Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області про визнання неправомірним проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства у період з 12 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року; визнання протиправним та скасування припису від 30 травня 2013 року №001026; визнання неправомірними твердження про порушення позивачем статей 125, 126 Земельного кодексу України, що вказані у розділі ІІІ Уніфікованої форми акта перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог земельного законодавства від 26 квітня 2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства було проведено планову перевірку ТОВ «ТІС-Зерно» з питань дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складено Акт перевірки від 26 квітня 2013 року. Так, позивач вказує, що відповідно до акту перевірки планова перевірка позивача проводилась на підставі Наказу Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 09 квітня 2013 року №214пр та направлення на перевірку від 09 квітня 2013 року №128 В/Я, проте зазначене направлення було видано на підставі іншого наказу від 09 квітня 2013 року за №412пр. Крім того, на підставі Наказу від 09 квітня 2013 року №412пр та направлення на перевірку від 09 квітня 2013 року №128 В/Я, у період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року також проводилась планова перевірка ТОВ «ТІС-Зерно» з питань дотримання вимог Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та земельного законодавства, за результатами якої складено Акт перевірки від 30 квітня 2013 року. Таким чином, фактично відповідачем проведено спірну перевірку без направлення (посвідчення) на перевірку. Також, позивач зазначив, що відображені в акті перевірки порушення щодо використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів не мали місця з огляду на наступне. ТОВ «ТІС-Зерно» є правонаступником ТОВ з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (ТОВ «ТІС») та відповідно до розподільчого балансу до позивача перейшло у власність нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2011 року. При цьому згідно з вимогами ст. 120 ЗК України, використання земельних ділянок, на яких розміщено належне позивачу нерухоме майно, здійснюється на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто ТОВ «ТІС». З огляду на зазначене, позивач вважає протиправним Припис відповідача від 30 травня 2013 року, яким зобов'язано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства. Отже, вважаючи неправомірними дії та рішення відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що при проведенні перевірки позивача Державна інспекція сільського господарства в Одеській області діяла в межах наданих повноважень, відповідно до закону та на підставі затверджених у встановленому порядку планів. Крім того, відповідач зазначив, що не зважаючи на те, що ТОВ «ТІС-Зерно» є правонаступником ТОВ «ТІС», право користування земельною ділянкою останнього автоматично у порядку правонаступництва до позивача не переходить, а виникає на загальних підставах. Відтак, з огляду на виявлені порушення позивачем вимог земельного законодавства, відповідачем на законних підставах винесено оскаржений припис, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, у період з 12 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року посадовою собою Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, у присутності директора товариства Чобітько І.В., проводилась планова перевірка з питань дотимання вимог земельного законодавства ТОВ «ТІС-Зерно». За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Уніфіковану форму акту перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства №000189 від 26 квітня 2013 року, яким зафіксовано виявлені під час перевірки порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме земельні ділянки площами 0, 933 га, 11, 855 га, 1, 171 га використовуються ТОВ «ТІС-Зерно» без належним чином оформлених правовстановлюючих документів на землекористування (а.с. 21-32). Не погодившись із вказаним актом перевірки та зафіксованими у ньому порушеннями вимог земельного законодавства, позивач у відповідності до ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» надав до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області заперечення № 2705/01 від 27 травня 2013 року. Зі штампу Інспекції на запереченні вбачається, що його одержано 27 березня 2013 року, проте відповіді про результати розгляду заперечень позивачу не надано. На підставі результатів перевірки та з метою припинення порушень вимог земельного законодавства директору ТОВ «ТІС-Зерно» видано Припис від 16 травня 2013 року №001026 щодо усунення у 30-ти денний термін виявлених порушень земельного законодавства України. Про виконання припису позивача було зобов'язано повідомити до 30 червня 2013 року за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 17, Управління контролю за використанням та охороною земель. Примірник припису та акту перевірки було направлено позивачу поштою супровідним листом від 16 травня 2013 року №04.2-10/11/2616 та отримано позивачем 23 травня 2013 року. З огляду на оскарження позивачем дій відповідача з проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства у період з 12 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року, у зв'язку з порушенням порядку її проведення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №459/2011, Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. За п. 4 та п. 6 вказаного Положення, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, та здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах. Так, Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 28 лютого 2012 року №98 затверджено Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Одеській області (ділі Положення №98), відповідно до п. 4 якого, Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Згідно з пп. 6.1 п. 6 Положення №98, Держсільгоспінспекція та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності. Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм, судом встановлено наявність повноважень відповідача щодо здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання відповідними суб'єктами вимог земельного законодавства, а також оформлення результатів такого нагляду актами перевірок та видачі обов'язкових для виконання приписів. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 №877-V. У відповідності з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Як вже було зазначено, відповідачем було проведено планову перевірку ТОВ «ТІС-Зерно». Так, планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). За приписами ч. 4 ст. 5 вказаного Закону, органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Судом встановлено, що повідомлення на проведення перевірки у період з 08 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року, відповідно до плану перевірок на ІІ квартал 2013 року, отримано позивачем 01 квітня 2013 року за вхід №0104/01 (а.с. 17). Стаття 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» регулює питання пов'язані з розпорядчими документами органів державного нагляду (контролю) на проведення планових та позапланових заходів. У відповідності з ч. 1 вказаної статті Закону, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2013 року начальником Державної інспекції сільського господарства в Одеській області відповідно до ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та на підставі пункту 66 Плану перевірок на ІІ квартал 2013 року, винесено Наказ «Про проведення планової перевірки» ТОВ «ТІС-Зерно» №412пр з питань дотримання вимог Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якість та безпечність сільськогосподарської продукції, земельного законодавства України у термін з 11 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні, в акті перевірки було допущено технічну помилку та вказано про Наказ від 09 квітня 2013 року №214п/р, замість Наказу від 09 квітня 2013 року №412пр. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою. Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання. Так, на виконання Наказу від 09 квітня 2013 року №412пр оформлено посвідчення від 09 квітня 2013 року №128-ВЯ (а.с. 18). Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на підставі, зокрема, вищезазначеного Наказу від 09 квітня 2013 року №412пр та направлення на перевірку від 09 квітня 2013 року №128-ВЯ у період з 11 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства України спільно з Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області також було проведено планову перевірку ТОВ «ТІС-Зерно», у тому числі з питань дотримання вимог земельного законодавства, про що складено акт перевірки від 30 квітня 2013 року №36, яким також зафіксовано порушення з боку позивача ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України щодо використання земельних ділянок під об'єктами нерухомого майна без правовстановлюючих документів на землю та з ухиленням від державної реєстрації цих земельних ділянок (а.с. 42-71). Таким чином, спірну перевірку підприємства позивача, яку розпочато 12 квітня 2013 року та оформлено актом №000189 від 26 квітня 2013 року, проведено відповідачем на підставі Наказу та направлення (повідомлення) на перевірку, що вже слугували підставами для проведення планової перевірки, розпочатої 11 квітня 2013 року та оформленої актом від 30 квітня 2013 року №36. З приводу зазначеного у судовому засіданні представник відповідача вказував на те, що це було одна комплексна перевірка ТОВ «ТІС-Зерно». Разом із тим, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) може здійснюватися комплексно кількома органами державного нагляду (контролю), якщо їхні повноваження на здійснення чи участь у комплексних заходах передбачені законом. Такі заходи проводяться за спільним рішенням керівників відповідних органів державного нагляду (контролю). Водночас, з матеріалів справи не вбачається та у судовому засіданні представник відповідача не надав жодних доказів стосовного того, що на підприємстві позивача було проведено саме комплексну перевірку. При цьому за результатами перевірок складено два акти - акт від 26 квітня 2013 року №000189 та акт від 30 квітня №36. Відтак, спірну перевірку позивача було проведено з порушенням встановленого законом порядку та всупереч принципам здійснення державного нагляду (контролю). Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Разом із тим, посилаючись на те, що позивач відмовився від підписання акту, у зв'язку із чим його примірник разом із приписом було направлено поштою (супровідним листом від 16 травня 2013 року), відповідач не вніс до акту відповідного запису про відмову від підписання. Щодо наступної позовної вимоги, а саме про визнання протиправним та скасування Припису Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 30 травня 2013 року №001026, суд зазначає наступне. У судовому засіданні відповідач повідомив, що у в самому Приписі помилково зазначено його дату - 30 травня 2013 року, замість 16 травня 2013 року. Як вбачається з оскарженого Припису, при перевірці додержання вимог земельного законодавства встановлено, що земельні ділянки площами 0, 933 га, 11, 855 га, 1, 171 га використовуються ТОВ «ТІС-Зерно» без належним чином оформлених правовстановлюючих документів на землекористування, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (а.с. 33-34). Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Визирської сільської ради Комінтернівського району, Одеської області, ТОВ «ТІС-Зерно» є власником 88/100 частин єдиного майнового комплексу по перевантажуванню зернових вантажів на причалі №16, за адресою Одеська область, Комінтернівський район, Визирська сільська рада, вул. 1-й км автодороги порту «Южний», буд. 1 «А». Вказаний майновий комплекс перейшов у власність позивача наступним чином. Так, у відповідності до п.1.1 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно», товариство засноване шляхом виділу із товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» та є правонаступником останнього в частині передбаченої розподільчим балансом згідно із ст. 109 Цивільного кодексу України (а.