Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом та просив суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову від 02.10.2013 року серія АА № 201716 про накладення адміністративного стягнення. На обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваною постановою інспектора ДПС УДАІ УМВС України в Миколаївській області Кваснюка Р.А. його притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП шляхом накладення штрафу в розмірі 255 грн. з підстав перевищення швидкості керованого автомобіля [NUMBER] 02.10.2013 року на ділянці автошляху Р-06 Ульянівка- Миколаїв. 02.10.2013 року він рухався зі швидкістю в межах 90 км/год., згідно приладу для вимірювання швидкості руху на його транспортному засобі, в потоці інших автомобілів по а/д Ульянівка-Миколаїв. Його було зупинено сигналом позаду рухаючого автомобіля ДАІ. Після зупинення один із співробітників ДПС спочатку попросив його документи і лише після їх отримання пояснив причину зупинення. Зі слів працівника ДПС він перевищив встановлену швидкість руху: рухався зі швидкістю 118 км/год замість встановленої 90 км/год, що зафіксовано за допомогою пристрою «Візир». В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові. В судове засідання відповідач не з'явився, направив суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] складені згідно вимог ст.ст. 256, 283 КУпАП. 02.10.2013 р. згідно розстановки нарядів ДПС роти ДПС з обслуговування стаціонарних постів на супроводження, в складі наряду ДПС він здійснював патрулювання автодороги Р-06 Ульянівка-Миколаїв від стаціонарного посту ДПС м. Южноукраїнськ (111км) до м. Первомайськ (68 км) на патрульному автомобілі Шкода д.н.(15) 01-99. О 08:38 год. на 80 км автодороги Р-06 Ульянівка-Миколаїв нарядом було зафіксовано перевищення встановлених обмежень швидкості руху на даній ділянці дороги 90 км/год. автомобілем [NUMBER], водій якого в порушення п.п. 12.6 «г» ПДР, який зазначає, що поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух зі швидкістю (за винятком транспортних засобів зазначених в п.п. 12.6 «а», «б», «в», «г») на автомобільній дорозі позначеній дорожнім знаком 5.1 -не більше 130 км/год., на дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлюються одна від одної розділювальною смугою -110 км/год., на інших дорогах - не більше 90 км/год., рухався зі швидкістю 118 км/год. Тим самим водій перевищив максимально встановлену швидкість руху на даній дорозі на 28 км/год. Надав заперечення (а.с.13-26), покадрову роздруківку відеозапису скоєного правопорушення, витяг з інструкції з експлуатації приладу «Визир», копію свідоцтва про перевірку, витяг з наказу МВС № 33-2010 р., копія свідоцтва про визнання, копія листа державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, витяги з інструкції з питань діяльності ДПС. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини зазначені позивачем. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАІ, ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адміністративної відповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України. Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу. Особа, яка оскаржила постанову, звільняється від сплати державного мита. Судом встановлено, 02.10.2013 р. постановою АА2 № 201716 в справі про адміністративне правопорушення, винесеною інспектором взводу з ОСП № 2 роти ДСП УДАІ УМВС України в Миколаївській області Кваснюк Русланом Анатолійовичем, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Згідно ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км. на год., проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, початок руху, зміни напрямку руху, проїзду спеціальних транспортних засобів - тягнуть за собою накладання штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно пункту 12.6.г ПДР України іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АВ2 № 548148 від 02.10.2013 року о 08:38 год. на а/д Р-06 80 км водій [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] рухався зі швидкістю 118 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху 90 км/год на 28 км, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Виміри швидкості здійснювались приладом «Візир» № 0812510 повірена до 30.10.2013 року. Щодо процедури оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на яку посилається позивач, то суд вважає, що в судовому засіданні не установлено порушення порядку складення протоколу стосовно позивача, та постанови, протокол відповідає вимогам ст. 256 КпАП України та є законною підставою для прийняття постанови АА № 201716 від 02.10.2013 р. Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації. Відповідно до п.п. 21 п. 5 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 14.04.1997 року працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право відповідно до законодавства забезпечувати оформлення адміністративних правопорушень та брати пояснення в громадян, представників юридичних осіб з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, вживати відповідних заходів з метою притягнення винних до відповідальності, тобто складати протоколи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення на громадян, посадових осіб і службових осіб, які вчинили адміністративне правопорушення. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 жовтня 2003 року N 1217 затверджено Інструкцію з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 1.2 зазначеної Інструкції, при вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП, працівник міліції згідно із ст. 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 254 КУпАП (додаток 1 до цієї Інструкції), роз'яснює порушникові його права й обов'язки відповідно до ст. 268 КУпАП. Таким чином, діючим законодавством на Кваснюка Руслана Анатолійовича інспектора взводу з ОСП № 2 роти ДСП УДАІ УМВС України в Миколаївській області, як на працівника ДАІ покладено обов'язок щодо забезпечення оформлення адміністративних правопорушень, складовою такого оформлення є, зокрема, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. У відповідності до ст. 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Суб'єкт владних повноважень відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані на користь відповідача чи позивача. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідачем в судове засідання було надано покадрову роздруківку відеозапису правопорушення, з огляду якої вбачається, що дійсно обставини зазначені в оскаржуваній постанові серії АА № 201716 від 02.10.2013 р. мали місце. Інші доводи позивача на обґрунтування позову не знайшли підтвердження в судовому засіданні. До показів свідка [PERSON] суд відносить критично, оскільки про даного свідка позивачем не зазначалося в протоколі про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, прийнята інспектором на підставі та у спосіб, що визначені законом України, а відтак підстави для визнання дій відповідача неправомірними та скасування постанови у справі від 02.10.2013 р. відсутні.

Результат розгляду: denied