Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

25.11.2013 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що до жовтня 2007 року позивач проживала на території Комсомольського району м. Херсона за адресою: [ADDRESS], де й отримувала пенсію за віком постійно. Коли позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю і з дати виїзду за кордон йому було припинено виплату пенсії. 03.10.2013 року представник позивача звернувся до Управління пенсійного фонду України м. Херсона із заявою про поновлення виплати пенсії. Листом №414/О-1 від 17.10.2013 року Управлінням пенсійного фонду України у м. Херсоні в поновленні виплати пенсії було відмовлено. Вважає дії щодо не поновлення виплати пенсії незаконними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Зазначені положення визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Просив суд визнати незаконною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у виплаті пенсії за віком [PERSON] пенсії та зобов'язати Управління пенсійного фонду України у м. Херсоні виплачувати [PERSON] пенсію за віком з 03 жовтня 2010 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав заперечення проти позову. Вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку у відповідача з 20.12.2002 року та отримувала пенсію за віком. У зв»язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон до Ізраїлю подальшу виплату було припинено. Відповідно до наданої копії паспорта [NUMBER] виданого 10 травня 2006 року, [PERSON] є громадянкою України. Відповідно картки платника податків від 29.09.1998 р., [PERSON]. присвоєно ідентифікаційний номер - [NUMBER]. Відповідно до Листа від 17.10.2013 року за №414/О-1, Управлінням пенсійного фонду України в м. Херсоні в поновленні пенсії [PERSON] було відмовлено на підставі норм ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», через відсутність ратифікованого між Україною і Ізраїлем договору про соціальне забезпечення. Одночасно відмовлено з підстав невідповідності заяви п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року за № 22-1 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846. У відповідності зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно ст. 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Стаття 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. У вказаному Рішенні зазначено, що «Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина та одержання призначеної йому пенсії не може пов»язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов»язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами» Із зазначеного вбачається, що відмова у поновленні пенсії [PERSON] є безпідставною і протиправною. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом, а у відповідності зі ст. 10 того ж Закону пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України. Згідно ст. 7 даного Закону, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. За змістом ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно ст. 49 із змінами, внесеними на підставі Рішення Конституційного Суду N 25-рп/2009 від 07.10.2009 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Таким чином, норма вказаної статті пов»язує час поновлення пенсії не з датою звернення до органів ПФ України, а з настанням обставин для відновлення її виплати. Стаття 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними згідно із Законом N 67-V від 03.08.2006, а також на підставі Рішення Конституційного Суду 25-рп/2009 від 07.10.2009 втратили чинність, а тому посилання відповідача на вказану статтю як на підставу відмови позивачу у перерахунку пенсії є незаконним. Відповідно до ч.1 ст.2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку посадових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАСУ адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання позивача або владного органу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення відповідної пенсії, оскільки законодавчі акти України щодо обмеження у виплаті пенсії особам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, згідно рішенню Конституційного Суду України або втратили чинність або не відповідають Конституції України. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted