Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Позивач звернулася до Голопристанського районного суду з адміністративним позовом про поновлення строку звернення до Управління соціального захисту населення та охорони здоров'я Голопристанської районної державної адміністрації для призначення і виплати допомоги при народженні її другої дитини та про зобов'язання управління призначити і виплатити вказану державну допомогу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у них народилася донька [PERSON]. Оскільки у позивача та її чоловіка, працівниками міліції було вилучено паспорта для продовження строку реєстрації, і які довгий час їм не повертали, позивач у відсутність паспорта не мала змоги звернутися до Управління соціального захисту населення та охорони здоров'я Голопристанської районної державної адміністрації для призначення та отримання державної допомоги при народженні дитини. Отримавши у січні 2013 року паспорт, позивач звернулася до Управління соціального захисту населення та охорони здоров'я Голопристанської районної державної адміністрації, де їй пояснили, що в неї відсутні законні підстави для нарахування і отримання державної допомоги, оскільки така допомога виплачується не дитині, а одному із батьків, який має на те законне право, та запропонували вчинити всі необхідні дії для отримання такого права. У зв'язку із сказаним, позивач у лютому 2013 року звернулася до Голопристанського сектору ДМС у Херсонській області для отримання дозволу на імміграцію на Україні та видачі посвідки на постійне проживання на підставі факту народження дитини, а також визначення її в громадянстві України. У травні 2013 року позивач знову звернулась до Управління соціального захисту населення та охорони здоров'я Голопристанської районної державної адміністрації, подавши заяву про призначення і отримання допомоги при народженні другої дитини, надавши довідку про реєстрацію доньки громадянином України, проте їй було відмовлено в призначенні допомоги, у зв'язку з тим, що необхідні для цього документи в неї відсутні. Отримати ж такі документи без посвідки на постійне проживання позивач не мала можливості. Посвідку на постійне проживання в Україні позивач отримала лише 21 грудня 2013 року, проте визначений законом термін для призначення і виплати грошової допомоги при народженні дитини витік. Посилаючись на норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» просить суд поновити їй строк звернення до відповідача для призначення та виплати допомоги при народженні дитини [PERSON], оскільки причини пропуску строку звернення до Управління є поважними та не залежали від неї. Також, позивача просила зобов'язати відповідача призначити та виплатити державну допомогу при народженні дитини. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області було замінено відповідача на управління соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд поновити їй строк звернення до відповідача для призначення та виплати допомоги при народженні дитини [PERSON]. Представник позивача, в судовому засіданні обставини викладені в позовній заяві підтримала та просила суд задовольнити позов з підстав викладених в ньому, поновивши [PERSON] строк звернення до Управління соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради для призначення та виплати допомоги при народженні дитини [PERSON], оскільки причини пропуску строку звернення до відповідача є поважними та не залежали від неї. Представник відповідача в судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення та доводи представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення відповідно до Конституції України встановлює Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яким надано статус біженця в Україні, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, право на державну допомогу мають, по-перше, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, по-друге, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, по-третє, особи, яким надано статус біженця в Україні. Зазначений перелік є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ч. 4 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 10 затвердженого постановою КМ України від 27.12.2001 року №1751 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, усиновителю чи опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Пунктом 11 Порядку №1751 визначено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: 1) заява одного з батьків (усиновителя, опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці; 2) копія свідоцтва про народження дитини; 3) оригінал довідки, виданої державним органом реєстрації актів цивільного стану для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Із матеріалів справи судом встановлено, що з квітня місця 2006 року [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] проживають в [ADDRESS]. [INFO] року у позивачки народилася донька - [PERSON], яка народилася на території України. 