Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування віл нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернополі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, всупереч вимогам п.4 Постанови правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року №5-4/4 "Про затвердження Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за №376/7697 не прийняв до заліку суми витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування, через що виникла заборгованість за період з червня 2013 року по листопад 2013 року в сумі 3815,98 грн. У зв'язку з цим, позивач просить визнати дії Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернополі неправомірними, зобов'язати відповідача включити в акт щомісячної звірки вищезазначені витрати та стягнути з відповідача суми витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування на загальну суму 3815,98 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з мотивів викладених в письмових запереченнях проти позову. Також, представник відповідача подав письмові заперечення на позовну заяву, де зазначено, що позивачем не було надано розрахунків, з яких би вбачалось яку саме суму було виплачено кожному з пенсіонерів та які саме це види виплат. Оскільки, до витрат на виплату пенсій громадянам держав-учасників СНД, які отримали каліцтво в державах СНД та переїхали на постійне місце проживання в Україну, включаються всі види пенсійних виплат проведених Пенсійним фондом, в тому числі ті, що не відшкодовуються Фондом, то документально підтвердити чи спростувати вимоги позивача не видається за можливе. Крім цього, позивачем не подано доказів, які підтверджують право потерпілих на отримання виплат, зокрема акт про нещасний випадок, висновок МСЕК, а відтак, не можливо встановити, чи підпадають ці виплати під дію Постанови правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року №5-4/4. Також, позивачем не було надано доказів - висновків відповідних медичних закладів, які б підтверджували причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з цим, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що при складанні між УПФУ в місті Тернополі та Відділенням виконавчої дирекції Фонду в місті Тернополі актів щомісячної звірки витрат по особовим справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з червня 2013 року по листопад 2013 року, відповідачем не прийнято до відшкодування суми витрат УПФУ в місті Тернополі за вказаний період на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суми витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування. Відповідачем акти щомісячної звірки за спірний період підписувалися з розбіжностями, а саме, згідно таблиць розбіжностей, не враховувалися суми витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування в розмірі 3815,98 грн. Спору щодо правильності підрахунку сум, зазначених в актах звірки і таблиці розбіжностей між сторонами немає. Зазначена обставина підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні копіями таблиць розбіжностей за вказані періоди та актами щомісячної звірки по особових справах потерпілих, і не оспорюється відповідачем (а.с. 9-20). Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. За пенсійним страхуванням згідно із статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону №1105-XIV. Відповідно до цієї статті - у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення держави від 13.03.1992 року, - учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Відповідно до статті 1 вказаної Угоди - пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Згідно зі статтею 5 Угоди від 13.03.1992 року, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 року, передбачено, що усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою несе держава, що надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів. Частиною 2 статті 2 Закону №1105-XIV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків. Відповідно до пункту "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи. З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, а також виплати у встановленому законодавством порядку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, якщо страховий випадок стався на території держав-учасників Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників СНД у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України. Таким чином, суд приходить до висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР в разі такої виплати органами Пенсійного фонду України є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав-учасників Угоди. Так, Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних із виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений спільною постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №5-4/4 від 04.03.2003року, - не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірок - розраховане на відсутність спору. У разі незгоди на підписання актів чи включення та відшкодування сум грошових коштів (витрат) з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань України у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції повинні вирішуватись вимоги про стягнення зазначених сум витрат, а не вимоги про зобов'язання включення зазначених сум витрат до щомісячних актів звірок, підписання додаткових актів звірки чи зобов'язання прийняти до зарахування відповідних витрат. Крім цього, відповідно до вимог п. 4, 5 Порядку №5-4/4, управління Пенсійного Фонду України в районах та містах області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у цих населених пунктах проводять звірку сум витрат, про що складають відповідний акт звірки, який подають Головному управлінню ПФУ та обласному управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. Останні в свою чергу узгоджують суми що підлягають відшкодуванню і подають свою довідку відповідно до Пенсійного Фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Фонд соціального страхування на централізованому рівні до 25 числа, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному Фонду України. Отже, відповідно до вимог Порядку №5-4/4, Фонд соціального страхування від нещасних випадків перераховує кошти Пенсійному Фонду України на підставі даних, що зазначені в акті щомісячної звірки, тобто, порядок відшкодування Фондом сум виплачених пенсій передбачено лише на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України Пенсійному фонду України. Таким чином, робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, враховуючи відсутність відповідних нормативно-правових актів, які б наділяли їх компетенцією на місцевому рівні вирішувати питання про відшкодування відповідних витрат та проведення взаєморозрахунків без попереднього узгодження сум та перерахування відповідних коштів Пенсійному Фонду України Фондом соціального страхування на централізованому рівні, - не мають законодавчо визначених підстав для здійснення будь-яких розрахунків із управліннями Пенсійного фонду та відшкодування їм на місцевому рівні відповідних витрат. З огляду на зазначене, суд вважає неможливим задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача неприйнятих до зарахування, неузгоджених та не перерахованих на централізованому рівні сум відповідних витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну. Відповідно до ч.ч.2,7 ст.13 Закону №1105-XIV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Згідно ч.1. ст.35 Закону №1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги. Як встановлено абз. 1-2 ч.9. ст.34 Закону №1105-XIV У разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати. У разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували право потерпілих на отримання виплат, зокрема акти про нещасний випадок, висновки МСЕК, які б підтверджували причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відтак не можливо встановити , чи підпадають вони під дію п.3 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого спільною постановою правління Пенсійного Фонду України та правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4. Згідно ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied