Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТзОВ "Терія" до ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.04.2011 року № 0000982321. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 року по справі № К/800/14234/13 задоволено частково касаційну скаргу ТзОВ "Терія", скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 року у справі № 2а-10224/11/1370, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 14.01.2013 ухвалою суду справу прийнято до розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 06.02.2014 року відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте із порушенням вимог законодавства, оскільки право позивача на податковий кредит підтверджується усіма необхідними первинними бухгалтерськими документами, а висновки відповідача стосовно нереальності господарських операцій, здійснених із контрагентами позивача - ПП «Інвест Пром» та ПП «Екоенергобуд», є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. У позивача наявні усі необхідні первинні документи, які дають право включити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Відтак, позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях, просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що висновки акту перевірки відповідача, на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суперечать вимогам податкового законодавства. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначила, що під час проведення перевірки було встановлено, що господарські операції позивача із контрагентами, наведеними в Акті перевірки, не мали реального характеру, правочини вчинені між ними є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинам Документи, представлені позивачем як докази фактичного здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами, не можуть свідчити про виконання такими підприємства своїх договірних зобов'язань. Господарські операції безпідставно віднесені платником податків до складу податкового кредиту, оскільки інформація зазначена в первинних документах (видатково-прибуткових накладних, актах надання послуг) про здійснені господарських операцій є недостовірною з огляду на наступні обставини: не підтверджується стосовно врахування реального часу здійснення операцій поставки, участі в таких операціях трудових ресурсів, транспорту та іншого обладнання, які економічно необхідні для виконання такого постачання, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, участі технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 24.03.2010 року ДПІ у Сихівському районі м. Львова проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань правильності дотримання податкового кредиту та податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2010 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 413/23-209/19177190. Проведеною перевіркою встановлено порушення: - п.п. 7.2.3. п. 7.2., пп. 7.3.1 п. 7.3., пп. 7.4.1. п. 7.4., пп. 7.4.5. п. 7.4., пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що привело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 314937,00 грн. В акті перевірки зазначено: ТзОВ "Терія" реалізовано Державному підприємство Міністерство оборони України "Львівському державному авіаційно - ремонтному заводу""Мобільний комплекс оперативного контролю літальних апаратів "Беркут""на суму 857 822,00 грн., в тому числі ПДВ 142333,33 грн. та включено до податкового зобов'язання згідно податкових накладних: № 804 від 13.12.2010 року на загальну суму 417000,00 грн., в тому числі ПДВ 69500,00 грн., № 813 від 16.12.2010 року на загальну суму 417000,00 грн., в тому числі ПДВ 69500,00 грн. та попередньої оплати від 30.12.2010 року загальну суму 23822,00 грн., в тому числі ПДВ 69500,00 грн. ТзОВ "Терія" реалізувало Службі зовнішньої розвідки України устаткування для автоматичної обробки інформації на суму 1594000,00 грн., в тому числі ПДВ 265666,00 грн., та включено до податкового зобов'язання згідно податкових накладних: № 817 від 22.12.2010 року на загальну суму 596000,00 грн., в тому числі ПДВ 99333,00 грн., № 818 від 22.12.2010 року на загальну суму 998000,00 грн., в тому числі ПДВ 166333,00 грн. Згідно наданих до перевірки документів (накладних на придбання товару, договорів, податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, актів виконаних робіт, оборотно-сальдових відомостей) встановлено, що основними постачальниками ТОВ "Терія"за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року були ПП "Інвест пром", ПП "Екоенергобуд", ТОВ "Техніка для бізнесу". Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року встановлено його завищення в сумі 314937,00 грн., за рахунок відображення податкового кредиту по нікчемних операціях по товарах, роботах, послугах отриманих ПП "Інвест пром"в сумі ПДВ 164 937,00 грн., ПП "Екоенергобуд"в сумі ПДВ - 150 000,00 грн. ТзОВ "Терія"укладено з ПП "Інвест пром" усну домовленість про постачання товарів (мікросхем). Розрахунки між підприємствами проводилися у безготівковій формі. Підприємством не надано документів, які підтверджують використання мікросхем у господарській діяльності. В рахунок оплати за одержаний товар перераховано грошові кошти у грудні 2010 року в розмірі 989622,00 грн., в тому числі ПДВ - 164 937,00 грн. За 2010 рік підприємством задекларовано скоригований валовий дохід ряд.3 Декларації про податок на прибуток за 2010 рік в сумі 25700,00 грн., в той час як обсяг продажу з ПДВ становив 15260514,00 грн., основні засоби та виробничі потужності відсутні, згідно звітів комунального податку на підприємстві рахується 0 працівників. Фінансово-господарська діяльність ПП "Інвест пром"здійснюється поза межами правового поля, що свідчить про не набуття належним чином цивільної право-дієздатності "Інвест пром", фінансово-господарські взаємовідносини між "Інвест пром"та контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами. Також перевіркою повноти і своєчасності відображення в обліку взаєморозрахунків ТОВ "Терія"з ПП "Екоенергобуд" встановлено, що ТОВ "Терія"укладено договір № 1/0810 від 02.08.2010 року на виконання робіт з ПП "Екоенергобуд", згідно якого ПП "Екоенергобуд"зобов'язаний виконати роботи по "обробці аналогових сигналів зв'язку згідно заданих протоколів", а ТОВ "Терія"зобов'язується сплатити за нього грошову суму. Вартість послуг по договору складає 900000,00 грн., в тому числі ПДВ 150000,00 грн. (вартість без ПДВ 750000,00 грн.). За 2010 рік підприємством податкової декларації з податку на прибуток підприємств не подавало, в той час як обсяг продажу з ПДВ становив 17511457,00 грн., основні засоби та виробничі потужності відсутні, згідно звітів комунального податку на підприємстві рахується 0 працівників. Згідно "Системи автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України"встановлено, що основним постачальником ПП "Екоенергобуд" є ПП Фірма "Західпостачторг"(внесено дані про відсутність за місцезнаходженням). З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність ПП "Екоенергобуд" здійснюється поза межами правового поля, що свідчить про не набуття належним чином цивільної право-дієздатності ПП "Екоенергобуд", фінансово-господарські взаємовідносини між ПП "Екоенергобуд"та контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами. На підставі представлених до перевірки документів встановлено, що ТзОВ "Терія" не заключала договір з ТзОВ "Техніка для бізнесу", проте отримувала товар на загальну суму 327 744,00 грн. (в т.ч. ПДВ 54624,00 грн.) згідно податкових накладних, а саме: № 612050 від 06.12.2010 року на загальну суму 8847,00 грн., в тому числі ПДВ 1474,50 грн., № 612049 від 06.12.2010 року на загальну суму 40890,00 грн., в тому числі ПДВ 6815,00 грн., № 612051 від 06.12.2010 року на загальну суму 7200,00 грн., в тому числі ПДВ 1200,00 грн., № 612052 від 06.12.2010 року на загальну суму 147730,00 грн., в тому числі ПДВ 2455,00грн., № 2312059 від 23.12.2010 року на загальну суму 5253,00 грн., в тому числі ПДВ 875,50 грн., № 2412078 від 24.12.2010 на загальну суму 250824,00 грн., в тому числі ПДВ 41804,00 грн. Суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту відповідного періоду, відображені у реєстрах отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за грудень 2010 року в сумі 54 624,00 грн. Розрахунки між підприємствами проводилися у безготівковій формі. В рахунок оплати за одержаний товар та отримані послуги перераховано грошові кошти у грудні 2010р. в розмірі 164 937,00 грн. В ході проведення перевірки направлено запит щодо підтвердження відомостей, отриманих від ТОВ "Техніка для бізнесу"яка мала правові відносини з ТОВ "Терія". Господарські операції безпідставно віднесені платником податків до складу валових витрат, оскільки інформація зазначена в первинних документах (видатково-прибуткових накладних, актах надання послуг) про здійснені господарських операцій є недостовірною з огляду на наступні обставини: не підтверджується стосовно врахування реального часу здійснення операцій поставки, участі в таких операціях трудових ресурсів, транспорту та іншого обладнання, які економічно необхідні для виконання такого постачання, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, участі технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Порядок обчислення та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року (далі - ПК України). Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього кодексу. Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Як вбачається з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльне і платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому мислі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податку на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу. Відповідно до п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначається, як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду та сумою такого звітного періоду. Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Суд виходить з того, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а по зазначених операціях придбання результатів робіт (послуг) повинні бути в наявності. Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 року №88(далі-Положення), первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складено документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що сують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, учасниками господарських відносин визнаються суб'єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію, мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна. Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Відповідно до Положення господарські операції - це факти підприємницької діяльності та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Отже, основою формування бухгалтерського, а відтак податкового обліку є господарська операція, яка впливає на стан зобов'язань, в тому числі і податкових. Надання податковому органу до перевірки всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо. Таким чином, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат. Тому господарська операція, яка фактично не відбулась є нікчемною, оскільки не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту та валових витрат у зв'язку із відображенням її змісту у первинних документах. Відповідач стверджує, що фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами не було. Судом в ході судового розгляду було взято до уваги факти та відповідні їм правовідносини, які вже були встановлені судами в ході розгляду даної справи, а також те, що Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 року по справі № К/800/1423/13 було встановлено, що судами першої та апеляційної інстанції при винесенні рішення не в повній мірі було досліджено реальність, товарність та виконання договорів між позивачем та його контрагентами та надано рекомендації суду повторно перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та об'єктивно оцінити докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті та в залежності від встановленого правильно застосувати норми законодавства. У зв'язку з наведеним, а також враховуючи принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд запропонував позивачу представити документи, які спростовують доводи податкового органу щодо наявності порушень та підтверджують реальність господарських операцій, проведених із вищевказаними контрагентами. Проте позивачем не представлено документів, які б підтверджували реальне отримання придбаного товару, а відомості, зазначені у представлених позивачем первинних документах, не відображають змісту господарських операцій, що відбулись між ним та вказаними вище контрагентами. Також, суд бере до уваги те, що податковими органами доведено, а позивачем не спростовано факту, що у вказаних контрагентів позивача відсутні основні засоби, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-яких видів господарської діяльності та трудові ресурси необхідні для виконання договірних зобов'язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено фактичний характер господарських операцій, здійснених із вищезазначеними контрагентами. Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання. Відповідачем доведено належними та допустимими доказами підставність висновків, викладених в Акті перевірки від 24.03.2011 року № 413/23-209/19177190, та прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення від 12.04.2011 року № 0000982321. При цьому, такі доводи відповідача не спростовані позивачем. Аналізуючи діюче законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави вважати вищезазначені податкові повідомлення-рішення неправомірним. Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати. Оскільки відповідачем не представлено суду документального підтвердження судових витрат, то такі не підлягають стягненню з позивача. На підставі вищенаведеного,

Результат розгляду: denied