Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

У липні 2010 року позивач - Приватне підприємство «Оферта ГалЮст» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 2 липня 2010 року №0001713500/0/15528, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 12 965 646,00 грн., з яких 6 482 823,00 грн. за основним платежем та 6 482 823,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та №0001703500/0/15530, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 15 975 931,80 грн., з яких 7 989 641,00 грн. за основним платежем та 7 986 290,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова від 2 липня 2010 року №0001713500/0/15528 та №0001703500/0/15530. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що зазначені податковим органом в Акті перевірки висновки про безтоварність операцій з виконання договірних зобов'язань між позивачем та його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП» є нічим іншим, як припущеннями, оскільки зроблені без наявності достатніх та відповідних на те доказів. Товарність усіх операцій, згідно укладених між позивачем та його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП» угод, підтверджується самими угодами та відповідними податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами виконаних транспортно-експедиційних послуг, специфікаціями щодо товару, калькуляціями, довіреностями на отримання від позивача товарно-матеріальних цінностей, платіжними дорученнями. Використання отриманих від ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП» товарів в господарській діяльності позивача підтверджується договорами, укладеними між таким та ТзОВ «Укравтозапчасть», ТзОВ «Український автомобільний Холдинг», ТзОВ «Шувар», ДП «Маркет-Плазо». Суд першої інстанції посилається на те, що фрма товарно-транспортної накладної встановлена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року №488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля». Однак, даний наказ не було внесено до державного реєстру нормативно-правових актів, у зв'язку з чим його норми носять рекомендаційний характер, а відтак висновки перевірки про те, що товарно-транспортні накладні в яких відсутні окремі реквізити не можуть підтверджувати товарність операцій, є неправомірними. Відсутність в суб'єкта господарювання транспортних засобів та великого штату працівників, на що посилається відповідач, не може достатнім підтвердженням його висновків про неможливість ведення підприємницької діяльності таким суб'єктом, оскільки вказані ресурси можуть залучатися на підставі договорів підряду. А наявні у податкового органу відомості про випадки укладення суб'єктом господарювання договорів з контрагентами, щодо яких є підстави припускати про їх фіктивність, не може свідчити удаваність всіх договорів за участі такого суб'єкта. Суд першої інстанції звертає увагу на те, що в листі №74 від 30 червня 2010 року, за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП», зазначено, що вказане підприємство підтверджує факт укладення вищенаведених угод та повідомляє про те, що при виписуванні податкових накладних працівниками вказаного підприємства допущено граматичні помилки, які на звернення позивача були виправлені, однак під час виправлення допущені інші помилки, а саме, помилково вписано номер свідоцтва платника ПДВ, яке було діючим на момент виправлення помилок, а не на момент виписування таких накладних. На повторне звернення позивача усі вказані помилки виправлені. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем безпідставно включено до валових витрат затрати щодо придбання товарно-матеріальних цінностей по угодах №01/12 та №02/12 від 01 грудня 2009 року, укладених з його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП». Вважає, що такі правочини є удаваними та укладеними без мети реального настання правових наслідків. Вказує на те, що операції щодо виконання умов вищенаведених договорів не підтверджені первинними документами. Апелянт стверджує, що в представлених відповідачу на час перевірки товарно-транспортних накладних відсутні відомості про адресу продавця і покупця, місця завантаження та розвантаження товарів, посади та підписи посадових осіб, які дозволили відпуск товарів, займались їх транспортуванням, розвантаженням, завантаженням та одержували їх на складі; відсутні довіреності на отримання товарів представниками позивача. Оплата за отриману сировину позивачем в грудні 2009 року не проведена. Крім того, зазначає, що вказаний котрагент - ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП» не має достатніх власних виробничих потужностей для здійснення операцій по договору, укладеному з позивачем, а з баз даних ДПА України вбачається, що таким укладались договора з іншими підприємствами, що мають ознаки фіктивності; показники податкової звітності ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП» суперечать відомостям, поданими його контрагентами. Апелянт вважає, що позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП». Стверджує, що в ряді податкових накладних вказано номер свідоцтва платника податку на додану вартість, який на момент виписки не був ще присвоєний позивачу, що свідчить про неможливість здійснення таких операції у вказаних періодах. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 14.07.2009 року Приватне підприємстве «Оферта ГалЮст» зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради за № 1 415 107 0002 022318, взято на податковий облік в органах податкової служби 15.07.2009 року за № 111 і станом на 23.06.2010 року перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова. У період, що перевірявся, ПП «Оферта ГалЮст» було платником податку на прибуток та податку на додану вартість, платником інших податків. На підставі направлень №447 від 31 травня 2010 року та №490 від 14 червня 2010 року, в період з 31 травня по 18 червня 2010 року працівниками Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період його господарської діяльності з 15 липня 2009 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої складено Акт перевірки №880/153/23-121/36545401 від 23 червня 2010 року. Як видно з акта перевірки, відповідачем встановлено порушення зі сторони позивача вимог п.4.1 ст.4. пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 7 989 641 грн., п.1.7, п.1.8 ст.1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.4 п.7.3 ст.7, абз.17 п.9.8 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 6 482 823 грн. Висновок про порушення позивачем податкового законодавства зроблено на підставі наступного: позивачем безпідставно включено до валових витрат, затрати щодо придбання товарно-матеріальних цінностей по угодах №01/12 та №02/12 від 01 грудня 2009 року, укладених з його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП». Вважає, що такі правочини є удаваними та укладеними без мети реального настання правових наслідків. Вказує на те, що операції щодо виконання умов вищенаведених договорів не підтверджені первинними документами. В представлених відповідачу на час перевірки товарно-транспортних накладних відсутні відомості про адресу продавця і покупця, місця завантаження та розвантаження товарів, посади та підписи посадових осіб, які дозволили відпуск товарів, займались їх транспортуванням, розвантаженням, завантаженням та одержували їх на складі; відсутні довіреності на отримання товарів представниками позивача. Оплата за отриману сировину позивачем в грудні 2009 року не проведена. Вказаний котрагент - ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП» не має достатніх власних виробничих потужностей для здійснення операцій по договору укладеному з позивачем, а з баз даних ДПА України вбачається, що таким укладались договора з іншими підприємствами, що мають ознаки фіктивності; показники податкової звітності ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП» суперечать відомостям поданими його контрагентами. Позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ТзОВ «БУД АМВ ГРУПП». Стверджує, що в ряді податкових накладних вказано номер свідоцтва платника податку на додану вартість, який на момент виписки не був ще присвоєний позивачу, що свідчить про неможливість здійснення таких операції у вказаних періодах. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення від 2 липня 2010 року: №0001713500/0/15528, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 12 965 646,00 грн., з яких 6 482 823,00 грн. за основним платежем та 6 482 823,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та №0001703500/0/15530, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 15 975 931,80 грн., з яких 7 989 641,00 грн. за основним платежем та 7 986 290,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Встановлено, що між Приватним підприємством «Оферта ГалЮст» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП» (постачальник) укладено угоду №01/10 від 01 грудня 2009 року, згідно якої постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити шкіряну сировину ВРХ в кількості та асортименті за узгодженням на підставі специфікацій, які являються невід'ємною частиною договору. Згідно угоди №02/10 від 01.12.2009 року, укладеного між Приватним підприємством «Оферта ГалЮст» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП» (постачальник), постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити хімічні матеріали, асортимент яких узгоджуватиметься сторонами у процесі виконання цієї угоди. Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Згідно абзацу четвертого пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вищезгаданого Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Отже, виходячи з наведених положень Закону, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами. Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Нормою пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 та пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Встановлено, що у наданих товарно-транспортних накладних адресу Приватного підприємства «Оферта ГалЮст» (покупця) та Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД АМВ ГРУПП» (постачальника), не зазначено. В порушення вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 12 червня 1996 року за № 293/1318, на одержання продукції ПП «Оферта ГалЮст» не виписувало жодних довіреностей на отримання сировини шкіри ВРХ, хімічних матеріалів, напівфабриката «Вет-Блю». Наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, що стосуються транспортування отриманої сировини шкіри ВРХ, хімічних матеріалів, напівфабриката «Вет Блю», неможливо визначити пункт (адресу) завантаження-продаж (виїзд) шкір ВРХ та їх пункт (адресу) розвантаження (приїзд). Відсутні відомості про посади та підписи посадових осіб, які дозволили відпуск шкіри ВРХ, займалися їх транспортуванням, розвантаженням, завантаженням та одержували на складі ПП «Оферта ГалЮст». У грудні 2009 року, відповідно до представлених документів, ПП «Оферта ГалЮст» було отримано від ТзОВ «БУД АМБ ГРУПП» сировини шкіри ВРХ, хімічної продукції на загальну суму 38 424 203 грн., в тому числі ПДВ - 6 404 034 грн, однак оплати за отриману сировину в грудні 2009 року проведено не було. Станом на 01.01.2010 року рахується кредиторська заборгованість на суму 38 424 203 грн. Крім того, ПП «Оферта ГалЮст» було платником ПДВ відповідно до Свідоцтва платника податку на додану вартість за № 100243797 від 09.09.2009 року, яке анульовано 26.12.2009 року. Свідоцтво платника податку на додану вартість за № 100260461 видане ПП «Оферта Гал Юст» 26 грудня 2009 року, анульовано 25.02.2010 року. А відповідно до наданих до перевірки документів ПП «Оферта ГалЮст» до податкового кредиту включило податкові накладні, виписані ТОВ «БУД АМВ ГРУПП» за період з 01.12.2009 року по 25.12.2009 року із зазначенням номера свідоцтва ПДВ, яке ПП «Оферта ГалЮст» отримало лише 26.12.2009 року. Тобто, у податкових накладних було вказано номер свідоцтва платника податку на додану вартість, що не було присвоєно ПП «Оферта ГалЮст». Згідно «Системи автоматизованого сгіівставлсння податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» основним видом діяльності ТОВ «БУД АМВ ГРУПП» є будівництво будівель. Крім того, на підприємстві відсутні основні фонди, трудові ресурси, товарні запаси, матеріальні та нематеріальні активи, необхідні для проведення відповідної господарської діяльності та відсутні виробничі потужності, що свідчить про неможливість самостійно здійснювати фінансово-господарську діяльність. За ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Суд апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень позивача відносно наданих документів, які на його думку підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентом, оскільки зазначені вище первинні документи не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій, а лише фіксують господарські операції. З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим його слід скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied