Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

Позивач 31.05.2012 року звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанов від 15.05.2012 року № 40 та № 41. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем на підставі акту перевірки прийняті постанови № 40,41 від 15.05.2012 року, якими на позивача накладений штраф у сумі 39384 грн. та 49230 грн. за порушення ст. 34, п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає зазначені постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що відповідач необґрунтовано відніс ангар до 2 категорії складності. Просив визнати незаконними та скасувати постанови про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 40, 41 від 15.05.2012 року. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області від 15.05.2012 року № 40 та № 41. Відповідач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, якою просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Сторони у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглядає дану справу за вимогами ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Колегія суддів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Свердловської міської ради від 11.09.1996 року № 319/4 позивачу було надано в постійне користування земельну ділянку для розміщення кемпінгу площею 0,4 га (а.с. 12). На підставі вказаного рішення 24.03.1998 року позивачу був наданий державний акт на право постійного користування землею 1-ЛГ № 001739, реєстр № 278 (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Свердловської міської ради від 06.09.2001 року № 350 було змінено цільове призначення земельної ділянки, наданої позивачу під розміщення кемпінгу на розміщення окремої нежитлової підсобної будівлі (а.с. 11). У 2001 році на підставі цього рішення позивачем було змонтовано та розміщено на земельній ділянці підсобне приміщення - ангар. 13 січня 2012 року відповідачем проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під виконання підготовчих і/або будівельних робіт Фермерського господарства «Агат» (Луганська область, м. Свердловськ, вул. Чічеріна, 8). Об'єкт будівництва - споруда ангару за адресою: Луганська область, м.Свердловськ, ФГ «Агат» в охоронній зоні магістрального газопроводу-відгалуження на м.Красний Сулін в Свердловському районі. За результатами перевірки складено акт від 29.02.2012 року, яким встановлено, що на момент проведення перевірки ФГ «Агат» збудована споруда ангар в охоронній зоні магістрального газопроводу-відгалуження на м. Красний Сулін в Свердловському районі. Будівельні роботи виконувалися без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ст. 34 п. 2 без проекту, без ведення виконавчої документації, що є порушенням п. 3.2 ДБН А.3.1-5 «Організація будівельного виробництва», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Як зазначено в акті, зі слів керівника підприємства Силка Ю.В., споруда ангару експлуатується в період збору врожаю, що є порушенням ст. 39 п. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно бази даних наданих дозволів на виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про початок виконання робіт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області на будівництво будівлі за вищевказаною адресою документів дозвільного характеру на виконання будівельних робіт не надавалося, що відповідно до п. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом (а.с. 9). 29.02.2012 року головним державним інспектором Інспекційного відділу у Західному регіоні Інспекційного управління № 1 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області Матвієнко С.М. складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та внесено припис № 3-ППБн/1-1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від ФГ «Агат» вимагалося вжити заходів щодо демонтажу споруди ангару із охоронної зони газопроводу-відгалуження на м. Красний Сулін (а.с. 10). 15.05.2012 року на підставі вищевказаних акту перевірки, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та припису № 3-ППБн/1-1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.02.2012 року відповідачем винесено постанову № 40 про накладення штрафу на ФГ «Агат» за правопорушення, передбачене абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено в розмірі 39384,00 грн. (а.с. 5-6). Постановою відповідача № 41 від 15.05.2012 на ФГ «Агат» накладено штраф за правопорушення, передбачене абз. 2 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в розмірі 49230,00 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 439/2011 (далі по тексту - Положення) Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства. Згідно п. 6 Положення Держархбудінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька регіонів) територіальні органи. Відповідно до п.п.6-9 п. 5 Положення Держархбудінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку: - видавати обов'язкові до виконання приписи щодо: а) усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; в) усунення порушень вимог законодавства у сфері житлово-комунального господарства; - складати акти перевірок у сферах містобудівної діяльності, житлово-комунального господарства; - складати протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, житлово-комунального господарства, накладати штрафи відповідно до законодавства; - здійснювати контроль за виконанням виданих приписів про усунення порушень; Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 року № 208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених законодавством, будівельними, державними стандартами і правилами. Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України. Статтею 2 вказаного Закону визначено відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Так, відповідно до абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі тридцяти шести мінімальних заробітних плат за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації на об'єктах категорії складності. Обов'язок реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт передбачено пунктом 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно якого замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності. Проте з матеріалів справи вбачається, що позивач ще в 2001 році змонтував ангар, площа якого перевищує 30 кв.м і з цього часу використовує вказаний ангар для зберігання зерна під час збору врожаю. Отже, будівництво ангару було закінчено ще у 2001 році, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» діє лише з 2011 року, тому на час закінчення будівництва ангару позивачем не порушено пункт 2 статті 34 вказаного Закону, внаслідок чого до нього необґрунтовано застосовані штрафні санкції, передбачені абз.2 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про протиправність та скасування постанови відповідача № 40 від 15.05.2012 року, якою на позивача накладено штраф за правопорушення, передбачене абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено в розмірі 39384,00 грн.. Проте, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині скасування постанови відповідача № 41 від 15.05.2012 року з наступних підстав. Відповідно до абз. 2 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів II категорії складності. Пункт 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачена можливість розміщення суб'єктами підприємницької діяльності на земельних ділянках тимчасових споруд, необхідних для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 2,3 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасовою спорудою торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності визнається одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Як зазначалось вище, позивач в 2001 році змонтував ангар, площа якого перевищує 30 кв.м. і з вказаного часу використовує його для зберігання зерна. Позивач а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу на підтвердження отримання дозволу на будівництво ангару. Більш того, рішенням господарського суду Луганської області від 21.05.2012 року у справі № 29 пн/5014/774/2012 (яке набрало законної сили) задоволено позов Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Луганське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів» Управління магістральних газопроводів «Донбастрансгаз» та зобов'язано Фермерське господарство «Агат» протягом чотирьох місяців з дня набрання законної сили цим рішенням демонтувати та винести споруду (ангар) за межі охоронної зони газопроводу - відводу. Вказаним рішенням встановлено, що доказів на підтвердження отримання дозволу на будівництво ангару, узгодження з позивачем порядку використання охоронної зони газопроводу та припинення допущеного порушення ФК «Агат» не надало (а.с. 15 - 19). Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, зазначеним вище рішенням господарського суду встановлено відсутність у ФК «Агат» будь-якого дозволу на будівництво ангару та зобов'язано його демонтувати. Колегія суддів дійшла висновку про наявність в діях позивача порушення абз. 2 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки позивачем експлуатується споруда (ангар), не прийнята в експлуатацію, а тому відповідач при винесенні постанови № 41 від 15.05.2012 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Результат розгляду: partial