Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

08.01.2014 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому зазначає , що вона з 20.05.2013р. по 23.09.2013р. перебувала на обліку у відповідача відповідно до ЗУ " Про державну допомогу сім"ям з дітьми", так [INFO] у неї народився син - [PERSON] . Відповідно до цього Закону відповідачем була призначена одноразова допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку , яка і відповідно до вимог ЗУ « Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримує державну допомогу на дитину до досягнення трирічного віку , яка нараховується відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 15 вищевказаного Закону їй , як матері дитини віком до 3-х років щомісячно зазначена допомога повинна виплачуватися « в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей до 6 років» . Однак , всупереч вимогам ст. 15 ЗУ « Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідач розмір державної допомоги на дитину виплачує не в повному розмірі ( в розмірі 130 грн. ) , що на думку позивачки,не відповідає вимогам вказаного Закону. У своєму позові позивачка просить суд : - визнати неправомірними ( протиправними ) дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплатити недоплату держаної допомоги з 23.09.2013 р. по 31.12.2013р. по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку ; - зобов"язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною трирічного віку у розмірі , передбаченому ст. 15 ЗУ " Про державну допомогу сім"ям з дітьми" за період з 23.09.2013 р. по 31.12.2013 р. включно з урахуванням різниці , яка була сплачена у цей період ; - зобов"язати відповідача виплачувати щомісячно , починаючи з 01.01.2014 р. р. до закінчення строку передбаченого законом виплати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Позивачка в судове засідання не з'явилася , подала заяву про слухання справи у її відсутність , позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву про слухання справу у її відсутність , в порядку письмового провадження та надала суду письмові заперечення . Представник відповідача посилається на те , що виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку проводиться відповідно до вимог закону,зокрема з врахуванням Закону України «Про Державну допомогу сім"ям з дітьми" ) із змінами та доповненнями ) та Постановою КМУ від 27.12.2001 р. № 1751 № Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім"ї з дітьми " та інші постанови КМУ від 15.03.2006 р. № 3111 та від 11.01.2007 р. № 13 " Деякі питання призначення і виплати допомоги сім"ям з дітьми" Тобто посилається на вимоги ч. 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім"ям з дітьми» де зазначається : «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі,що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом,встановленим для працездатних осіб,та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців,але не менше 130гривень». На думку представника відповідача ,вищезазначене вказує на те,що немає законних підстав на стягнення коштів на виплату допомоги на догляд за дитиною до трьох років у вказаному позивачем розміру. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши матеріали справи , перевіривши їх доказами, якими сторони обґрунтували свої позиції , суд вважає,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено , що позивачка дійсно [INFO] народила дитину , сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини , серії [NUMBER]. З письмових заперечень відповідача також вбачається , що позивачка зверталася до відповідача з вимогою про перерахунок державної допомоги по догляду за дитиною до трьох років та отримала відмову Суд не погоджується з доводами зазначеними відповідачем у письмових запереченнях щодо відмови в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав. Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно--правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Тобто, Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначення та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей. Статтею 5 цього Закону визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Таким чином, відповідач у справі є орган владних повноважень, на якого чинним законодавством покладений обов'язок щодо нарахування та виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення нею трирічного віку, Крім того ,до 1 січня 2008 року, тобто, до набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"(далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися як Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада 1992 (далі- Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) так і Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі- Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами (статтями 15 та 43 відповідно). Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, будь-яких обмежень щодо розміру вказаної допомоги норма Закону не містила, та не визначала будь-якого іншого порядку щодо призначення вказаної допомоги. Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III, а саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року поширено і на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III виключено статті 40-44. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III. Крім того, пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що 01 січня 2009 року відновлено дію вищезазначених положень Закону № 2240-III, у тому числі, і статті 43 цього Закону, приписи якої мали б бути застосовані Відповідачем при нарахуванні у 2011 -2013 р.р. допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, адже даною нормою Закону чітко визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму. Правлінням Фонду у 2012 році будь-яких рішень щодо визначення розміру указаної допомоги не приймалось. Закони України « Про Державний бюджет України на 2012 рік» № 4282 від 22.12.2011 року не містить будь-яких положень щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ або делегування повноважень по визначенню такого розміру Кабінету Міністрів України. За таких обставин допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має надаватися застрахованій особі у розмірі, визначеному статтею 43 Закону № 2240-ІІІ, а саме - у розмірі прожиткового мінімуму. Крім того, суд звертає увагу, що така правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.08.2011 року по справі № К/9991/33496/12 та в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року. Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Як зазначалось раніше, в даному випадку виник спір щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому на виплату допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. З огляду на вищезазначене , суд приходить до висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату їй недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 23.09.2013 року по 31.12.2013 р.( З урахуванням вимог ст.99,100 КАСУ) . Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому, ніж визначено статтею 43 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" діяв неправомірно та з порушенням норм матеріального права. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial