Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва, в якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ від 08.05.2013 року №0003102250. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби від 26.07.2013 року №0001542204 у частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 186790 грн. (у тому числі: 149432 грн. - основний платіж; 37358 грн. - штраф). Ухвалюючи дану постанову, суд першої інстанції зазначив, що суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та скасував зазначене податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 186790 грн. Висновок суду мотивовано тим, що висновки податкового органу щодо заниження позивачем ПДВ на суму 149432 грн. є необґрунтованими і безпідставними та не доведеними належними доказами, у зв'язку з чим спірне грошове нарахування у сумі 149432 грн. основного платежу і 37358 грн. штрафних санкцій, а разом - 186790 грн., є неправомірним. Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що під час перевірки було встановлено, що у рядку 08.1 Декларацій «коригування згідно зі статтею 192 розділу V Кодексу обсягів постачання та податкових зобов'язань» показників за період з 01.05.2011 р. по 31.12.2012 р. у загальній сумі 1951164 грн. до зменшення було встановлено завищення задекларованих показників на загальну суму 149432 грн., так, позивачем в порушення п. 192.3. ст. 192 ПК України, здійснено коригування податкових зобов'язань не платникам ПДВ в зв'язку з поверненням грошових коштів, що відображено в Додатку №1 Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до Податкової декларації з податку на додану вартість. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 19.04.2013 №1401/22-5-04/37176517 і винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 №0003102250, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 593402 грн. (у т.ч.: основний платіж - 474585 грн., штраф - 118817 грн.). Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку. Рішенням Головного управління Міндоходів у м.Києві від 08.07.2013 №1858/10/26-15-10-04-04 про результати розгляду скарги, залишеним без змін рішенням Міндоходів України від 05.08.2013 №8292/6/99-99-10-01-15 про результати розгляду повторної скарги, скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 №0003102250 в частині 171 грн. штрафної санкції, та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 26.07.2013 №0001542204, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 593231 грн. (у т.ч.: основний платіж - 474585 грн., штраф - 118646 грн.). Як вбачається із висновків Акту перевірки, на підставі якого було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, податковим органом встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме п. 188.1 ст. 188, пп.пп. 192.1.1, 192.1.2 п. 192.1 п. 192.2, п. 192.3 ст. 192, п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК внаслідок чого позивачем занижено ПДВ на загальну суму 474585 грн., а також заниження залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за грудень 2012 на суму 18873 грн. Так, спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Статтею 192 ПК визначено особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов'язань і податкового кредиту). Якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню (п. 192.1). Згідно з пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг. Згідно з пп. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192 ПК якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку. Пунктом 192.2 ст. 192 ПК передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок. Зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у т.ч. при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору. Відповідно до п. 192.3 ст. 192 ПК результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Так, судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.05.2011 по 31.12.2012 позивачем здійснено коригування податкових зобов'язань з ПДВ до зменшення на загальну суму 1951164 грн. у зв'язку з поверненням попередньої оплати (коштів) фізичним особам та товару, зміни вартості та кількості товарів та самостійним виправленням помилки. Податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 149432 грн., оскільки позивачем здійснено повернення попередньої оплати (коштів) фізичним особам, які не зареєстровані платниками ПДВ. Суд першої інстанції, вважаючи вказаний висновок безпідставним, виходячи з того, що норма п. 192.1 ст. 192 ПК України, яка передбачає відповідне коригування сум податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, не містить жодних обмежень чи застережень щодо обов'язкового статусу платника ПДВ покупця. Разом з тим, в силу п.192.2. ст. 192 ПК України, норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок. Зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника у разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, в тому числі при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору. Крім того, згідно з пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. У цьому випадку, згідно з п. 60.4 ст. 60 ПК, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання. Як вірно встановлено судом, податкове повідомлення-рішення від 26.07.2013 року №0001542204, яке позивачем в даному випадку не оскаржується, містить меншу суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 593231 грн., порівняно з раніше прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2013 №0003102250, тому раніше прийняте податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним. За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення в силу пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК є відкликаним, то, на думку колегії, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, скасувавши його в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 186790 грн., відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова частковому скасуванню.

Результат розгляду: denied