Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить: - визнати неправомірними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області по видачі наказу від 07.11.2013 року №288/п; - скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 07.11.2013 року №288/п; - зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області продовжити термін дії довідки про звернення за захистом в Україні. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2014р., за заявою позивача, адміністративний позов в частині позовних вимог щодо зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області продовжити термін дії довідки про звернення за захистом в Україні - залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи за загальними правилами адміністративного судочинства. В обґрунтування позову позивач вказав, що наказом №288/п від 07.11.2013р. було припинено розгляд заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина. Згідно тексту наказу, він був прийнятий на підставі клопотання позивача від 07.08.2013 року про відмову останнього від розгляду заяви. Позивач зазначив, що він не відмовлявся від розгляду заяви, тому вважає наказ №288/п від 07.11.2013р. протиправним та таким, що підлягає скасуванню. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін та свідка, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2013 року до управління у справах біженців Головного управління ДМС України в Харківській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, звернувся громадянин Сирії [PERSON]. На підставі зазначеної заяви позивачу видано довідку про звернення за захистом в Україні №0001284 (а.с.11-12) та заведено особову справу №2013KH-0059 (а.с.37-149). З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2013р., 26.07.2013р. та 07.08.2013р. позивач особисто повідомлявся про дати та час призначених співбесід, про що свідчить його особистий підпис. На усі співбесіди, які призначалися позивачу, окрім 06.11.2013р., останній з'являвся у визначений час, що підтверджується матеріалами особової справи позивача, а саме: протоколами співбесід від 26.07.2013р., 31.07.2013р., 21.08.2013р. 07.10.2013р. та не заперечувалось представником відповідача. Про дату та час чергової співбесіди, призначеної на 06.11.2013р. о 15:00, провідний спеціаліст відділу по роботі з біженцями управління у справах біженців [PERSON], опитаний у якості свідка, 04.11.2013р. телефонограмою повідомив брата позивача, [PERSON], про що склав повідомлення про інформування позивача. (а.с.145-146) Суд зазначає, що вказане повідомлення не містить особистого підпису позивача. У зв'язку із неприбуттям позивача на співбесіду, призначену на 06.11.2013р., відповідачем прийнято наказ №288/П від 07.11.2013р. про припинення розгляду заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погоджуючись із прийнятим наказом, позивач звернувся до суду. По суті заявлених вимог суд зазначає наступне. Правовідносини у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, врегульовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року № 3671-VI (далі за текстом - №3671-VI) Відповідно до ч.1 ст.9 Закону 3671-VI, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців. З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2013р. позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області з заявою №59 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Розгляд заяви неодноразово продовжувався, про що свідчать відмітки у довідці про звернення за захистом в Україні №0001284 від 18.07.2013р. Згідно ч.13 ст.9 Закону №3671-VI, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути припинено за відповідним клопотанням заявника. Посилаючись на вказану вище норму та на клопотання позивача від 07.08.2013р. відповідач прийняв оскаржуваний наказ. Клопотанням позивача від 07.08.2013р. на яке посилається відповідач у наказі - є повідомлення, яким позивача поінформовано, що наступна співбесіда відбудеться 21.08.2013р. о 09:30. У абз.2 зазначеного повідомлення зазначено, що неявку у зазначений строк, тобто 21.08.2013р. о 09:30, слід розглядати як відмову позивача від розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту. Суд зазначає, що 21.08.2013р. позивач прибув до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, що підтверджується протоколом співбесіди (а.с.129-130) За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставне посилання у наказі №288/П від 07.11.2013р. на повідомлення від 07.08.2013р., як на клопотання про добровільну відмову від розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того, з позивачем проведено співбесіди також 04.10.2013р. та 07.10.2013р. В подальшому, відповідачем складається повідомлення про призначення співбесіди на 06.11.2013р. о 15:00, у нижній частині якого вказано, що провідний спеціаліст відповідача повідомив про зміст даного повідомлення позивача засобами телефонного зв'язку, про що складено телефонограму (а.с.145). Однак, судом встановлено, що зазначену телефонограму передано не особисто позивачу, а його брату - [PERSON], та у графі "зміст телефонограми" вказано лише про дату та час призначеної співбесіди, про наслідки неприбуття - не вказано. Враховуючи, що законодавством не передбачений чіткий порядок виклику осіб щодо яких розглядається питання про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином повідомив позивача про дату та час наступної співбесіди та безпідставно врахував повідомлення від 07.08.2013р., як клопотання про добровільну відмову позивача від розгляду його заяви, в порядку ч.13 ст.9 Закону №3671-VI, з огляду на що, оскаржуваний наказ №288/П від 07.11.2013р. про припинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина [PERSON] - є таким, що підлягає скасуванню. Щодо вимог про визнання неправомірними дій відповідача по виданню оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне. Скасування наказу №288/П від 07.11.2013р. та визнання дій відповідача по видачі оскаржуваного наказу - неправомірними є, по своїй суті, однорідними вимогами, висловленими у різних словесних формах, тому належним та достатнім засобом захисту порушеного права позивача є скасування оскаржуваного наказу. Враховуючи викладене, вимога про визнання дій відповідача по видачі оскаржуваного наказу - неправомірними, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Водночас, частиною 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Таким чином, враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування оскаржуваного наказу, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути, з урахуванням висновків суду, заяву громадянина Сирії [PERSON] від 18.07.2013р. про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч.1 ст.94 КАС України.

Результат розгляду: partial