Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

11.12.2013 року прокурор Богородчанського району в інтересах держави, в особі Державної податкової інспекції у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості 5706,84 грн. Позовні вимоги з урахуванням їх уточнень мотивовані тим, що відповідачу, за порушення вимог пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 , пункту 177.10 статті 177, пункту 176.2 статті 176, статті 139 Податкового кодексу України, нараховано заборгованість з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 5706,74 грн., в тому числі за результатами річного декларування в сумі 5196,74 грн. та з джерела виплати в розмірі 510 грн. Станом на день звернення з позовом, борг відповідачем не сплачено, внаслідок чого, позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Прокурор в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Представник позивача, в інтересах якого заявлено позов, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов визнав в повному об"ємі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача дослідивши наявні та витребувані письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову з наступних мотивів. Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Податковий кодекс України (надалі - Кодекс) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Підпунктом 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 Кодексу податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків і зборів. Як встановлено в судовому засіданні, 07.04.2011 року відповідач зареєстрований Богородчанською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області як фізична особа-підприємець. Відповідач у відповідності до підпункту 162.1.3. пункту 162.1. статті 162 Кодексу являється платником податку на доходи фізичних осіб, як податковий агент щодо працюючих на підприємстві осіб. Відповідно до підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Пунктом 177.2 статті 177 Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Згідно пункту 177.4 статті 177 Кодексу, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Відповідно до підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Кодексу, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати. Надмірно сплачені суми податку підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або поверненню платнику податку в порядку, передбаченому цим Кодексом. Підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176 Кодексу передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Кодексу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи ні доходи платникам податку зазначена особа протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Згідно положень пункту 119.2. статті 119 Кодексу, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Згідно положень пункту 57.3 статті 57 Кодексу, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом у випадку, коли дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниженння або завищення суми його податкових зобов'язань (п.п.54.3.2 п.54.3 ст. 54 Кодексу), платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Актом за № 60/17/[NUMBER] від 06.08.2013 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП - [PERSON] зафіксовано порушення пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 , пункту 177.10 статті 177, пункту 176.2 статті 176, статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 4814,17 грн. в тому числі за 2011 рік в сумі 2269,50 грн., за 2012 рік в сумі 2342,95 грн. та за 1 квартал 2013 року в сумі 201,72 грн. За наслідками проведеної перевірки, що викладені у висновках вищевказаного акту, позивачем винесено податкові повідомлення-рішення за № 0002041700 та за № 0002021700 від 15.08.2013 року, якими до відповідача застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн.; визначено суму грошового зобов'язання за основним платежем 4373,17 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1097,99 грн. відповідно. Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем отримано 16.08.2013 року, що підтверджується підписом на корінці податкових повідомлень-рішень. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача була наявна переплата в сумі 274,42 грн., внаслідок чого заборгованість перед бюджетом становить 5706,74 гривень, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків відповідача станом на 03.12.2013 року. Оскільки, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Кодексу, не була порушена процедура апеляційного (адміністративного) узгодження податкових зобов'язань визначених податковими повідомленнями-рішеннями суд приходить до висновку, що визначені суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 5706,74 грн. є узгодженими. Згідно пункту 59.1 статті 59 Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Як встановлено з матеріалів справи, позивачем вжиті заходи щодо вручення відповідачу податкової вимоги форми "Ф" за № 45-11 від 25.09.2013 року на суму 6032,32 грн. Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Таким чином, податковий борг відповідача підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями, зворотнім боком облікової картки платника податків відповідача станом на 03.12.2013 року, розрахунком про суми податкового боргу та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Доказів, які б свідчили про сплату податкового боргу відповідач суду не надав, доводи позивача не спростував. Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Кодексу, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до вимог статті 87 Кодексу, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти та майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, податковий борг відповідачем не погашено, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5706,74 гривень за рахунок будь-яких готівкових коштів, що належать відповідачу, в тому числі, які розміщені на рахунках відкритих у банківських установах. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted