларовані Управлінням капітального будівництва ВК РМР в уточнюючих деклараціях суми, на які зменшуються зобов'язання з орендної плати по основній і новим звітним деклараціям, розцінювалися ДПІ у м.Рівному в якості сплати та спрямовувались на погашення боргу по пені (30.07.2012 року та 30.12.2012 року), боргу по штрафним санкціям (30.10.2012 року), а також у кожному випадку (30.07.2012 року, 30.08.2012 року, 30.09.2012 року, 30.10.2012 року, 30.11.2012 року, 30.12.2012 року) на вказані суми, як на суми сплаченого податкового боргу, здійснено нарахування пені (колонки 9-11 зворотного боку картки платника)(а.с.190-215 том 2). З такими діями податкового органу суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. В силу вимог пп.14.1.152 цієї статті, погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом. Згідно п.87.1 та п.87.2 ст.87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. З системного аналізу наведених норм випливає, що податковий борг може бути погашено лише коштами (в тому числі надміру сплаченими платником податків) або майном (майновими правами) платника податків. Відповідно, податковий борг може бути погашений за рахунок тих показників уточнюючих розрахунків платника податків, в яких відображено переплату відповідного платежу (рядок 188 уточнюючої податкової декларації з плати за землю), але в жодному разі не може бути погашений за рахунок тих показників уточнюючих розрахунків платника податків, в яких відображено нарахування до зменшення податкового зобов'язання (рядок 178 уточнюючої податкової декларації з плати за землю). Позивачем лише двічі задекларовано переплату в уточнюючих деклараціях, а саме 28.08.2012 року - переплата за червень на 877,18 грн. та 28.08.2012 року - переплата за червень на 7850,01 грн. Решта ж показників уточнюючих декларацій стосувалися саме зменшення податкового зобов'язання. Подання уточнюючих декларацій, в яких заповнений рядок 178 тягне за собою зменшення показників раніше задекларованих податкових зобов'язань, і ніяким чином не може бути розцінено в якості погашення податкового боргу. Натомість відповідач безпідставно ототожнив поняття "зменшення податкових зобов'язань" та "погашення податкового боргу", внаслідок чого погасив сумами зменшеного податкового зобов'язання заборгованість позивача по пені і штрафним санкціям, що свідчить про пряме порушення норми ст.87 Податкового кодексу України. Відповідно до вимог пп.129.1.1 п.129.1, пп.129.3.1 п.129.2 ст.129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, а закінчується - у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань. Всупереч цьому, ДПІ у м.Рівному нарахувало Управлінню капітального будівництва ВК РМР пеню на суми, на які згідно уточнюючих декларацій платником зменшено зобов'язання з орендної плати по основній і новим звітним деклараціям. При цьому, дні, в які настає строк щомісячної сплати зобов'язання з орендної плати, де відображено показники уточнюючих декларацій на зменшення зобов'язання, податковим органом прийнято у розрахунок нарахування пені, в якості днів погашення податкового боргу. Здійснюючи в такий протиправний спосіб облік нарахованих і сплачених платником податків податкових зобов'язань з орендної плати за землю податковий орган не вірно визначив суму заборгованості позивача за грошовими зобов'язаннями з даного платежу, зокрема і за період: червень-листопад 2012 року, тобто не вірно обрахував базис для нарахування штрафних санкцій за затримку розрахунку і, як наслідок, не вірно визначив суму штрафної санкції спірним рішенням. Крім цього, відповідач, здійснюючи облік нарахованих і сплачених позивачем податкових зобов'язань з орендної плати за землю, припустився і інших порушень, які свідчать на користь хибності розрахунку штрафних санкцій. Так, згідно з долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень, позивачем сплачено орендної плати за землю у розмірі: за червень 2012 року - 50000,00 грн., в тому числі: у відповідності до платіжного доручення №377 від 13.07.2012 року - 3000,00 грн., №379 від 19.07.2012 року - 5000,00 грн., №386 від 24.07.2012 року - 25000,00 грн., №402 від 30.07.2012 року - 10000,00 грн., №411 від 30.07.2012 року - 2000,00 грн., №413 від 31.07.2012 року - 5000,00 грн. (а.с.32-37 том 2); за липень 2012 року - 48720,00 грн., в тому числі: у відповідності до платіжного доручення №471 від 20.08.2012 року - 7000,00 грн., №479 від 27.08.2012 року - 13000,00 грн., №485 від 28.08.2012 року - 4500,00 грн., №495 від 29.08.2012 року - 6000,00 грн., №504 від 30.08.2012 року - 9000,00 грн., №505 від 30.08.2012 року - 3220,00 грн., №506 від 30.08.2012 року - 6000,00 грн.(а.с.38-44 том 2); за серпень 2012 року - 49000,00 грн., а саме у відповідності до платіжного доручення №557 від 19.09.2012 року (а.с.45 том 2); за вересень 2012 року - 65359,49 грн., в тому числі: у відповідності до платіжного доручення №591 від 27.09.2012 року - 7000,00 грн., №598 від 28.09.2012 року - 6000,00 грн., №652 від 22.10.2012 року - 6500,00 грн., №653 від 22.10.2012 року - 5000,00 грн., №666 від 25.10.2012 року - 10000,00 грн., №670 від 30.10.2012 року - 4000,00 грн., №671 від 30.10.2012 року - 26859,49 грн.(а.с.46-52 том 2); за жовтень 2012 року - 53200,26 грн., в тому числі: у відповідності до платіжного доручення №721 від 15.11.2012 року - 1000,00 грн., №723 від 16.11.2012 року на суму 200,00 грн., №756 від 27.11.2012 року - 1000,00 грн., №757 від 27.11.2012 року - 10000,00 грн., №764 від 29.11.2012 року - 4690,73 грн., №765 від 29.11.2012 року - 25000,00 грн., №783 від 30.11.2013 року - 1000,00 грн., №784 від 30.11.2012 року - 10309,53 грн.(а.с.53-60 том 2); за листопад 2012 року - 57684,82 грн., в тому числі: у відповідності до платіжного доручення №42 від 12.12.2012 року - 12606,44 грн., №828 від 20.12.2012 року - 10000,00 грн., №843 від 25.12.2012 року - 35000,00 грн., №844 від 25.12.2012 року - 5000,00 грн., №854 від 27.12.2012 року - 5078,38 грн.(а.с.61-65 том 2). Судом, на підставі облікових карток платника податків, встановлено, що сплачені позивачем в липні-грудні 2012 року кошти в якості орендної плати за червень-листопад 2012 року, податковим органом спрямовані в рахунок погашення податкового боргу, що існував у 2009-2010 роках (а.с.68-214 том 2). В силу вимог п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу (продаж майна, що перебуває в податковій заставі) або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Разом з тим, Податковий кодекс України набув чинності 01.01.2011 року. До цього, діяв Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.2000 року. Пунктом 7.7 ст.7 цього Закону був визначений принцип рівності бюджетних інтересів, за яким податковий борг погашався попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. При цьому пп.7.1.1 цієї статті було чітко визначено, що грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу. Відповідно до того, що норма ст.7 Закону не передбачала нехтування напрямом сплати, визначеного платником податків та з урахуванням вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, суми сплачених позивачем в рахунок податкових зобов'язань або податкового боргу грошових коштів підлягали зарахуванню відповідно до призначення платежу, визначеного платником податків у платіжних дорученнях. Таке розуміння чинного до 01.01.2011 року податкового законодавства узгоджується з позицією Верховного Суду України, висвітленою в постанові від 20.06.2011 року у справі №21-80а11. Згідно з ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А в силу вимог ч.2 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Обставини недотримання податковим органом законодавства щодо зміни призначення платежів без згоди платника податків у 2009-2010 роках підтверджується судовими рішеннями в наступних справах за участю Управління капітального будівництва ВК РМР та ДПІ у м. Рівне: постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 року в адміністративній справі №2а/1770/1910/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.01.2012 року (а.с.158-171 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року в адміністративній справі №2а/1770/3173/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 року (а.с.172-180 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 року в адміністративній справі №2а/1770/3663/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 року (а.с.181-189 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 року в адміністративній справі №2а/1770/3665/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 року (а.с.190-198 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року в адміністративній справі №2а/1770/4691/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012 року (а.с.199-206 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2012 року в адміністративній справі №2а/1770/854/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2012 року (а.с.207-222 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 року в адміністративній справі №2а/1770/4606/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 року (а.с.223-231 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.02.2013 року в адміністративній справі №817/49/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 року (а.с.232-239 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2013 року в адміністративній справі №817/169/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 року (а.с.240-248 том 1); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2013 року в адміністративній справі №817/1049/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013 року (а.с.1-11 том 2); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 року в адміністративній справі №817/1088/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 року (а.с.12-20 том 2); постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року в адміністративній справі №817/2411/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 року (а.с.21-31 том 2). Даними судовими рішеннями встановлено що сплачені позивачем впродовж 2009-2010 років суми коштів, зараховувались податковим органом неправильно, а саме не відповідно до призначення платежів, визначених платником податків, тобто не в рахунок сплати податкових зобов'язань, задекларованих позивачем за ці періоди, а в рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше і обліковувався у картці платника податків. З урахуванням наведеного, встановлені судом на підставі облікових карток платника податків (а.с.68-214 том 2) обставини, що сплачені позивачем в липні-грудні 2012 року кошти в якості орендної плати за червень-листопад 2012 року, податковим органом спрямовані в рахунок погашення податкового боргу, що існував у 2009-2010 роках (тобто боргу, хибність суми якого фактично встановлена вищевказаними судовими рішеннями) додатково доводять хибність розрахунку штрафних санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням. Крім цього, даними судовими рішеннями встановлено, що спрямування податковим органом поточних платежів позивача на погашення податкового боргу в порядку черговості його виникнення в попередніх звітах податкових періодах, до набрання чинності Податковим кодексом України, призвело до викривлення показників задекларованих та сплачених сум у обліковій картці платника податку та, як наслідок, до невірного визначення суми недоїмки станом на 01.01.2011 року. Також, судом встановлено, що всупереч приписам пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового кодексу України податковий орган не вніс усі зміни до облікових даних платника податків на підставі рішень суду, що набрали законної сили. Так, всупереч тому, що рішення в справі №2а/1770/1910/2011, яким скасовано податкове повідомлення-рішення №0006951543, набрало законної сили 05.01.2012 року, відповідач не лише не виключив суму зобов'язань за даним рішенням з облікової картки платника, а навпаки, 30.01.2012 року ще й зарахував від'ємне значення податкової звітності платника податків в рахунок погашення податкового боргу за таким рішенням та нарахував пеню з дати винесення податкового повідомлення-рішення по 30.01.2012 року (а.с.168-169 том 2); 20, 27 та 29 лютого 2012 року - продовжив погашення аналогічним чином, а виключив суму зобов'язань за даним рішенням з облікової картки платника лише 06-15 березня 2012 року (а.с.170-175 том 2). Всупереч тому, що рішення в справі №2а/1770/854/ 2012, яким скасовано податкові повідомлення-рішення №0000221543, №0003431543, №0001201543 та №0001191543, набрало законної сили 12.11.2012 року, відповідач, навпаки, 15-16 листопада 2012 року включив суми по них у збільшення боргу та нарахував пеню, а виключив суми зобов'язань за даними рішеннями з облікової картки 29.11.2012 року (а.с.203-207 том 2). Сума штрафних санкцій по податковому повідомленню-рішенню №00040111543 від 14.05.2010 року облікована в картці платника з 31.05.2010 року (а.с.84-85 том 2) виключена 13.03.2012 року, хоча рішення суду у справі №2а/1770/3663/2011 набрало законної сили 22.02.2012 року (а.с.173 том 2). У зв'язку з неналежним обліком ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області задекларованих та сплачених Управлінням капітального будівництва ВК РМР сум орендної плати за землю, суд не приймає доводів відповідача про здійснення зарахування поточних податкових зобов'язань за червень-листопад 2012 року в рахунок погашення податкового боргу за 2009-2010 роки, оскільки відповідачем невірно реалізовано повноваження, що передбачені п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України. Враховуючи ту обставину, що в основу розрахунку оспорюваного позивачем штрафу покладено зобов'язання з орендної плати за землю, загальна сума якого перевищує задекларовану позивачем суму зобов'язання, вказаний розрахунок є хибним, а тому відповідне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим і протиправним. Враховуючи ту обставину, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено той факт, що показники задекларованих та сплачених сум у обліковій картці платника податку за 2009-2010 роки є перекрученими і сума недоїмки станом на 01.01.2011 року не відповідає дійсності, суд позбавлений можливості визначити ту частку штрафу, яка застосована до платника податків спірним рішенням правомірно. Верховний Суд України в постанові від 05.12.2006 року у справі № 21-527во06 вказав, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. У даному випадку, суд, констатуючи помилкове нарахування позивачу штрафу за податковим повідомленням-рішенням №0002271503 від 11.09.2013 року не може визнати недійсним рішення податкового органу в якійсь сумі, оскільки ДПІ у м.Рівному не привела у відповідність до фактичної звітності дані, обліковані в картці платника податків - позивача у справі, що позбавляє можливості суд самостійно визначити, як суму заборгованості платника податків, так і суму погашення такої заборгованості, а також і реальний термін прострочення платежів. Більше того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, та приймати замість нього рішення, самостійно здійснюючи повний перерахунок штрафних санкцій. Як наслідок податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області форми "Ш" №0002271503 від 11.09.2013 року, яким Управління капітального будівництва ВК РМР на підставі встановленого порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб визначеного п.287.3 ст.287 Податкового кодексу та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 241 календарний день сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 359993,32 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 71998,66 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі. Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області не доведено правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, в той час, як Управлінням капітального будівництва ВК РМР спростовано належними та допустимими доказами безпідставність висновків податкового органу, що зроблені в акті перевірки. За наведеного позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Результат розгляду: granted