Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство "Родон" (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень №0009751701, №0000642201 від 04.07.2013 року та №8391/10/09-15-22-01-47/10744, №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року (том 1 а.с. 4-8). Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог діючого законодавства оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями № 8391/10/09-15-22-01-47/10744 і №8387/10/09-1-5-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року встановлено заниження земельного податку з врахуванням нової нормативно грошової оцінки землі прийнятої рішенням XXIX сесії п'ятого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 року за ІІ півріччя 2010 року і за 2011 рік. Позивач вказав на те, що оскільки пункт 2 рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська" визнано в судовому порядку незаконним, протягом 2008-2011 років підприємство визначало розмір земельного податку з врахуванням нормативної грошової оцінки затвердженої рішенням сесії від 12.03.1999 року, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Податковим повідомленням-рішенням №0000642201 від 04.07.2013 року відповідачем безпідставно збільшено суму податкового зобов'язання з орендної плати за землю в сумі 148 944, 69 грн, в т.ч. за жовтень-грудень 2011 року - 24536, 13 грн, за 2012 року - 124408, 56 грн і нараховано штрафних санкцій на суму 37576,25 грн. Протиправність дій відповідача в даному випадку обгрунтовано тим, що сума грошового зобов'язання частково в розмірі 97107,79 грн нараховано за період з 21.10.2011 року по 30.07.2012 року на підставі договору оренди землі від 01.03.2011 року на момент проведення перевірки вже була присуджена на підставі судового рішення і включення даної суми до суми грошового зобов'язання визначеної перевіркою зумовлює подвійне нарахування. Так, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2013 року залишено без змін рішення Івано-Франківського господарського суду від 25.10.2012 року по справі №5010/1230/2012-П-13/79, яким задоволено позов заступника прокурора м. Івано- Франківська в інтересах держави в особі Вовчинецької сільської ради про стягнення з АТВТ "Родон" грошового зобов'язання по орендній платі у розмірі 97107,79 грн на користь Вовчинецької сільської ради за період з 21.10.2011 року по 30.07.2012 року. Позивач також не погоджується з податковим повідомленням-рішенням №0009751701 від 04.07.2013 року, яким визначено зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників на суму 387226,98 грн і штрафних санкцій за період 2011-2012 року на суму 12500,24 грн. Вказав, що з моменту виникнення даного зобов'язання минуло 12 років, а тому застосування строків давності п. 102.1. ст. 102 та п. 114.1. ст. 114 Податкового кодексу України є обов'язковими, а відтак здійснення донарахування грошового зобов'язання є не обгрунтованим. Крім того, за період 2011-2012 років товариство повністю і в терміни передбачені законодавством України здійснило оплату податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується головними книгами за 2011-2012 роки і звітами форми 1 ДФ, тому нарахування штрафних санкцій на суму 12500,24 грн за вищевказаний період є безпідставними і підлягають скасуванню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, надала суду усні та письмові пояснення (том 2 а.с. 32-36). Просила позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів викладених у поданому суду запереченні (том 1 а.с. 134-136) та в доповненнях до заперечення (том 1 а.с. 224-227). В обґрунтування своїх заперечень вказав на правомірність дій контролюючого органу щодо визначення позивачу зобов'язань, нарахованих за наслідками проведеної перевірки. Просив в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями, Земельним кодексом України, Законом України "Про плату за землю", Законом України "Про оренду землі", КАС України та іншими нормативно-правовими актами. На підставі наказу начальника ДПІ у м. Івано-Франківську від 31.05.2013 року №1148 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Родон" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року (а.с. 55-60). За результатами перевірки складено Акт № 111/22-3/14313518 від 14.06.2013 року (а.с. 76-82). В ході перевірки встановлені порушення ПАТ "Родон": 1) пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3, пп. 4.1 п. 4 ст. 4, пп. 7.3.1 п.7.3 ст.7, пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 6190,00 грн, в тому числі за грудень 2010 року - 6190,00 грн; 2) ст.ст. 14, 17 та 20 Закону України "Про плату за землю" №2535-ХІІ від 03.07.1992 року, п. 5 "Порядку подання податкового розрахунку земельного податку", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 26.10.2001 року №434 та пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.2000 року, п.46.5 ст. 46, пп. 271, п.271.2 ст. 271, п. 274.1 ст. 274, п. 275.3 ст. 275, п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року; 3) п.п.288.1 - 288.3, 288.5 ст.288 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, в результаті чого встановлено заниження орендної плати на землю в сумі 148944,69 грн, в тому числі за жовтень - грудень 2011 року 24536,13 грн, за 2012 рік - 124408,56 грн. та завищення податку за землю в сумі 106727,44 грн, в тому числі за жовтень - грудень 2011 року 7861,85 грн та за 2012 рік - 98865,59 грн.; 4) п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, в результаті чого платником не подано декларації з орендної плати за землю за 2011-2012 роки; 5) ст.8, ст.16, п.17.1 ст.17, п.19.2 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-VІ від 22.05.2003 року та п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п. 171.2 ст.171 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, в результаті чого: сума податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб за даними перевірки складає 386000,98 грн; за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб нараховано пеню в сумі 13555,38 грн; 6) порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (у формі №1ДФ за І кв. 2011 року не відображено суму податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб за минулі періоди, який станом на 01.01.2011 року становив 390214,74 грн); 7) п.9, п.10 ст.3 Закону України "Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265-95ВР від 06.07.1995 року, а саме незабезпечення збереження фіскальних звітних чеків в книгах обліку розрахункових операцій та контрольних стрічок протягом встановленого терміну. Враховуючи виявлені порушення, Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області 04.07.2013 року прийняті податкові повідомлення - рішення, в тому числі: №0000652201 на суму 458144,76 грн за основним платежем і 139420,6 грн за штрафними санкціями; №0000662201 на суму 18425,9 грн за основним платежем і 4606,5 грн за штрафними санкціями; № 0000642201 на суму 148944,69 грн за основним платежем і 37576,25 грн за штрафними санкціями; №0009751701 на суму 387226,98 грн за основним платежем і 12500,24 грн за штрафними санкціями. Не погодившись з вищевказаними повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу вих. № 855 від 15.07.2013 року до Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, за результатами якої 11.09.2013 року було прийнято рішення №724/10/09-19-10-0219/202/526 про залишення без змін податкових повідомлень-рішень №0000642201 та №0009751701. Податкове повідомлення-рішення №0000652201 скасовано в частині застосованої штрафної санкції в сумі 27597, 95 грн та збільшено за основним платежем на 86793,35 грн та № 0000662201 скасовано в частині застосованої штрафної санкції в сумі 1434,25 грн., та збільшено за основним платежем на 259,49 грн (а.с. 13-18). Враховуючи зазначені обставини, 14.10.2013 року ДПІ в м. Івано-Франківську прийнято податкове повідомлення рішення №8391/10/09-15-22-01-47/10744 на суму 544938,10 грн за основним платежем і 111822,65 грн за штрафними санкціями і податкове повідомлення-рішення №8387/10/09-15-22-01-47/10743 на суму 18685,45 грн за основним платежем і 3172,25 грн за штрафними санкціями. 19.09.2013 року позивачем подана скарга до Міністерства доходів і зборів України, за результатами якої 08.10.2013 прийнято рішення № 12689/6/99-99-10-01-15 про залишення скарги без задоволення, а податкових повідомлень-рішень без змін (а.с. 19-25). Таким чином, предметом розгляду в даній адміністративній справі є наступні податкові-повідомлення рішення: №0009751701 від 04.07.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників в розмірі 387226,98 грн за основним платежем і 12500,24 грн штрафних санкцій (а.с. 9); № 0000642201 від 04.07.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб в розмірі 148944,69 грн і 37576,25 грн штрафних санкцій (а.с. 12); №8391/10/09-15-22-01-47/10744 від 14.10.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб в розмірі 544938,10 грн за основним платежем і 111822,65 грн за штрафними санкціями (а.с. 10); №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб в розмірі 18685,45 грн за основним платежем і 3172,25 грн за штрафними санкціями (а.с. 11). Щодо податкового повідомлення-рішення №0009751701 від 04.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників, судом встановлено наступне. Згідно акту перевірки (розділ 3.5.1) кредитовий залишок податку на доходи фізичних осіб, згідно даних бухгалтерського обліку ПАТ "Родон", станом на 01.01.2010 року складав 392997,67 грн. В період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року позивачем нараховано податку в сумі 118034,31 грн. та перераховано до бюджету 123120,18 грн. Кредитовий залишок податку на доходи фізичних осіб за даними перевірки станом на 31.12.2012 року складає 387911,80 грн, в тому числі 387226,98 грн податкового боргу, а саме за періоди до 2010 року 269877,49 грн, за 2010 рік - 49194,57 грн, за 2011 рік - 46951,43 гри, за січень - листопад 2012 року - 21303,49грн. За період з 01.01.2013 року по 14.06.2013 року ПАТ "Родон" сплачено 1226,00 грн податку на доходи фізичних осіб, в т.ч. за січень 2013 року - 685 грн, квітень 2013 року - 541,00 грн. Таким чином, сума податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб з врахуванням сплати становить 386000,98 грн. Враховуючи суть спірних правовідносин та період виникнення грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників, слід зазначити, що порядок нарахування і сплати даного платежу (до 01.01.2011 року - податку з доходів фізичних осіб) визначав Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року № 889-IV, чинний з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року (далі - Закон № 889-IV), а з 01.01.2011 року ці правовідносини регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України). Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 889-IV визначено, що платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України. В пункті 1.15 статті 1 Закону № 889-IV наведено визначення податкового агента - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. В розумінні пункту 1.15 статті 1 зазначеного Закону позивач є податковим агентом, а не платником податку на доходи фізичних осіб. На позивача як податкового агента покладено обов'язок нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Так, статтею 8 зазначеного Закону встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку з доходів фізичних осіб до бюджету. Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону № 889-IV оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку податковим агентом здійснюється таким чином: податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Відповідно до підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону № 889-IV податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду. Згідно з підпунктом 19.2 статті 19 Закону № 889-IV особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок; б) надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. Податковий агент подає відомості про суми виплачених доходів і утриманих податків відповідно до Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ), затвердженого наказом ДПА України від 29.09.2003 року № 451, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.10.2003 року за № 960/8281. Проте, такі відомості податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ) не є деклараціями чи розрахунками, які подаються платником податків, це є відомості, що складаються податковими агентами. Крім того, такий податок на доходи фізичних осіб вже утриманий при виплаті доходу фізичним особам, проте не перерахований податковим агентом у бюджет. На час виникнення спірних правовідносин спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) був Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року № 2181-III, з змінами і доповненнями, чинний до 31.12.2010 року (далі - Закон № 2181-ІІІ). Згідно з визначенням термінів, наведених у Законі України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (пункт 1.3 статті 1 Закону). Самостійне узгодження податкового зобов'язання означає, що податкове зобов'язання самостійно визначається платником податків у податковій декларації і вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації (пункт 5.1 статті 5 Закону). Таким чином, у період виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не передбачалося подання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб, податковим органом не велось нарахування податку на доходи фізичних осіб в картках особових рахунків за даними податкового агента згідно з податковими розрахунками форми № 1ДФ, тому узгодження податкового зобов'язання по цьому податку не могло бути проведено згідно з приписами статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". З аналізу наведених правових актів та встановлених обставин справи, слід прийти до висновку, що сума податку на доходи фізичних осіб, яка обліковувалась станом на 01.01.2011 року у позивача згідно з даними податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ) не була самостійно узгоджена платником податків або узгоджена в адміністративному чи судовому порядку, а тому така сума податку на доходи фізичних осіб не є податковим боргом у розумінні Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Крім того, з 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України. Пунктом 1 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що податок на доходи фізичних осіб, нарахований, але не сплачений податковим агентом до бюджету всупереч порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, на дату набрання чинності цим Кодексом вважається податковим боргом за узгодженим податковим зобов'язанням та підлягає відображенню у податковому розрахунку за результатами першого звітного кварталу, протягом якого набирає чинності цей Кодекс, а також стягується з податкового агента із застосуванням заходів відповідальності, передбачених цим Кодексом. Також, згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб поряд з фізичною особою - резидентом, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізичною особою - нерезидентом, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (як це передбачав Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб"), є і податковий агент. Відтак, саме з 01.01.2011 року позивач як податковий агент набув статусу платника податку на доходи фізичних осіб та зобов'язаний був узгодити суму податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, нараховану, але не сплачену ним як податковим агентом до 01.01.2011 року, та відобразити її у податковому розрахунку за січень 2011 року. При цьому, позивач в ході проведеної перевірки та в судовому засіданні представник позивача не заперечили той факт, що станом на 01.01.2011 року сума несплаченого податку на доходи фізичних осіб складала 390214,74 грн, однак це зобов'язання не було відображено у податковому розрахунку за результатами першого звітного кварталу 2011 року. Вищевказані обставини підтверджуються головною книгою позивача за 2010-2012 роки (том 1 а.с. 26-28), попередніми актами перевірки (том 1 а.с. 29-33, том 2 а.с. 38-45), довідками, відомостями та податковими розрахунками форми №1ДФ за період 2003-2012 років (том 1 а.с. 112-133, 161-207). Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, дослідивши зазначені матеріали справи суд не погоджується з твердженнями позивача, що у спірних правовідносинах слід застосувати строки давності передбачені п. 102.1. ст. 102 та п. 114.1. ст. 114 Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до податкового повідомлення-рішення №0009751701 від 04.07.2013 року сума грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників в розмірі 387226,98 грн визначена відповідачем з врахуванням залишку не сплаченого платежу станом на 01.01.2011 рік та сплачених сум податку в наступних періодах. Крім того, даним оскаржуваним рішенням правомірно визначено суму штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на доходи найманих працівників за період 2011-2012 років в сумі 12500,24 грн, оскільки сплачені позивачем платежі в період 2011-2012 років зараховані податковим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно черговістю його виникнення. Розрахунок штрафних санкцій податкового повідомлення-рішення №0009751701 від 04.07.2013 року наданий представником відповідача та досліджений в судовому засіданні (том 1 а.с. 229-230). Так, відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Відповідно до п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податкові агенти зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також нести відповідальність у випадках, визначених Кодексом. Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового Кодексу України за несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб передбачено застосування штрафних санкцій. Таким чином, враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення №0009751701 від 04.07.2013 року, яким визначено зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників на суму 387226,98 грн та 12500,24 грн штрафних санкцій. Як наслідок, адміністративний позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо податкових повідомлень-рішень №8391/10/09-15-22-01-47/10744 та №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року, якими збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб. В даних правовідносинах необхідно застосовувати норми Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-XII, а з 01.01.2011 року Податковий кодекс України. Частиною 1 статті 2 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Відповідно до приписів статей 14, 17, 20 Закону України "Про плату за землю" платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платежі за землю зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним Кодексом України. Згідно частини 3 статті 201 Земельного кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 01.01.2011 року регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Так, відповідно до п. 269.1. ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. Згідно пп. 271.1.1. п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. При цьому, порядок обчислення та строки плати за землю визначені ст.ст. 286, 287 Податкового кодексу України. Отже, нормативна грошова оцінка земель прямо впливає на розмір плати за землю. Оскаржуючи дані податкові повідомлення-рішення позивач посилається на те, що постановою Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009 року у справі №2а-1965/2009, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 22.12.2010 року, визнано незаконним пункт 2 рішення XXIX сесії V скликання Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська". Враховуючи вказане, позивач вважає, що протягом 2008-2011 років ПАТ "Родон" правомірно визначало розмір земельного податку з урахуванням нормативно-грошової оцінки, затвердженої рішенням сесії від 12.03.1999 року. Встановлено, що в користуванні ПАТ "Родон" знаходяться земельні ділянки на території Івано-Франківської міської ради та Вовчинецької сільської ради. Дані обставини сторонами не заперечуються та відображено в розділі 3.5.6. Акту № 111/22-3/14313518 від 14.06.2013 року (том 2 а.с. 17-18), а також підтверджуються договором оренди землі від 01.03.2011 року, державним актом на право постійного користування землею від 13.05.1996 року із змінами в землекористуванні, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, податковими деклараціями з плати за землю (том 1 а.с. 90-111, 208-222). Підставою для винесення податкових-повідомлень рішень №8391/10/09-15-22-01-47/10744 та №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року стало те, що ПАТ "Родон" задекларовано плату за землю за період 2010-2011 років згідно попередньо встановленої нормативної грошової оцінки землі без врахування рішення XXIX сесії V скликання Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська". При цьому, номер декларації, звітний податковий період, дані платника та податкового органу з приводу задекларованих сум, строки сплати, виявлені заниження або завищення податкових зобов'язань, розмір та сума штрафних санкцій відображені відповідачем у відповідному розрахунку, який досліджено в судовому засіданні (том 2 а.с. 30-31). З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2008 року пунктом 1 рішення ХХІХ сесії V скликання Івано-Франківської міської ради "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська" затверджено матеріали нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківськ станом на 01.01.2007 року виконані Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст "Діпромісто" (м.Київ) (додається). Пунктом 2 цього рішення нормативну грошову оцінку земель міста зазначену в п. 1 даного рішення, введено в дію з дати прийняття цього рішення. Саме на підставі цього рішення і було затверджено нормативну грошову оцінку земель міста, яка в подальшому і стала мотивом виникнення спірних правовідносин між позивачем і відповідачем. Не погоджуючись із п. 2 цього рішення Івано-Франківської міської ради позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду, який своєю постановою від 14.12.2009 року задовольнив позов ПАТ "Родон" та інших позивачів до Івано-Франківської міської ради, яким визнав незаконним пункт 2 рішення Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська". Дана постанова залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010 року (том 1 а.с. 34-38). При розгляді даної адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень в дію. В судовому засіданні встановлено, що в подальшому, з врахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010 року, рішення ХХІХ сесії V скликання Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська" оприлюднено в газеті "Західний кур'єр" від 13-19 січня 2011 року №2 (1263). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Таким чином, з врахуванням наведених обставин, рішення ХХІХ сесії V скликання Івано-Франківської міської ради "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська" набрало чинності з дня його офіційного оприлюднення. Як наслідок, ПАТ "Родон" зобов'язаний був, при розрахунку грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб, з січня 2011 року застосовувати нормативну грошову оцінку земель, яка затверджена пунктом 1 рішення ХХІХ сесії V скликання Івано-Франківської міської ради "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська". Однак, позивач застосовував нормативну грошову оцінку земель, яка затверджена вищевказаним рішенням Івано-Франківської міської ради тільки з 01.01.2012 року. Враховуючи вищенаведене, податковим органом правомірно визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за період 2011 року та протиправно донараховані такі зобов'язання за липень-грудень 2010 року. Зокрема, згідно матеріалів справи та відповідно до розрахунку розміру фінансових санкцій ПАТ "Родон", за липень-грудень 2010 року податковим органом протиправно визначено грошове зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб по Івано-Франківській міській раді (податкове повідомлення-рішення №8391/10/09-15-22-01-47/10744 від 14.10.2013 року) в розмірі 257959,15 грн і 64489,80 грн штрафних санкцій та по Вовчинецькій сільській раді (податкове повідомлення-рішення №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року) - 6684,42 грн за основним платежем і 1671,10 грн штрафних санкцій (том 2 а.с. 30-31). Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що нову нормативну грошову оцінку земель слід застосовувати з 01.01.2012 року з врахуванням рішення Івано-Франківської міської ради шостого демократичного скликання від 25.06.2011 року № 248-Х/І "Про внесення змін до рішення сесії міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська" (том 1 а.с. 40, 83), оскільки даним рішення не скасовано рішення ХХІХ сесії V скликання Івано-Франківської міської ради "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська", а тільки внесені зміни до цього рішення. При цьому, редакція рішення від 25.06.2011 року № 248-Х/І набуває чинності з 01.01.2012 року, як це зазначено в п. 2 даного рішення. Також, суд зазначає, що на час дії спірних правовідносин не було обмежень щодо періоду введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель, такі обмеження були визначені у пп. 271.2. п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України, яку доповнено згідно із Законом № 4834-VI від 24.05.2012 року. При цьому, в постанові Верховного Суду України від 9 квітня 2013 року зазначено, що нормативна грошова оцінка як економічна та правова категорія є динамічною, залежить від ряду факторів суб'єктивного та об'єктивного характеру і може змінюватися протягом бюджетного періоду (том 2 а.с. 3-4). Таким чином, податкове повідомлення-рішення за №8391/10/09-15-22-01-47/10744 від 14.10.2013 року в частині нарахування податку за землю за період 2010 року в розмірі 322448,95 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 257959,15 грн та 64489,80 грн штрафних санкцій і податкове повідомлення-рішення №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року в частині нарахування податку за землю за період 2010 року в розмірі 8355,52 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 6684,42 грн та 1671,10 грн штрафних санкцій, слід визнати протиправними та скасувати. Щодо податкового повідомлення - рішення № 0000642201 від 04.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог чинного законодавства України земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим Кодексом України. Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата). Згідно ст. 270 Податкового Кодексу України зазначено, що об'єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності. Законом України "Про оренду землі" регулюються орендні відносини, статтею 1 якого визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із статтею 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно зі статтею 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Аналогічне положення міститься і в пункті 288.4 статті 288 Податкового кодексу України, відповідно до якого розмір та умови внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Згідно п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Наведені норми Податкового кодексу України кореспондуються з положеннями Закону України "Про оренду землі", відповідно до статті 15 якого, істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру. При цьому, згідно зі статтею 21 вказаного Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). В судовому засіданні досліджено, що згідно рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2012 року (том 1 а.с. 44-45), яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2013 року (том 1 а.с. 41-43) по справі № 5010/1230/2012-П-13/79 встановлено, що між Вовчинецькою сільською радою (Орендодавець) та АТВТ "Родон" (Орендар) 01.03.2011 року було укладено договір оренди землі, який 21.10.2011 року зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Івано-Франківську за № 261010004000244. В оренду було передано земельну ділянку площею 2,2616 га, у тому числі під проїздами, проходами, площадками за кадастровим номером земельної ділянки: 2610190501090030114 (том 1 а.с. 90-93). Судом апеляційної інстанції господарської юрисдикції встановлено, що в порушення договірних зобов'язань АТВТ "Родон" вчасно не вносив орендні платежі за користування об'єктом оренди у строки визначені договором, що призвело до утворення у останнього заборгованості в розмірі 97107,79 грн. за період з 01.10.2011 року по 30.07.2012 року. Відповідно до довідки відповідача від 15.01.2014 року №10 дана заборгованість товариством не сплачена (том 1 а.с. 223). Позивач, в обгрунтування своєї позиції, посилається на те, що на момент проведення перевірки сума 97107,79 грн вже була присуджена на підставі вищевказаного рішення суду, а тому повинна враховуватися при визначенні суми грошового зобов'язання по орендній платі. Суд не погоджується з такими твердження позивача з наступних підстав. Статтею 288.1 Податкового Кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до п. 288.7. ст. 288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу. Згідно ст.286 кодексу, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, ПАТ "Родон" не нарахувало орендну плату та не подавало податкові декларації по орендній платі за землю за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року. Поряд з цим, відповідно до п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачем не визначено суму грошових зобов'язань по орендній платі, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити таке зобов'язання. Поряд з цим, дані обставини, при наявності рішення суду щодо стягнення частини боргу по орендній платі, не спричинять подвійного оподаткування. Таким чином, дії податкового органу щодо прийняття податкового повідомлення-рішення №0000642201 від 04.07.2013 року, згідно якого збільшено суму грошових зобов'язань ПАТ "Родон" по орендній платі, є правомірними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним адміністративний позов задовольнити частково. Визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення - рішення №8391/10/09-15-22-01-47/10744 від 14.10.2013 року в частині нарахування податку за землю за період 2010 року в розмірі 322448,95 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 257959,15 грн та 64489,80 грн штрафних санкцій; податкове повідомлення - рішення №8387/10/09-15-22-01-47/10743 від 14.10.2013 року в частині нарахування податку за землю за період 2010 року в розмірі 8355,52 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 6684,42 грн та 1671,10 грн штрафних санкцій. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Частиною 3 даної статті передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається Законом України "Про судовий збір". Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Частина 3 даної статті встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Згідно матеріалів адміністративного позову, сума позовних вимог публічного акціонерного товариства "Родон" складає 1264866,61 грн. Ставка судового збору на час звернення складала 4 розміри мінімальної заробітної плати, тобто 4588,00 грн (1147х4). Позивачем сплачено 10 відсотків розміру ставки судового збору. Факт сплати позивачем до бюджету судового збору в розмірі 458,81 грн, підтверджується квитанцією за №16198.99.1 від 24.10.2013 року (а.с. 2). Сума задоволених вимог складає 330804,47 грн (322448,95+8355,52), що становить 26,15% від суми позовних вимог. З врахуванням часткового задоволення позовних вимог не підлягає стягненню з позивача 1199,76 грн, що становить 26,15 % від ставки судового збору 4588,00 грн. Таким чином, враховуючи попередню сплату позивачем 10 відсотків розміру ставки судового збору в сумі 458,81 грн та 1199,76 грн - сума, яка позивачем не сплачується у зв'язку з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, розмір судового збору, який слід стягнути з позивача на користь Державного бюджету України складає 2929,43 грн (4588,00-458,81-1199,76). На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial