Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія», звернувся до суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень №0000091500 від 14.01.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 768078,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 384039,00 грн., №0000081500 від 14.01.2014 року про завищення бюджетного відшкодування у розмірі 127020,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31755,00 грн., №0000071500 від 14.01.2014 року про завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 551826,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31755,00 грн. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки №419/15/30661021 від 20.12.2013 року відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення - рішення. Позивач вважає висновки викладені у зазначеному акті перевірки незаконними та безпідставними, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення такими, що підлягають скасуванню. Позивач також вказує на те, що предметом його діяльності, зокрема є оптова, дрібнооптова та роздрібна торгівля товарами, зовнішньоекономічна діяльність у встановленому законом порядку. Позивач є офіційним дилером ПАТ «Укрелектроапарат», що передбачає надання права позивачу продавати продукцію, вироблену ПАТ «Укрелектроапарат», відповідно до сертифікату представника №30 від 21.08.2013 року. Таким чином, придбання у ПАТ «Укрелектроапарат» та подальша реалізація на експорт позивачем трансформаторів з рідким діелектриком здійснено в межах здійснення ним основної господарської діяльності. Позивач вважає, що господарська операція між ним та ПАТ «Укрелектроапарат» здійснена в межах господарської діяльності, є реальною, відповідає дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, а протилежний висновок, викладений в акті перевірки відповідача є безпідставним. Сума придбаних позивачем товарів з урахуванням податку на додану вартість не є більшою ніж сума реалізації цих товарів на експорт, оскільки сплачений податок на додану вартість при експорті підлягає поверненню експортеру. На підставі вищезазначеного позивач просив суд визнати недійсними податкові повідомлення - рішення №0000091500 від 14.01.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 768078,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 384039,00 грн., №0000081500 від 14.01.2014 року про завищення бюджетного відшкодування у розмірі 127020,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31755,00 грн., №0000071500 від 14.01.2014 року про завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 551826,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31755,00 грн. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, надали заперечення згідно яких вказали, що в ході проведення перевірки позивачем не був наданий акт приймання продукції, транспортні накладні, які підтверджують отримання продукції, рознарядки відвантаження у разі, якщо відвантаження продукції проводилось не на адресу позивача, а одержувачу товарів. Придбання товарно - матеріальних цінностей передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків, така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності платника податків. Зазначення у первинних документах позивача господарської операції з придбання та продажу трансформаторів свідчить про не типовість таких операцій для позивача. Враховуючи відповідні обставини, а саме: діяльність з придбання нетипового товару (трансформаторів з рідким діелектриком (масляні) та його експорт є нетиповою для позивача, відмінна структура собівартості витрат під час здійснення звичайної діяльності та під час операцій з придбання та продажу нетипової продукції, рух грошових коштів має транзитний характер, було встановлено, що такі операції здійснювались позивачем лише з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оформлення операцій з придбання нетипової продукції та реалізації та реалізації її на експорт пройшло транзитом через позивача та виходить за межі його господарської діяльності, та як наслідок не викликало реальних змін майнового стану позивача, тобто не є господарською операцією для позивача, а також відсутності у посадових осіб позивача правових підстав щодо відображення таких операцій у бухгалтерському та податковому обліках. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як юридична особа 30 грудня 1999 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області, ідентифікаційний код юридичної особи 30661021, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №284343, перебуває на обліку у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 30.12.1999 року. Відповідач відповідно до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків. Судом встановлено, що у період з 16 грудня 2013 року по 19 грудня 2013 року відповідачем здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, на підставі якої складено акт №419/15/30661021 від 20.12.2013 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» з питань перевірки податкової декларації з податку на додану вартість, в якій задекларовано бюджетне відшкодування податку на додану вартість. Вищезазначеним актом перевірки встановлені наступні порушення позивачем: п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за серпень 2013 року на суму 895098,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (рядок 19 декларації) за серпень 2013 року на 551826,00 грн. та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2013 року на суму 343272,00 грн., завищення р.20.2 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового кредиту)» за серпень 2013 року на суму 551826,00 грн.; п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено р.21.1 «значення рядка 20.2 декларації попереднього звітного (податкового) періоду» декларації з податку на додану вартість за вересень 2013 року на суму 551826,00 грн., завищено залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного податкового періоду за вересень 2013 року на суму 127020,00 грн., заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за вересень 2013 року у сумі 424806,00 грн.; при відображенні ТОВ «АНК» у декларації за вересень 2013 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 127020,00 грн. (рядок 23.2 декларації) встановлено: відображення ТОВ «АНК» у декларації за вересень 2013 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 123020,00 грн. (рядок 23.2 декларації) є безпідставним та порушує абз.б п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України. На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення - рішення: №0000091500 від 14.01.2014 року, згідно якого сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем складає 768078,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 384039,00 грн., №0000081500 від 14.01.2014 року про завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 127020,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31755,00 грн., №0000071500 від 14.01.2014 року про завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 551826,00 грн. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Укрелектроапарат», яке є постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія», яке є покупцем укладено договір поставки № 313144 від 21.08.2013 року предметом якого є наступне: на умовах визначених у даному договорі постачальник приймає на себе зобов'язання поставити, а покупець оплатити та прийняти продукцію в кількості і по цінах, зазначених у специфікаціях і підписаних сторонами. Специфікації додаються до договору і є його невід'ємною частиною. Відповідно до п.5.1 розділу 5 вищевказаного договору загальна сума договору складає 10000000,00 грн. з податком на додану вартість та підлягає уточненню згідно п.п.4.2, 4.4 даного договору. На підтвердження виконання вищевказаного договору позивачем надані наступні документи: видаткова накладна №510 від 29.08.2013 року на суму 5370588,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 895098,00 грн., податкова накладна №114 від 29.08.2013 року на суму 5370588,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 895098,00 грн., банківські виписки (т.1 а.с. 57-65), виписки по особовому рахунку (т.1 а.с. 119-125). Придбаний товар (трансформатори з рідким діелектриком (масляні)) за вищевказаним договором позивачем в подальшому реалізувався на експорт товариству з обмеженою відповідальністю «Дартекс» (м. Москва, Росія) та товариству з обмеженою відповідальністю «Ділерська електротехнічна компанія» (Російська Федерація), що підтверджується контрактом на поставку електротехнічного обладнання №23/08/13 від 23.08.2013 року, контрактом на поставку електротехнічного обладнання №27/08/13 від 27.08.2013 року, рахунками - фактурою, міжнародними товарно - транспортними накладними, митними деклараціями (т.1 а.с. 126-163). Нормами податкового кодексу України встановлено, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження; її метою є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку з огляду на наступне. Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Підставою зарахування сплаченого податку до податкового кредиту відповідного звітного періоду є наявність передбачених законом первинних документів, що підтверджують факти виконання господарської операції, отримання товарів (послуг) та їх оплати, а також наявність мети отримання товарів (послуг), пов'язаної із подальшим використанням їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника. Господарська операція в свою чергу визначається як факт підприємницької та іншої діяльності, яка викликає зміни в структурі усіх ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті вчинення якої очікується отримання економічних вигод, збільшення чи зменшення зобов'язань, одержання фінансових результатів. Таким чином, окрема господарська операція може і не мати всіх ознак господарської діяльності, зокрема, обов'язковості отримання доходу (прибутковості), а прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами. Згідно зі Статутом товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» основною метою створення товариства є виробнича, комерційна, посередницька, фінансова і інша господарська діяльність для отримання прибутку й задоволення на його основі соціально - економічних інтересів учасників та працівників товариства. Предметом діяльності позивача є зокрема є оптова, дрібнооптова і роздрібна торгівля товарами, зовнішньоекономічна діяльність у встановленому законом порядку. Відповідно до довідки серії АБ № 380901 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області, одним із основних видів діяльності ТОВ «АНК» за КВЕД є 46.90 неспеціалізована оптова торгівля. За змістом ч. 4 ст. 87, ч. 3 ст. 88 Цивільного кодексу України, ст. 4 ЗУ «Про господарські товариства» статут товариства з обмеженою відповідальністю і є установчим документом, в якому формулюється мета, цілі і основні засади діяльності товариства, тому визначеність певного виду діяльності у статуті позивача виключає можливість кваліфікації цієї діяльності як нетипової. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є офіційним представником ПАТ «Укрелектроапарат» відповідно до сертифікату представника №30 виданого 21.08.2013 року ПАТ «Укрелектроапарат». Придбана позивачем продукція у ПАТ «Укрелектроапарат» на підставі вищевказаного договору була реалізована на експорт. Реалізація на експорт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності є визначальним фактором для їх відображення в податковому обліку з огляду на наступне. Відповідно до абз. 1 ст. 10 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», експорт (експорт товарів) це продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. Відповідно до статті 82 Митного Кодексу України, експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення. Відповідно до статті 195 пункту 195.1 підпункту 195.1.1 Податкового кодексу України вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою. Таким чином, сума придбання позивачем товарів з урахуванням податку на додану вартість не є більшою ніж сума реалізації останнім цих товарів на експорт, оскільки сплачений податок на додану вартість при експорті підлягає поверненню експортеру. Отже, придбання у ПАТ «Укрелектроапарат» та подальша реалізація на експорт позивачем трансформаторів здійснено товариством в межах здійснення ним основної господарської діяльності. Здійснення даного виду господарської діяльності відповідає меті та предмету діяльності позивача як юридичної особи, визначеному в статуті. У зв'язку з чим господарська операція, яка була здійснена між позивачем та ПАТ «Укрелектроапарат», здійснена у межах господарської діяльності позивача. Відповідно п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Згідно п.п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають, в тому числі собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Пунктом 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України. Суд зазначає, що позивачем правомірно сформовані витрати від здійснення господарської операції з ПАТ «Укрелектроапарат» за 2013 рік, як собівартість придбаних товарів, що підтверджується матеріалами справи. На виконання умов договору поставки № 313144 від 21.08.2013 року позивачем надано банківські виписки, податкова та видаткова накладна, які підтверджують реальність господарської операції між ТОВ «АНК» та ПАТ «Укрелектроапарат» та вказують про рух активів між господарюючими суб'єктами, зазначені документи долучені до матеріалів справи. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, в тому числі у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України). Згідно п. 198.3 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 ПК України, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата події, яка відбулась раніше: дата списання грошових коштів з банківського рахунку; дата отримання платником податку товарів (робіт, послуг), що підтверджено податковою накладною. Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 196 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. На виконання умов договору поставки № 313144 від 21.08.2013 року була виписана видаткова накладна та податкова накладна, які долучені до матеріалів справи. Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2013 року суму в розмірі 895098,00 грн. Таким чином, оскільки у судовому засіданні не знайшли підтвердження факти вчинення позивачем порушень встановлених актом перевірки, є неправомірним визначення сум грошових зобов'язань, зроблене відповідачем відповідно до спірних податкових повідомлень - рішень. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду відповідач не довів правомірності своїх дій, що стосуються предмету позову. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про обґрунтованість позову товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень №0000091500 від 14.01.2014 року, №0000081500 від 14.01.2014 року, №0000071500 від 14.01.2014 року, у зв'язку із чим задовольняє позов у повному обсязі.

Результат розгляду: granted