с. 98). Стосовно підстав використання позивачем земельних ділянок, на яких розміщене вказане нерухоме майно, судом встановлено наступне. Перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду регулює стаття 120 Земельного Кодексу України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, у редакції станом на 01.01.2011 року (чинній на момент виникнення правовідносин з набуття позивачем права власності на нерухоме майно розміщене на вказаних земельних ділянках), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Водночас, суд зауважує, що станом на момент судового розгляду справи ч. 2 ст. 120 ЗК України діє у цій же редакції. Крім того, судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» укладено Угоди про порядок користування земельними ділянками та компенсацію орендної плати від 27 січня 2011 року. Так, частина земельної ділянки площею 0, 933 га використовується позивачем відповідно до Угоди №2701-1 від 27 січня 2011 року, укладеної між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (Землекористувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» (Підприємство) про те, що Підприємство набуло власність (у т.ч. нерухомість), що знаходиться на земельній ділянці Землекористувача, тобто розташування нерухомого майна Підприємства на земельній ділянці загальною площею 54, 332 га, що використовується Землекористувачем на підставі Договору оренди від 09 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №040452400001 від 17 листопада 2004 року (а.с. 87-91). На підтвердження права користування земельною ділянкою попереднього землекористувача (ТОВ з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС») позивачем було надано до суду вказаний Договір оренди земельної ділянки терміном дії 49 років (до листопада 2054 року) (а.с. 113-118). При цьому, відповідно до п. 9.2 Договору оренди земельної ділянки, реорганізація юридичної особи - Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Частина земельної ділянки площею 11, 855 га використовується позивачем відповідно до Угоди №2701-2 від 27 січня 2011 року, укладеної між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (Землекористувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» (Підприємство) про те, що Підприємство набуло власність (у т.ч. нерухомість), що знаходиться на земельній ділянці Землекористувача, тобто розташування нерухомого майна Підприємства на земельній ділянці загальною площею 132, 67 га Землекористувача, який користується нею на праві постійного користування землею відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 15 березня 2001 року серії ІІ-ОД №001541, виданого Комінтернівською районною радою (а.с. 91-94). На підтвердження права користування земельною ділянкою попереднього землекористувача (ТОВ з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС») позивач надав до суду Державний акт на право постійного користування землею від 15 березня 2001 року серії ІІ-ОД №001541. Частина земельної ділянки площею 1, 171 га використовується позивачем відповідно до Угоди №2701-3 від 27 січня 2011 року, укладеної між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (Землекористувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» (Підприємство) про те, що Підприємство набуло власність (у т.ч. нерухомість), що знаходиться на земельній ділянці Землекористувача, тобто розташування нерухомого майна Підприємства на земельній ділянці загальною площею 29, 694 га, що використовується Землекористувачем на підставі Договору оренди землі від 31 січня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №040552400001 від 31 січня 2005 року. Враховуючи викладене, а також виходячи з того, що право користування вказаними земельними ділянками попереднього власника нерухомого майна було оформлено належним чином, суд дійшов висновку про те, що позивач використовує земельні ділянки під об'єктами нерухомого майна, які належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2011 року, правомірно в силу приписів чинного земельного законодавства України, зокрема, ст. 120 Земельного кодексу України, тобто на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що й попередній землекористувач. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними твердження про порушення позивачем статей 125, 126 Земельного кодексу України, що вказані у розділі ІІІ Уніфікованої форми акта перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог земельного законодавства від 26 квітня 2014 року, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Під актом перевірки розуміється службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог чинного законодавства суб'єктами господарювання. Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти, висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для відповідного суб'єкту певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний скласти за результатами перевірки акт та не позбавлений права викладати у ньому власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, які приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності виявлених порушень. Таким чином, висновки акта перевірки та дії суб'єкта владних повноважень щодо їх складання не створюють правових наслідків у вигляді зміни чи припинення будь-яких прав суб'єкта господарювання, перевірка якого проводилася, а тому не порушують права суб'єктів, щодо яких вони складені. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З наведених підстав, суд вважає, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial