Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Камянці- Подільському та Камянець- Подільському районі про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію. Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2013 року залишено без задоволення адміністративний позов [PERSON]. Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду невідомі хоча позивач був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Як вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] має 22 роки та 25 днів загального стажу роботи в органах прокуратури, внутрішніх справ та на посадах юрисконсультів підприємств. Так, з 18.05.1977 року по 31.07.1984 року працювала на посаді ст.діловода особливо-загальної частини Прокуратури УРСР, інспектора та ст.інспектора Першого відділу. З 01.12.1984 року по 01.08.1085 року працювала на посаді начальника канцелярії Обухівського РУВС Київського облвиконкому. З серпня 1985 року по 15.03.1986 року працювала ст.інспектором спецчастини спецкомендатури Обухіського РУВС Київського облвиконкому. З 14.07.1986 року по 01.11.1988 року працювала юрисконсультом на Кам'янець-Подільському цементному заводі. З 18.07.1989 року призначена на посаду стажиста прокуратури Московського району м. Києва. З 02.08.1990 року по 09.03.1998 року працювала помічником прокуратури Московського району м. Києва. З 09.03.1998 року по 20.03.2000 року - прокурором відділу нагляду за додержанням законів про права неповнолітніх прокуратури м. Києва. З 20.03.2000 року по 01.11.2000 року працювала помічником прокурора Подільського району м. Києва і була звільнена із органів прокуратури за згодою сторін. Загальний прокурорський стаж складає 11 років 03 місяці 14 днів. 03.06.2013 року [PERSON] звернулась до Управління пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії по вислузі років, як працівнику прокуратури. 29.08.2013 року отримала відмову у призначенні пенсії, у зв'язку із відсутністю необхідної кількості років загального стажу. Дана відмова мотивована тим, що загальний стаж на дату звернення склав 22 роки 00 місяців 11 днів, в тому числі на посадах, необхідних для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 11 років 03 місяців 14 днів (з 18.07.1989 року по 01.11.2000 року) і тому оскільки загальний стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений аб.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» становить менше 30 років, то в призначенні пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» позивачу було правомірно відмовлено. Просить у суді у позові відмовити. Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення відповідача відповідає вимогам чинного пенсійного законодавства, тобто є правомірним та не підлягає скасуванню. Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що оскільки загальний стаж роботи позивача на дату звернення становить менше 30 років, тому у призначенні пенсії , відповідно до Закону України «Про прокуратуру», Між тим, суд не може погодитися із такою думкою позивача, виходячи з наступного. Згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668 - 6 і змінам у статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-12, право на пенсію за вислугою років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури, або науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури, а так само особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників і в зв'язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Тобто [PERSON] повинна працювати в органах прокуратури, оскільки законом передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак, обґрунтовуючи вказаний висновок, суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення. Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підставами відмови у задоволенні позову є обставини, зазначені в мотивувальній частині даної постанови.

Результат розгляду: partial