Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

21.01.2014 до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області (далі - позивач, Управління) до відкритого акціонерного товариства «Стайки-Керамік» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій (Список №2) за грудень 2013 року в сумі 2190,95 грн. Позов мотивований тим, що на день звернення до суду за відповідачем утворилася заборгованість в зазначеній сумі, у зв'язку з чим позивач на підставі п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування просить стягнути з відповідача суму боргу в повному обсязі. Відповідач заперечень проти адміністративного позову не надав. Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Стайки-Керамік», код за ЄДРПОУ 00291032, зареєстровано як суб'єкт господарювання 14.07.1995 Кагарлицькою районною Державною адміністрацією Київської області. Позивачем був сформований та направлений на адресу відповідача розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за Списком №2 за грудень 2013 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідача складає 2190,95 грн., у т. ч. щодо гр. [PERSON] в сумі 1172,95 грн. та гр. [PERSON] в сумі 1018,00 грн. На підтвердження призначення пільгових пенсій позивачем також надані копії: картки особового рахунку Товариства; довідки Товариства №2 від 17.01.2011 щодо гр. [PERSON]; розрахунку стажу гр. [PERSON]; довідки Товариства щодо гр. [PERSON], розрахунку стажу гр. [PERSON]; розпорядження Управління №137419 від 20.05.2013 про призначення пенсії гр. [PERSON]; розпорядження Управління №137787 від 20.05.2013 про призначення пенсії гр. [PERSON]. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходив з наступного. Відповідач є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058). Так, згідно з частиною 1 статті 15 вказаного Закону платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону №1058 страхувальниками відповідно до цього Закону, зокрема, є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Частиною 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 встановлено, зокрема, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють, зокрема, на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». Пунктом 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N 21-1 (далі - Інструкція №21-1), зокрема, встановлено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно до пункту 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Пунктом 6.8 вказаної інструкції, зокрема, визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Як зазначалось вище, позивачем був сформований відповідний розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які Управлінням здійснено для виплати пільгових пенсій працівникам Товариства. Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. На час вирішення спору по суті жодних доказів сплати відповідачем заборгованості з відшкодування позивачу витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах праці та роботах із шкідливими та важкими умовами праці за списком № 2 в сумі 2190,95 грн., яка виникла у Товариства за грудень 2013 року, суду надано не було. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, оскільки відповідно до пункту 15 статті 106 Закону №1058-IV строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління щодо стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій працівникам в сумі 2190,95 грн. законні та обґрунтовані, а позов є таким, що підлягає задоволенню. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted