Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

21 червня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (надалі Управління) ( позов подано 17.06.11 року, що підтверджується поштовим відбитком на конверті) про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». Просить зобов'язати відповідача виплатити недоплачену щорічну разову допомогу до 5-ого травня за 2011 рік у розмірі 2172 грн. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2011 року в справі №2а-9926/11 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятою постановою її оскаржив [PERSON]. Вважає що постанова суду першої інстанції прийнята всупереч вимогам чинного законодавства, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він має статус учасника війни та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової допомоги до 5-ого травня в розмірі трьох мінімальних розмірів за віком. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт просить розглядати справу без його участі. Позивач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати страву в порядку письмового провадження згідно ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Відмовляючи в задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. В своїх обґрунтуваннях суд першої інстанції приходить до висновку, що оскільки, виплата оспорюваної допомоги була здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 року №341, а тому позовні вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства і задоволенню не підлягають. Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про державний бюджет України». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст. 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». При цьому відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі. Оскільки норми Законів, якими обмежувалась дія ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993 року визнані неконституційними і втратили свою чинність, то у 2011 році ст. 14 цього Закону діяла у редакції відповідно до якої, щорічно до 5 травня учасникам війни, виплачується разова грошова допомога. Розмір вказаної допомоги регламентується ст. 14 вищенаведеного закону, яка встановлює, що щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком". Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у 2011 році виплата такої допомоги здійснювалась відповідачем у відповідності до чинного законодавства. Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при нарахуванні та виплаті щорічної одноразової грошової допомоги позивачу, слід виходити із розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у 2011 році встановлювались Законом України «Про державний бюджет на 2011 рік». Вимоги позивача, щодо стягнення конкретної суми з Управління не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 17-1 Закону України Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення, і суд не може перебирати на себе повноваження, які законом покладені на органи праці та соціального захисту населення. За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог позивача щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5-го травня як учаснику війни за 2011 роки в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч.4 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial