Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до МВ ДВС Білоцерківського МУЮ про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2013 р. за виконавчим листом, що виданий Білоцерківським міськрайонним судом 11.07.2011 р. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2013 року позовні вимоги задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову суду - частково скасувати з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 11.07.2011р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист по справі № 2а-63555/2011р. за позовом [PERSON] до управління ПФУ у м. Білій Церкві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, постанова за результатами розгляду якої від 11.07.2009 р. підлягає до негайного виконання. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 28.03.2013р. поновлено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. 19.04.2013р. державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Стягувачем були подані виконавчий лист та копія ухвали суду про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання без зазначення дати набрання нею законної сили. Управлінням ПФУ в м. Білій Церкві оскаржена в апеляційному порядку ухвала Білоцерківського міськрайонного суду від 28.03.2013р. про поновлення пропущеного строку. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 року апеляційну скаргу управлінням ПФУ в м. Білій Церкві залишено без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 28.03.2013 р. - без змін. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Відповідно до ст. 261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Ухвалу суду за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку може бути оскаржено в загальному порядку. Згідно ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. За загальними правилами ст. 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Як зазначено вище, дана ухвала суду першої інстанції на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження була оскаржена в апеляційному порядку, тобто, не набрала законної сили. Незважаючи, на залишення вказаної ухвали суду першої інстанції про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання ухвалою суду апеляційної інстанції без змін, колегія суддів приходить до висновку, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є передчасним, а тому вказана постанова підлягає скасуванню. Натомість, як свідчать матеріали справи, третьою особою не було повідомлено відповідача про оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 28.03.2013р. в апеляційному порядку, а тому відкриваючи виконавче провадження відповідач діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з усуненням третьою особою підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження згідно норм, зазначених вище. Отже, рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій відповідача підлягає скасуванню з одночасною відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині. Таким чином, доводи апеляційної скарги позицію суду першої інстанції спростовують частково. У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Результат розгляду: partial