Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

17 грудня 2013 року до суду звернулася [PERSON] з позовом, яким просить визнати дії УПФ України в Варвинському районі щодо відмови їй в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді неправомірними та зобов’язати відповідача провести його перерахунок в розмірі 82% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 1 січня 2013 року з урахуванням раніше проведених виплат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується їй відповідачем за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв’язку з тим, що суддям, в тому числі і місцевих судів, було підвищено заробітну плату (суддівську винагороду), 11 жовтня 2013 року звернулася до УПФ України в Варвинському районі з заявою про перерахунок довічного грошового утримання, однак отримала відмову. Ухвалою від 18 грудня 2013 року провадження по справі за період з 1 січня 2013 року по 16 червня 2013 року залишені без розгляду у зв’язку з пропуском строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття скороченого провадження, подав у встановлений законом строк письмові заперечення на позов (а.с. 18-23), якими просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність своїх дій, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання тільки суддям Конституційного суду України, натомість суддям у відставці Законом такого перерахунку не передбачено. Крім того, УПФ вважає, що суд не може задовольнити позовні вимоги щодо зобов’язання постійно виплачувати довічне грошове утримання судді у відставці згідно проведеного перерахунку, оскільки це суперечить ст. 162 КАС України. Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені сторонами обставини, вважаю, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що позивачка є суддею у відставці, працювала на посаді судді Козелецького районного суду Чернігівської області та Варвинського районного суду Чернігівської області. Стаж її роботи на посаді судді складає більше 20 років. [PERSON] перебуває на обліку в УПФ України в Варвинському районі Чернігівської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді (а.с. 12). 11 жовтня 2013 року позивачка звернулася до УПФ України в Варвинському районі із заявою про перерахунок довічного грошового утримання. Проте, як вбачається з листа № 2565/05 від 18.10.2013 р. позивачу було відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на те, що ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» перерахунок щомісячного довічного грошового утримання не передбачений, крім суддів Конституційного Суду України (а.с. 10). Згідно довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/949 від 04.10.2013 року суддівська винагорода [PERSON] згідно ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 1 січня 2013 року становить 17 205 гривень, в тому числі: посадовий оклад – 11470 грн., доплата за вислугу років (50% посадового окладу) – 5 735 грн. (а.с. 8). Спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту суддів є Закон України "Про судоустрій і статус суддів". Згідно п. 1 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року (далі - Закон № 2453) суддівська винагорода регулюється цим Законом і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно (з урахуванням ст. 12 ЗУ "Про державний бюджет на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282- VI. Відповідно до частини 5 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону України від 08.07.2011 р. N 3668-VI передбачалось, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року встановлено, що підлягають застосуванню частини 1, 2 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668 як такі, що не суперечать Конституції України; частина 3 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Перше, друге, трете речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку"‚ та четверте речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема, зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв’язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Зміст ст. 138 Закону № 2453 в редакції, яка діє внаслідок прийняття рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та однозначно встановлює співвідношення та залежність розміру місячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Існуюче формулювання змісту статті зазначеної закону є цілком достатнім для того, щоб зробити висновок, що зміна розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, є достатньою підставою для зміни розміру відповідного місячного довічного грошового утримання судді у відставці. Посилання відповідача в письмових запереченнях щодо наявності прямо передбаченого порядку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці тільки суддям Конституційного Суду України, не вказує на неможливість здійснення перерахунку суддям інших рівнів. КАС України не передбачає можливості зобов’язання вчиняти певні дії в майбутньому. Разом з тим, такий перерахунок має здійснюватись на постійній основі, за умови виникнення обставин, що його зумовлять та сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, без обмеження терміну або строку його проведення. До такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним судом в постановах від 23 квітня 2012 року № 21-239а11 та від 19.03.2013 в №21-53а13, які згідно ст. 244-2 КАСУ є обов’язковими для інших судів. В цих постановах зазначено, що з самого визначення поняття пенсії випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Таким чином, з урахування вищезазначеної позиції Верховного суду України, достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача є саме визначення обов’язку проведення перерахунку належного їй щомісячного грошового утримання з дати, з якої вона має право та вимагає проведення перерахунку без обмеження кінцевого терміну або строку протягом якого такий перерахунок має здійснюватись. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted