Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 013514 від 26.01.2014 року, винесеної інспектором ВДАІ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області лейтенантом міліції Дешко С.А. В обґрунтування позову зазначив, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог правил дорожнього руху - знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», оскільки порушень вимог знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» він не здійснював. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 26.01.2014 року о 12-20 год. було складно протокол серії АА2 № 953713 позивач, в якому зазначено, що [PERSON], керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак [NUMBER], на перехресті проспекту Перемоги та вул. Інтернаціоналістів в м. Чернігові проїхав перехрестя без дотримання вимог правил дорожнього руху - знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», про що була винесена постанова АБ2 № 013514 у справі про адміністративне правопорушення. Як зазначено в протоколі АА 2 № 953713 від 26.01.2014 року та постанові АБ2 № 013514 від 26.01.2014 року правопорушення було скоєне на перехресті вулиць пр-т. Перемоги та вул. В. Інтернаціоналістів в м. Чернігові, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки позивач взагалі не проїжджав зазначене перехрестя. Суд вважає протокол недопустимим доказом, оскільки невірно зазначено місце скоєння правопорушення та до нього внесений запис після складання постанови. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що позивач не зупинився перед знаком 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» та повідомив, що дорожня розмітка - стоп-лінія відсутня, тому він повинен був зупинитись перед знаком. Відповідно до фотографій перехрестя проспекту Перемоги та вул. 1-го Травня в м. Чернігові, рух автомобілів керується знаком 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», а також наявна дорожня розмітка - стоп-лінія, які знаходяться на деякій відстані один від одного (а.с. 34). В судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] здійснив зупинку перед стоп-лінією. До свідчень свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки свідок являється працівником УМВС та в день скоєння правопорушення перебував при виконанні службових обов'язків. Крім того, відповідно до п. 2.2 розділу 33 ПДР, забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком, оскільки була наявна розмітка, то обов'язок позивача був зупинитись саме перед стоп-лінією, а не безпосередньо перед знаком. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Отже, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП вважається не доведеною. Відповідно до ч. ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності., отже позовні вимоги позивача до відповідача щодо безпідставності винесення постанови задоволенню не підлягають, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial