Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

У листопаді 2008 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України" від 30 червня 2005 року №514 зазначеним особам підвищено посадові оклади з 1 червня 2005 року. Лише 3 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про оплату праці суддів" № 865, якою привів оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя. Ця постанова набрала чинності з 1 січня 2006 року. Внаслідок цього з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006 року оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону України "Про статус суддів". Під час розгляду справи позивач вимоги уточнив і просив стягнути з Державної судової адміністрації України 67052,61 грн. заборгованості по заробітній платі, 77683,80 грн. заборгованості по довічному грошовому утриманню, а також 97636,72 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Справа розглядалася судами неодноразово. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по довічному грошовому утриманню та компенсації. Позов [PERSON] до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, апеляційного суду Хмельницької області в частині стягнення заборгованості по довічному грошовому утриманню та компенсації за період з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006 року залишено без розгляду. Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року, Вищого адміністративного суду України від 9 жовтня 2013 року ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 листопада 2013 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Судом касаційної інстанції зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право позивача на отримання заборгованості по заробітній платі підлягає поновленню. Однак задовольняючи позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суди не перевірили надані експертом розрахунки та правильність застосування під час проведення експертизи нормативно-правових актів, які регулюють питання оплати праці суддів. При новому розгляді справи судам слід врахувати й те, що застосуванню підлягають не лише положення постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 3 вересня 2005 року №865 в частині приведення посадового окладу позивача з 1 червня 2005 року у відповідність з положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» від 30 червня 2005 року №513 у частині розміру посадового окладу позивача, а й інші положення цих постанов щодо інших складових заробітної плати суддів необхідних для визначення розміру заробітку позивача. Крім того, судам слід з'ясувати чи є Державна судова адміністрація України належним відповідачем при задоволенні вимоги про стягнення недоотриманої заробітної плати. У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та його місце проведення, не з'явилися. Від позивача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Хмельницької області надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Явка сторін у судове засідання судом не визнавалася обов'язковою, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] частково, враховуючи таке. Суд встановив, що позивач з 18.11.1998 року працює на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області і протягом періоду червень-грудень 2005 року отримував заробітну плату із застосуванням розміру посадового окладу 514 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Хмельницької області №67 від 9 червня 2008 року. Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Визначальним актом, який регулював питання оплати праці суддів на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, який встановлював гарантії незалежності суддів, включаючи їх матеріальне і соціальне забезпечення, у тому числі гарантії права щодо оплати праці. Частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII було передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Тобто, згідно з цією нормою гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 цього Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче від визначеної законом та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканності суддів. На виконання положень зазначеного закону, Кабінетом Міністрів України прийнято ряд постанов, у тому числі від 30 червня 2005 року №513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України», №514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України», від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів». Постанова №865 набрала чинності з 1 січня 2006 року, внаслідок чого з 01.06.2005 року по 01.01.2006 року посадові оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону №2862-ХІІ. Для виправлення порушень закону, Вищий адміністративний суд України своїм рішенням від 16 травня 2007 року пункт 5 постанови №865, в якому визначалася дата набрання її чинності, визнав незаконним та вказав, що постанова підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України №513 №514, тобто з 1 червня 2005 року. Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865" від 31 грудня 2005 року № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: "ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів". Зазначеними указами Президента України встановлювались суддям різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені укази Президента України втратили чинність з 1 січня 2006 року. Таким чином, Кабінет Міністрів України з 1 червня 2005 року Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 1 січня 2006 року усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, зазначивши, зокрема, у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати. Тобто нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише з одночасною втратою чинності зазначених указів Президента України в частині оплати праці суддів. Отже, заробітна плата суддів з 1 червня 2005 року повинна обчислюватись відповідно до положень нормативно-правових актів про оплату праці суддів, чинних з 1 січня 2006 року, а розміри заробітної плати суддів з 1 червня 2005 року повинні відповідати розмірам заробітної плати суддів, встановлених з 1 січня 2006 року. Враховуючи наведене, суд критично відноситься до висновків судово-економічної експертизи від 23 лютого 2009 року, оскільки вони зроблені із врахуванням надбавок, встановлених указами Президента України. Щодо питання хто є належним відповідачем при задоволенні вимоги про стягнення недоотриманої заробітної плати суд дійшов висновку, що, оскільки позивач знаходиться у трудових відносинах з Апеляційним судом Хмельницької області, який нараховує та виплачує йому заробітну плату, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання заборгованості по заробітній платі є зобов'язання Апеляційного суду Хмельницької області перерахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року.

Результат розгляду: partial