Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Печерського районного суду м. Києва, Голови Печерського районного суду м. Києва Отрош Інни Олексіївни про визнання незаконними дій щодо відмови про надання доступу до інформації та визнання протиправною відмови про надання доступу до інформації. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2013 року у позові відмовлено. Позивачі в апеляційній скарзі просять суд скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2013 року, оскільки вважають її незаконною. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2010 адвоката [PERSON] постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України про допуск захисника до участі у справі, допущено до участі у кримінальній справі №60-1241 в якості захисника обвинуваченого [PERSON]. Наказом Генеральної прокуратури України від 24.12.2010 №134дск адвокату [PERSON] надано допуск до державної таємниці за формою два та надано довідку (форма 12) для підтвердження наявності допуску до державної таємниці строком до 31.12.2013. 07.11.2013 адвокат [PERSON] подав до Печерського районного суду м. Києва заяву про ознайомлення з Порядком організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2003 №1561-12. Листом від 08.11.2013 вих. №1-368/11 вих. 1007 за підписом Голови Печерського районного суду м. Києва Отрош І.О. адвокату [PERSON] відмовлено в ознайомленні з зазначеним Порядком та повідомлено останнього, що оскільки доступ до державної таємниці надавався Генеральною прокуратурою України, то для ознайомлення з нормативно-правовими актами, які регламентують режим секретності та мають відповідний гриф секретності він має право звернутися до Генеральної прокуратури України. Позивачі, вважаючи свої права порушеними, звернулися до суду. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у доступі до ознайомлення з Порядком організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, з тих підстав, що оскільки адвокату [PERSON] допуск було надано Генеральною прокуратурою України, отже і доступ до конкретної секретної інформації та її матеріальних носіїв має надаватись Генеральною прокуратурою України. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно із частиною 2 статті 6 Закону України «Про інформацію», право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Частиною 2 статті 20 Закону України «Про інформацію» передбачено, що будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Суспільні відносини, пов'язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України врегульовано Законом України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-XII. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно". Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов'язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації. Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» відмова надати громадянинові України доступ до конкретної секретної інформації та її матеріальних носіїв можлива лише у разі відсутності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, та може бути оскаржена в порядку, встановленому частиною другою статті 25 цього Закону. Як вбачається з наведеної норми, керівник державного органу може відмовити громадянину України у доступі до державної таємниці лише з підстав: якщо громадянин України є недієздатним; немає відповідної довідки до допуску до державної таємниці; не підтверджується його потреба у цій інформації за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Згідно з матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] мають доступ для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно" за формою 2. При цьому, [PERSON] є захисником [PERSON] у кримінальній справі № 1-368/11, в межах якої перший просить надати доступ для ознайомлення з Порядком організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях. Таким чином, зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає відмову Голови Печерського районного суду м. Києва Отрош І.О. у наданні доступу до ознайомлення з Порядком організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, незаконною, з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] мають передбачене законом таке право та необхідні документи для такого ознайомлення. Встановивши, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року - скасувати.

Результат розгляду: granted