15 травня 2013 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення та охорони здоров'я Голопристанської районної державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні дитини [PERSON], [INFO]. При зверненні [PERSON] було подано неповний пакет документів, зокрема не додано довідку про склад сім'ї, свідоцтво про народження дитини, паспорт або інший документ, що посвідчує особу, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини. Позивачка була попереджена про необхідність донесення вищевказаних документів у місячний термін. У зв'язку з ненаданням позивачкою паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, а також довідку про склад сім'ї, 17 червня 2013 року управлінням було відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини. Як зазначалося раніше, державна допомога сім'ям з дітьми призначається і виплачується також іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні. Відповідно до пункту 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні є іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи встановлено, що починаючи з 25 квітня 2006 року позивач кожні три місяці проходила тимчасову реєстрацію в УМВС України Херсонської області, а останній рік у Голопристанському РВ УМВС України в Херсонській області, про що свідчать відповідні штемпелі в її національному паспорті. Останній раз [PERSON] продовжили тимчасову реєстрацію терміном на три місяці до 08.01.2014 року. За вказаних обставин [PERSON] звертаючись до управління в травні місяці 2013 року не відносилася до категорії громадян, які постійно проживають в Україні, оскільки немала посвідки на постійне проживання, а відповідно і немала законних підстав для отримання державної допомоги при народженні дитини. [PERSON] отримала посвідку на постійне проживання в Україні лише 04 грудня 2013 року (серії ІН №023116). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач народила дитину Назакат, 21.05.2012 року, однак та той час вона не мала посвідки на постійне проживання в України для іноземців та осіб без громадянства. Дану посвідку вона отримала лише 04.12.2013 року, тобто 1 рік 7 місяців по тому. Отже, на момент народження доньки позивач права на отримання державної допомоги при народженні дитини не мала. Як на підставу для задоволення позову позивачка посилається на поважність причин пропуску строку звернення до відповідача, зокрема через протиправні дії працівників ВГІРФО Голопристанського РВ, які зловживаючи своїм службовим становищем вилучили її паспорт та паспорт її чоловіка та довгий час не повертали їх, а також тривалий час, протягом якого позивач отримувала дозвіл на імміграцію, що позбавило її можливості отримати вчасно посвідку на постійне проживання та вчасно подати необхідні документи для призначення та виплати допомоги при народженні дитини. На підтвердження поважності пропуску строку звернення до державного органу та підтвердження протиправності дій працівників ВГІРФО, які позбавили її можливості отримати вчасно посвідку позивач надала до суду довідку про прийняття та реєстрацію заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 14.12.2012 року, відповідь Голопристанського районного сектору УДМС України в Херсонській області від 18.06.2013 року за №21/907, а також правове поселення на порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію» в частині не видачі посідки на проживання протягом тижня з дня подання відповідної заяви. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправні дії працівників ВГІРФО та тяганину органів ДМС у Херсонській області щодо розгляду її документів. Так, з довідки про прийняття та реєстрацію заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 14.12.2012 року, вбачається, що позивач 30.11.2012 року звернулася до прокуратури Голопристанського району із заявою про порушення кримінального провадження, в якій зазначила, що начальник ВГІРФО Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області, перевищуючи свої службові повноваження, вилучив в неї та її чоловіка паспорти громадян Узбекистану в жовтні 2009 року і до цього часу їй не повернув. Будь-яких рішень, постанов або інших документів, які б підтвердили факти викладені [PERSON] в заяві від 30.11.2012 року до суду позивачкою надані не були, в зв'язку з чим, переконатися в протиправність дій працівників ВГІРФО суд позбавлений можливості. З відповіді Голопристанського районного сектору УДМС України в Херсонській області від 18.06.2013 року за №21/907 вбачається, що за вих. №21/451 від 22.03.2013 року матеріали на оформлення дозволу на імміграцію [PERSON] були направлені до УДМС України в Херсонській області. Слід відзначити, що ст. 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання. Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви (ч.4 ст.11 ЗУ «Про імміграцію»). Отже, перед отриманням посвідки на постійне проживання, яка дійсно видається протягом тижня з дня подання заяви, необхідно, в обов'язковому порядку, отримати дозвіл на імміграцію, який розглядається близько одного року. З наданих документів та пояснень позивачки вбачається, що [PERSON] звернулася для отримання дозволу на імміграцію в лютому 2013 року, а посвідку на постійне проживання в Україні отримала 04 грудня 2013 року, тобто в строки зазначені вище, що свідчить про відсутність «тяганини» з боку органів ДМС у Херсонській області. Рішень судових органів про визнання протиправною бездіяльності органів ДМС у Херсонській області щодо розгляду заяви про надання дозволу на міграцію та видачі посвідки на проживання в судове засідання також надано не було. За вказаних обставин, суд позбавлений можливості визнати вищевказані причини пропуску звернення позивача із заявою для виплати допомоги при народженні дитини поважними. Крім того, слід відзначити, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законодавством України, яке регулює правовідносини щодо виплати грошової допомоги при народженні дитини, не передбачено поновлення строку звернення за її призначенням у разі пропуску річного строку встановленого ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Враховуючи, що чинним законодавством, яке регулює дані правовідносини, визначено обов'язкові умови призначення допомоги при народженні дитини, а саме звернення за її призначенням особою, яка має законне право та не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, та не передбачено можливості поновлення строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини у випадку пропуску такого строку (в тому числі і з поважних причин), в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied