Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

31 січня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську, у якому позивач просив: - визнати дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську щодо невиплати суми витрат на виплату пенсії [PERSON] по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві неправомірними; - стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську на користь управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська виплачену пенсію [PERSON] по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 727,02 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що з 30.11.2011 [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника - [PERSON], який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання [INFO] Загальну суму витрат, пов'язаних з виплатою [PERSON] пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з червня по грудень 2013 року в сумі 727,02 грн. включено до списку осіб, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Вказані витрати звірені по особовій справі та узгоджені УПФУ в Артемівському районі м. Луганська в акті щомісячної звірки за червень - грудень 2013 року. Зазначені акти підписані представниками відповідача без урахування суми пенсії та витрат на виплату та доставку пенсії в частині, що підлягає відшкодуванню. Фактично відповідачем не порушувався Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пред'явлені акти звіряння були підписані, але без врахування зазначеної суми. Обґрунтування відповідачем позиції по відмові в прийнятті до відшкодування суми пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання, отриманого на виробництві, є неправомірним, оскільки таке відшкодування передбачене законодавством. На підставі вищевикладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на наступне. Відповідно до ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника з цих причин. У відділенні Фонду в м. Луганську [PERSON] на обліку не перебувала та не перебуває, так як це не є страховим випадком. На підставі ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", право на страхові виплати у разі смерті потерпілого мають непрацездатні особи, а саме жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють. Відповідно до наданих до позовної заяви документів [PERSON] народилася у [INFO] році. На день смерті її чоловіка [INFO] було 28 років та вона не мала права на будь-які виплати у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105, оскільки не була непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні померлого чоловіка. [PERSON] досягла пенсійного віку та перебуває на обліку в УПФУ в Артемівському районі м. Луганська, і відповідно отримує пенсію по втраті годувальника на загальних підставах. У зв'язку з цим, вказаний випадок не є страховим, а відповідач ніяких виплат [PERSON] не здійснював, а тому і виплачена пенсія не підлягає відшкодуванню Пенсійному фонду. У задоволенні адміністративного позову просив відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов наступного. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Управлінням Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська (далі - УПФУ в Артемівському районі) за період з червня по грудень 2013 року помісячно складено списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, копії яких подано до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську (далі - ВВДФССНВВПЗ України в м. Луганську). До вказаних списків включено також [PERSON], якій у період з червня по грудень 2013 року виплачено пенсію по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Витрати УПФУ в Артемівському районі з виплати [PERSON] пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, з червня по грудень 2013 року становлять 727,02 грн., що складаються з основної суми пенсії (а.с.5). Вищевказані виплати увійшли до актів щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (а.с.9,11,13,15,17,19,21). Акти разом зі списками осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання направлялися позивачем до ВВДФССНВВПЗ України в м. Луганську для погодження. Разом з тим, позивачем суми витрат УПФУ в Артемівському районі на виплату [PERSON] пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, до відшкодування не включені у таблицях розбіжностей довідок про відшкодування ВВДФССНВВПЗ України в м. Луганську витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (а.с.10,12,14,16,18,20,22). Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд приходить до наступного. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. За пенсійним страхуванням, згідно зі ст.25 Основ, надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Згідно ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Статті 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та ст.ст.1, 2 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Положення ч.2 п.5 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлюють що, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Міністерством юстиції України 16.05.2003 зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 № 5-4/4, якою затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання». Пунктом 2 Порядку визначено механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій. Згідно п. 4 Порядку, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Відповідно до п.5 Порядку, органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду. З вищевикладеного вбачається, що витрати, понесені Пенсійним фондом України на основний розмір пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та на виплату і доставку цих пенсій підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Однак, правомірність призначення та виплата цих пенсій повинні підтверджуватись відповідними доказами. Згідно з розпорядженням № 199409 від 17.01.2014 [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника, дата смерті годувальника - [INFO] (а.с.8). Таким чином, на момент смерті чоловіка [PERSON] виповнилось 28 років. Статтею 36 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. За ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати. Тобто, згідно приписів Закону №1105 для здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків відшкодування Пенсійному фонду витрат на виплату пенсій, у зв'язку з втратою годувальника, дружина померлого саме на момент смерті годувальника повинна досягти 55 років, перебувати на утриманні, не працювати, або мати інвалідність, при цьому, факт знаходження на утриманні повинен бути доведений в установленому порядку. З урахуванням вищевикладеного, за наслідками дослідження матеріалів справи, суд погоджується з доводами відповідача, що [PERSON] перейшла на пенсію по втраті годувальника та отримує її, але не має права на отримання страхових виплат від робочих органів Фонду страхування від нещасних випадків, так як на час смерті годувальника [PERSON] не досягла 55 річного віку, та у справі відсутні належні докази на підтвердження того, що на момент смерті померлого вона знаходилася на його утриманні. За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: denied