Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

08 січня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, в якому позивач, з наступними уточненнями, просить поновити строк на оскарження постанови винесеної відповідачем та визнати протиправною (незаконною) і скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області від 13.11.2013 ВП № 40673211. У судове засідання 20.02.2014 сторони не з'явилися, а тому відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позивач у судове засідання не з'явився. Направив заяву про розгляд справи за його відсутності в якому просить суд розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження. На позовних вимогах наполягає та просить задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головний державний виконавець Чупіна К.О., приймаючи рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, не прийняла до уваги те, що відповідно до редакції Закону України «Про нотаріат», яка діяла на момент видачі виконавчого напису (05.02.2009), ст. 89 встановлювалось, що у виконавчому написі повинно зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому на момент видачі виконавчого напису (05.02.2009), виконавчий документ повністю відповідав вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Крім того, враховуючи лист Міністерства юстиції України від 29.06.2010 № 31-32/132, де зазначено, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії, датою набрання чинності виконавчим написом нотаріуса слід вважати дату його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, та зазначити про це у тексті виконавчого напису. Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань та заяв на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Оцінивши представлені докази у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону, державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у т.ч. на підставі рішень третейського суду; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Він здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Так матеріалами справи встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» є правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», Банку «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю, комерційного банку «Фінанси та Кредит», комерційного банку «Фінанси і кредит» та комерційного банку «Банк ділового співробітництва». 05 лютого 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис від 05.02.2009 № 657 щодо [PERSON], яким задоволено вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по зверненню стягнення на земельну ділянку площею 0,2206 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] 11 листопада 2013 року позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області із заявою (вих. № 4879 від 24.10.2013) про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 05.02.2009 № 657. 13 листопада 2013 року відповідачем винесено постанову ВП № 40673211 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). Вказана постанова мотивована тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ч. 1 п. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі не зазначена дата набрання ним законної сили. Варто зазначити, що надаючи правову оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано Законом України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 № 202/98-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 202/98-ВР), Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 606-XIV), Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, далі - Закон України № 3425-XII). За змістом ст. 4 Закон України № 202/98-ВР, державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Зі ст. 1 Закону України № 202/98-ВР вбачається, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Статтею 2 Закону України № 202/98-ВР визначено, що правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання. Серед обов'язків державного виконавця, передбачених ст. 5 Закону України № 606-XIV, є обов'язок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Як передбачено ст. 7 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Статтею 18 Закону України № 606-XIV встановлено підстави для відкриття виконавчого провадження, а саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; 2-1) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 3) в інших передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 3 Закону України № 606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно з п. 4 ст. 3 Закону України № 606-XIV державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи як виконавчі написи нотаріусів. За правилами ст. 87 Закону України № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 7 Закону України № 3425-XII встановлює, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. За приписами ст. 14 Закону України № 3425-XII правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства. Документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса у зв'язку із здійсненням ним нотаріальної діяльності. За змістом ст. 34 Закону України № 3425-XII перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, та відповідно до п. 19 цієї статті нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Відповідно до ст. 89 Закону України № 3425-XII, вимоги до виконавчого напису, а саме у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 282 Розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (яка діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису № 1467, далі -Інструкція № 20/5) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чека) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача. За приписами п. 287 розділу 32 Інструкції № 20/5 виконавчий напис має містити: - дату (рік, місяць, число) вчинення, нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис; - найменування та адресу стягувача; - найменування та адресу боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); - строк, за який провадиться стягнення; - суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; - розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; - зазначення статті Закону України «Про нотаріат» та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; - номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; - підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку. Так, станом на час вчинення спірного виконавчого напису № 657 діяли Правила ведення нотаріального діловодства, затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 2368/5 від 31.12.2008 (далі - Правила). Відповідно до п. 5.5 Розділу 5 Правил при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва і вчиняють виконавчі написи, акти про морські протести та протести векселів за формами, установленими цими Правилами (додаток 7). Посвідчувальні написи, свідоцтва, видані нотаріусом, виконавчі написи, акти про морські протести та протести векселів, підписуються нотаріусом і скріплюються його печаткою (пп.5.5.1 п.5.5 Розділу 5 Правил). Згідно ст. 90 Закону України № 3425-XII стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Стаття 19 Закону України № 606-XIV встановлює такі вимоги до виконавчого документа: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів. За приписами ст. 24 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Так, відповідно до ст. 26 Закону України № 606-XIV передбачено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленомузаконом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; 7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження. Суд звертає увагу, що вимоги щодо вказівки у виконавчому документі дати набрання рішенням чинності містяться в ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана норма є загальною нормою для всіх виконавчих документів. Але в даному випадку відповідач при оцінці виконавчого документу мав прийняти до уваги спеціальну норму щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбаченою ст. 89 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису). Отже, висновок, що у виконавчому написі нотаріусу не вказана дата набрання ним чинності не відповідає вимогам вказаних норм права, так як вони не містять в собі вимог щодо дати набрання чинності виконавчого напису. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий напис є виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою (п. 4 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»), виконавчий напис від 05.02.2009 № 657 містив усі відомості, які повинні бути зазначені у виконавчому напису який вчинено нотаріусом відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису) та п. 287 Інструкції № 20/5, що встановлюють вимоги до змісту виконавчого напису, які є виключними і не передбачають наявність у виконавчому написі, який вчинено нотаріусом, наявності такого реквізиту як дата набрання чинності виконавчим написом, оскільки дата вчинення виконавчого напису нотаріусом і є датою набрання ним чинності. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису від 05.02.2009 № 657 державний виконавець порушив Конституцію України, Закон України «Про державну виконавчу службу», Закон України «Про виконавче провадження», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання, тому такі дії є необґрунтованими та протиправними, отже вимоги позивача про визнання протиправною (незаконною) і скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області від 13.11.2013 ВП № 40673211 підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу норм чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Результат розгляду: granted