Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Тарасюка Ю.Б. про визнання нечинними дій державного виконавця, скасування постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження. Косівський районний суд Івано-Франківської області постановою від 30.11.2012 року в задоволенні позову відмовив. Дану постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції дано невірну оцінку обставинам справи, допущено помилок в застосуванні норм матеріального права. Зокрема, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що рішення суду про визнання нечинними дій Бабинської сільської ради щодо влаштування приватного кладовища та часткового скасування рішення Бабинської сільської ради не підлягає примусовому виконанню, оскільки не містить вимог зобов'язального характеру. Ніяких законодавчих підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим за даним судовим рішенням немає і в оскаржуваному судовому рішенні не зазначено. Так само суд безпідставно залишив без задоволення вимоги про оскарження постанови державного виконавця щодо виконавчого листа про стягнення судових витрат, оскільки у виконавчому листі не було зазначено ідентифікаційного коду боржника у справі через відсутність відомостей про нього як у суду так і у стягувача. Пунктом 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» такі відомості зазначаються у разі якщо вони відомі суду. Тому позивач просить скасувати постанову від 30.11.2012 року та винести нову постанову про задоволення позову. Сторони правом на участь у судовому засіданні не скористалися, у зв'язку з чим справа розглядалася в порядку письмового провадження. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно позовної заяви позивач просить визнати дії старшого державного виконавця державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Тарасюка Ю.Б. нечинними та скасувати постанови від 14.11.2012 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за виданими судом двома виконавчими листами щодо примусового виконання рішення в адміністративній справі. При цьому відповідачем у справі зазначено старшого державного виконавця державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Тарасюка Ю.Б. Як вбачається із частини 3 статті 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» в редакції Закону № 2677-VI (2677-17) від 04.11.2010 року органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, позивачем та судом першої інстанції не враховано, що зазначений позивачем відповідач, а також вказаний в оскаржуваному судовому рішенні відповідач не є належними відповідачами у справі. На необхідність розгляду справ із залученням саме належних відповідачів орієнтують також пункти 12, 15 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби». Статтею 52 КАС України встановлено підстави та порядок заміни неналежної сторони. Відповідно до частини першої цієї норми суд першої інстанції встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. За змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Умовами такого допуску є згода позивача та незмінність підсудності адміністративної справи. КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції. Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Частиною 4 статті 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції. Отже, у разі коли судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачеві у справі не належить право вимоги за заявленим позовом або відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то суд повинен враховувати, що такий позов задоволенню не підлягає. Таким чином, в ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача. За таких обставин рішення суду першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову в позові. Інші доводи апеляційної скарги не підлягають оцінці внаслідок того, що встановлені порушення при винесенні оскаржуваного рішення є підставою для його скасування.

Результат розгляду: partial