Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із адміністративним позовом до Коцюбинської селищної ради, в якому просив зобов'язати відповідача розглянути його заяву від 21 липня 2010 року про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення та стягнути з Коцюбинської селищної ради на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2012 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Коцюбинську селищну раду розглянути заяву [PERSON] про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Стягнуто з Коцюбинської селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог. Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного. Згідно із п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії та має статус дитини війни. 21 липня 2010 року позивач звернувся до Коцюбинської селищної ради із заявою про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до вимог ст. 40, п. 6,7 ст. 118 Земельного Кодексу України, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, позивач просив виділити йому безоплатно в першочерговому порядку земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м., що знаходиться на землях ново забудов, а також надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. До заяви позивач додав копію паспорту, ідентифікаційний номер, посвідчення ліквідатора ЧАЕС 2 категорії та довідку на підтвердження статусу дитини війни. Листом від 05.08.2010 року № 04.14/370 Коцюбинська селищна рада відмовила позивачу у виділенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, обґрунтовуючи це тим, що позивачем до заяви не було надано відповідних матеріалів, передбачених частиною 5 статті 151 ЗК України. Крім того, зі змісту даного листа позивач дізнався про відсутність на даний час містобудівної документації, що на думку відповідача унеможливлює вирішити питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земельних ділянок. Відповідач в свою чергу зауважив, що селищною радою проводиться робота щодо розробки генерального плану, схеми планування територій та топографічної зйомки, а відтак розгляд заяв з порушеного питання можливий лише після розробки та затвердження відповідної містобудівної документації. Позивач не погоджується з підставами для відмови у виділенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення та вказує на порушення відповідачем вимог ст. 40 Конституції України, ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" та ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради. Відповідно до п. «а» ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Як було вірно встановлено судом першої інстанції, листом Коцюбинської селищної ради від 08.10.2010 року № 04.14/1447 позивача було повідомлено про те, що порушені ним питання не можуть бути вирішені належним чином по причині відсутності графічних матеріалів місцезнаходження земельної ділянки, у зв'язку з чим заяву позивача було залишено без розгляду та запропоновано позивачу усунути вказані недоліки та повторно звернутися з аналогічною заявою. За результатом розгляду заяви [PERSON] від 06.12.2011 року Коцюбинська селищна рада в своєму листі від 09.12.2011 року № 04.14/566 повідомила позивача про те, що винесення на розгляд чергового засіданні ради питання про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва можливе лише у випадку подання необхідних документів, визначених статтею 118 Земельного Кодексу України, у зв'язку з чим заяву позивача також було залишено без розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. В свою чергу, пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Отже, аналізуючи обставини даної справи та досліджуючи наявні в ній докази, колегія суддів приходить до висновку, що лист Коцюбинської селищної ради від 05.08.2010 року № 04.14/370 не може вважатися рішенням органу місцевого самоврядування в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки питання надання земельних ділянок для приватної забудови вирішується на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і прийнятого на його виконання Положення «Про порядок передачі у власність та (або) надання в оренду громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель та споруд, обслуговування індивідуальних гаражів і ведення садівництва» з урахуванням черговості поданих заяв, включення заявника до відповідного списку та наявних у заявника пільг. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання про виділення земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має вирішуватися виключно на пленарному засіданні Коцюбинської селищної ради з прийняття відповідного рішення. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 5000 грн., колегія суддів зважає на наступне. Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Так, у відповідності до положень ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не було обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено у визначеному законом порядку факт завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, а також наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з протиправними діями суб'єкта владних повноважень. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачем було завдано йому моральної шкоди є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з частковим порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2012 року та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов [PERSON] до Коцюбинської селищної ради про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди, слід задовольнити частково. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Результат розгляду: partial