Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області № 1725 від 30.08.2012 р. в частині звільнення [PERSON], з органів внутрішніх справ; визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в Одеській області № 452 о/с від 31.08.2012 р. в частині звільнення [PERSON] у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію); поновити [PERSON], на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області; стягнути з Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ГУМВС України в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Наказом ГУМВС України в Одеській області від 31.08.2012 року № 452 о/с його звільнено з посади оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних сил за п. 66 (за дискредитацію) у відповідності до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» на підставі Наказу ГУМВС України в Одеській області від 30.08.2012 року № 1725 «Про надзвичайну подію, яка сталась у відділенні міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області» та висновку службового розслідування від 27.08.2012 року відносно позивача по факту доцільності перебування на службі в органах внутрішніх справ України. Як зазначив позивач йому в провину ставиться порушення яке виразилось у незаконному поміщенні [PERSON] до зимового приміщення ВМ «Ланжерон», незаконному утриманні вказаного громадянина в період з 26 на 27.07.2012 року у літньому приміщенні ВМ «Ланжерон», застосуванні при цьому до нього спецзасобу - наручників, сприянні злочинним діям старшого лейтенанта міліції Гудзя Д.В., фальсифікації матеріалів перевірки за фактом отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, нещирості, виявленої під час службової перевірки, а також, що в діях лейтенанта міліції [PERSON] вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 365 К України - перевищення влади та службового становища. Проте позивач вважає оскаржувані накази незаконними, а висновки службового розслідування такими, що не відповідають дійсності, оскільки з наказами про звільнення та висновком службового розслідування його не ознайомлювали. А також що згідно з постановою старшого слідчого прокуратури Приморського району м. Одеси Драгоєва А.Ф.. від 18.10.2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за відсутністю у його діях складу злочину передбаченого ст.ст. 365, КК України. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позовні вимоги та скасувати оскаржувані Накази, а також поновити його на роботі на раніше займаній посаді та зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та надав пояснення, що [PERSON]. на момент звільнення обіймав посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та за грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справи України, затвердженого ЗУ від 22.02.2006 року №3460-ІV, ст. 14 ЗУ «Про міліцію», додатку №18 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року, наказу МВС України від 26.03.2010 року №90, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012 року, що виразилося у незаконному поміщенні [PERSON] до зимового приміщення ВМ «Лонжерон», незаконному утриманні вказаного вище громадянина в період з 26 на 27.07.2012 року в літньому приміщенні ВМ «Лонжерон», застосуванні при цьому до нього спецзасобу - наручників, сприянні злочинним діям старшого лейтенанта міліції Гудзя Д.В.. фальсифікації матеріалів перевірки за фактом отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, нещирості, виявленої під час службової перевірки, оперуповноваженого СКР ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Представник відповідача - ГУ МВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, проте надав до суду письмові заперечення, які мотивовані тим що, якщо б [PERSON] грубо не порушував норми діючого законодавства України, а саме Дисциплінарний статут ОВС України та низьку наказів та інструкцій МВС України, неухильно та добросовісно виконував покладені на нього державою повноваження, події які були встановленні висновком УВБ від 27.08.2012 по зверненню [PERSON] взагалі не мали б місце, та не набули б таких тяжких наслідків для гр-на [PERSON]. Твердження позивача, що прокуратура в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовила за п.2 ст.6 КПК України, є безпідставними та такими, що нічого не доказують, оскільки: постанова про відмову в порушенні кримінальної справи лише свідчить про відсутність складу злочину у діях [PERSON] та це не є доказом того, що ним не був скоєний проступок несумісний з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ України. Навіть у разі притягання або не притягнення [PERSON] до кримінальної, адміністративної відповідальності, були підстави для притягнення позивача до інших видів відповідальності оскільки вони є самостійними. Згідно ст. 5 Дисциплінарного Статуту ОВС України, особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом. Треті особи до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, проте надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.12.2010 року по 31.08.2012 року. З 01.08.2012 по день звільнення позивач займав посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 26-32). Наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 30.08.2012 року № 1725 оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за грубі порушення ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України, затвердженого Закону України від 22.02.2006 року №3460-ІV, ст. 14 ЗУ «Про міліцію», додатку №18 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року, наказу МВС України від 26.03.2010 року №90, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012 року, що виразилося у незаконному поміщенні [PERSON] до зимового приміщення ВМ «Лонжерон», незаконному утриманні вказаного вище громадянина в період з 26 на 27.07.2012 року в літньому приміщенні ВМ «Лонжерон», застосуванні при цьому до нього спецзасобу - наручників, сприянні злочинним діям старшого лейтенанта міліції Гудзя Д.В.. фальсифікації матеріалів перевірки за фактом отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, нещирості, виявленої під час службової перевірки за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.77-80). На підставі вищевказаного наказу ГУМВС України в Одеській області видано Наказ № 452 о/с від 31.08.2012 року, згідно з яким лейтенанта міліції [PERSON] - оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення (а.с.76). Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. №3460-IV, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. за №114, Етичним кодексом працівника органів внутрішніх справ України, (схвалений колегією МВС України 05.10.2000р. №7км/8), Кодексом честі працівника органів внутрішніх справ України, затверджений наказом МВС України від 11.01.1996р. №18, Присягою працівника органів внутрішніх справ України, затверджена постановою Кабінету Міністрів України №382 від 28.12.1991р. . Відповідно до Закону України «Про міліцію», міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Діяльність міліції, відповідно до ст. 3 цього Закону, будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням. Стаття 4 Закону України «Про міліцію» зазначає, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини. Обов'язки працівників міліції визначені ст.10 Закону України «Про міліцію», якою визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана, між іншим, забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок. Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС працівник міліції зобов'язаний дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові. Як вбачається з копії Наказу від 30.08.2012 року № 1725 в провину позивачу ставиться грубі порушення ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України , затвердженого ЗУ від 22.02.2006 року №3460-ІV, ст. 14 ЗУ «Про міліцію», додатку №18 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року, наказу МВС України від 26.03.2010 року №90. Підставою для видання оскаржуваних наказів став висновок службової перевірки від 27.08.2012 року за результатами перевірки інформації про неправомірні дії працівників ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області відносно гр.. [PERSON] (т. 1, а.с. 166-178). Судом встановлено, що 25.07.2012 року близько 19:00 год. у приміщенні дельфінарію «Немо», розташованому на території Одеського морського пляжу «Ланжерон» гр. [PERSON], вкрав з прилавку м`яку іграшку - восьминога, вартістю 250 грн. З викраденою іграшкою [PERSON] пішов до виходу з приміщення дельфінарію, однак був затриманий старшим охоронцем цього закладу - [PERSON] який зателефонував до чергової частини Приморського РВ ОМУ та повідомив про вказану вище подію. В подальшому [PERSON] віддав викрадену [PERSON] іграшку продавцю сувенірів, а самого злочинця передав патрульному наряду міліції, який ніс службу по охороні громадського порядку на території пляжу «Ланжерон». Патрульний наряд міліції доставив [PERSON] до ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ та передав останнього дільничному інспектору міліції ВМ «Ланжерон» Приморського РВ капітану міліції Доброву Ю.С., та дільничному інспектору міліції ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Медведенку В.О., які того дня несли службу у добовому наряді. Останні записали [PERSON] до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВМ «Ланжерон» за №441, однак опитувати його не стали. У цей час до ВМ «Ланжерон» прибув [PERSON], у якого капітан міліції Добров Ю.С. прийняв заяву про вжиття відповідних заходів до [PERSON] Також капітан міліції Добров Ю.С. прийняв від [PERSON] пояснення щодо справи. Поряд з тим, капітани міліції Добров Ю.С. і Медведенко В.О. щодо проведення перевірки за вказаним вище фактом поставились безвідповідально, на місце події не виїхали, огляд його не провели, свідків злочинних дій [PERSON] не встановили та не опитали, викрадену останнім іграшку не вилучили, до матеріалів перевірки в якості речового доказу не приєднали. Згодом близько 21:00 год. до ВМ «Ланжерон» прибули оперуповноважений сектору карного розшуку відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенант міліції [PERSON] та оперуповноважений сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУМВС України старший лейтенант міліції Ґудзь Д.В. В подальшому, капітан міліції Добров Ю.С. разом з лейтенантом міліції [PERSON] та старшим лейтенантом міліції Гудзем Д.В. вивели [PERSON] з літнього приміщення ВМ «Ланжерон» та посадили на заднє сидіння автомобіля «Тойота-Каріна», держномер [NUMBER], яким користується капітан міліції Добров Ю.С. Лейтенант міліції [PERSON] сів на переднє пасажирське сидіння зазначеного автомобіля, а старший лейтенант міліції Гудзь Д.В. - на заднє поруч з [PERSON], після чого капітан міліції Добров Ю.С. привіз усіх зазначених осіб до зимового приміщення ВМ «Ланжерон», розташованого у будинку №2 по вул. Маразліївській в м.Одесі. Відчинивши вхідні двері до вказаного приміщення, капітан міліції Добров Ю.С. і лейтенант міліції [PERSON], явно виходячи за межі своїх службових повноважень, провели туди [PERSON] і старшого лейтенанта міліції Гудзь Д.В., залишили їх у службовому кабінеті та пішли з відділення без складання протоколу затримання. Водночас старший лейтенант міліції Ґудзь Д.В. явно виходячи за межі наданої йому влади та службових повноважень, почав знущатися над [PERSON] та катувати останнього, зокрема, хаотично вистригав вказаному громадянину волосся на голові, бив по різним частинам тіла та підпалював за допомогою запальнички мочки вух, що спричиняло нестерпний біль. Крім того, старший лейтенант міліції Ґудзь Д.В. лякав [PERSON] що виколе йому ножицями очі. 26.07.2012 близько 02.00 годин старший лейтенант міліції Ґудзь Д.В. припинив знущатись над [PERSON] приліг на диван, що стояв у службовому кабінеті та заснув. Скориставшись цим, [PERSON] узяв ножиці та з суіцидальними намірами вдарив ними себе у груди, спричинивши проникаюче колото-різане поранення. Вранці того ж дня близько 05.00 годин старший лейтенант міліції Ґудзь Д.В. прокинувся та виявив, що [PERSON] сидить у куті закривавлений, при цьому Гудзь Д.В. про вказану вище подію до чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області не повідомив, а в телефонному режимі проінформував про це оперуповноваженого СКР Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Бакаліна Р.В. та лейтенанта міліції [PERSON], які про дані обставини до чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області також не повідомили, фактично дані дзвінки носили консультаційний характер, та усі наступні дії були спрямовані на приховування вказаних подій. В подальшому майор міліції Кочерга А.В. поїхав до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області для проходження інструктажу, після чого близько 09.30 годин повернувся до зимового приміщення ВМ «Ланжерон» разом з лейтенантом міліції [PERSON] Останній наклав марлеву пов'язку на рану [PERSON] після чого вказані вище працівники міліції привезли зазначеного громадянина до літнього приміщення ВМ «Ланжерон». Там лейтенант міліції [PERSON] примусив [PERSON] власноручно написати пояснення з приводу отримання ним тілесних ушкоджень. При цьому на вимогу [PERSON] [PERSON] написав, що 25.07.2012 він був відпущений з ВМ «Ланжерон» під зобов'язання явки до ОВС 26.07.2012 та направився у парк ім.. Т. Шевченка, де з суіцидальними намірами уламком скляної пляшки спричинив собі поранення грудної клітини, оскільки злякався бути знову притягнутим до кримінальної відповідальності та засудженим за скоєння злочину. 27.07.2012 лейтенант міліції [PERSON] прийняв від [PERSON] явку з повинною про скоєння ним крадіжки в дельфінарії «Немо» (т. 2, а.с. 31) та від імені останнього склав пояснення з цього приводу (т.2, а.с. 32-34), в якому вказав, що викрадена іграшка була вилучена у [PERSON] в ході особистого обшуку, який проводився у відділенні міліції «Ланжерон» у присутності понятих, що не відповідало дійсності. Тільки 27.07.2012р. лейтенант міліції [PERSON] склав неправдивий рапорт про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів по заяві [PERSON] (ЖРЗПЗ Приморського РВ ОМУ від 25.07.2012 № 9792) був затриманий [PERSON] до якого заходи фізичного і психологічного впливу та спецзасоби не застосовувались (т.2, а.с. 24). Зазначені вище обставини знайшли своє підтвердження під час офіційного з'ясування обставин справи та підтверджені висновком за результатами службової перевірки УВБ в Одеській області від 27.08.2012р., а також під час досудового слідства по кримінальній справі №058201200157, що зазначено у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] (т.1, а.с.13-15), який не оскаржив вказану постанову в порядку кримінально-процесуального судочинства, в судовому засіданні погодився із викладеними в ній обставинами, а тому, згідно положень ч.3 ст.72 КАС України, ці обставини вважаються встановленими. Наказом МВС від 28.04.2009 № 181 (з додатком №18) затверджено інструкцію з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань. Безпосередньо додатком 18 до інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, передбачено: П. 2 у книгу заносяться відомості щодо осіб, які були затримані, та поміщені до кімнати для затриманих та доставлених чергової частини на підставі документів, що засвідчують їх особу, та протоколу про адміністративне затримання. Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС працівник міліції зобов'язаний поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Вчинені позивачем порушення ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, статті 14 Закону України «Про міліцію», додатку №18 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань (затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181), Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року), наказу МВС України від 26.03.2010 року №90 щодо громадянина [PERSON] свідчать про те, що позивач діяв всупереч мети, завдання та функції працівника міліції по охороні життя, здоров'я, прав та інтересів громадян. Заслуговує на увагу і той факт, що зі змісту наказів про звільнення, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію, тобто за позбавлення довіри, підривання авторитету, звання працівника органів внутрішніх справ. Відтак, звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення. Стосовно посилань позивача на винесення прокуратурою Приморського району м. Одеси постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно позивача, суд вважає зазначити, що зазначений факт ніяк не спростовує того, що своїми діями позивач дискредитував органи внутрішніх справ, в вказує, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений нормами КК України. Відповідно до п.66 Положення про порядок проходження служби… особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. Позивач на час прийняття оскаржуваних наказів мав діюче стягнення - зауваження, оголошене наказом Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2012 року №117. Під час оцінки оскаржуваних рішень суд враховує приписи ст..2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виконано у повному обсязі покладених на нього прав та обов'язків передбачених чинним законодавством України при звільнені позивача, відтак позовні вимоги, є не обґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied