Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

У жовтні 2013 року позивач звернувся в суд із адміністративним позовом , яким просить визнати протиправними дії інспектора ВДАІ МГБ Кіровоградського МВ капітана міліції Білоус Андрія Вікторовича щодо винесення постанови; скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА2№ 578116 від 06.08.2013 року та закрити провадження в справі, в зв»язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вимоги мотивує тим, що правил дорожнього руху він не порушував, про що зазначив інспектору в протоколі ; небезпеки для інших учасників руху не створював. В»їжджаючи на перехрестя він впевнився у безпечній відстані від автомобіля , переконався що зміна напрямку руху буде безпечною, та здійснив поворот ліворуч , при цьому не порушуючи п.16.6 ПДР. Крім того, його інспектором було також безпідставно звинувачено і про порушення п.16.2 ПДР. При здійсненні повороту ліворуч , пішоходів на пішохідному переході не було , вони зійшли на нього з тротуару, на протилежній частині дороги пізніше, коли його автомобіль вже перетнув пішохідний перехід. В протоколі відсутні свідки правопорушення , а запис на відео , йому ніхто не показував. В протоколі не має даних на пішохода якому нібито-то він створив перешкоду та небезпеку. При написанні пояснення по суті, він також клопотав про відкладення розгляду справи та звернення за правовою допомогою. Його було викликано на 07.08.13 року для розгляду справи, однак постанов була складена 06.08.13 року , що не відповідає дійсності, так як справа відповідачем розглядалась саме 07.08.13 року . Вважає, що оскаржувана ним постанова винесена інспектором безпідставно. Доказів його вини в протоколі належним чином не зафіксовано. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач повідомлявся в порядку ч.9 ст. 35 КАС України, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАІ, ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адміністративної відповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України. В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2013 року посадовою особою, яка має спеціальне звання інспектором ВДАІ МГБ Кіровоградського МВ капітаном міліції Білоус Андрієм Вікторовичем винесена постанова серії АА2 №578116, згідно до якої позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, в зв'язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.9). Згідно постанови, [PERSON], керуючи автомобілем Джиллі , д/з [NUMBER], 04.08.13 року в 11:38 год. в м. Кіровограді , при повороті на ліво на вул.Яновського не надав переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку, а також не надав переваги в русі пішоходам, які переходили проїзну частину дороги, на яку він повертав, порушивши п.п. 16.2, 16.6 ПДР України . У протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний позивачем , останній зазначав, що правил не порушував, заявив письмове клопотання . З матеріалів справи , яка направлена до суду т.в.о . начальника ВДАІ Кіровоградського МВ на запит суду ( протокол, постанова , письмове клопотання) , вбачається, що відповідач дійшов висновку, що позивачем допущено порушення п.п.16.2, 16.6 ПДР України та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, наклавши на [PERSON] стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Предметом спору є правомірність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому докази щодо наявності чи відсутності складу правопорушення повинні визначатися за нормами КУпАП. Як передбачено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник, або вказаних останнім доводів. Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що [PERSON] були надані пояснення, згідно з якими він не погоджувався з тим, що ним порушено ПДР. Незважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі являються також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в постанові не надано жодної оцінки вказаного доказу. Крім цього, ні в протоколі, ні в постанові по справі про адміністративне правопорушення не наведено інших доказів порушення позивачем ПДР. При цьому, в протоколі було вказано додатком відео порушення, проте, на неодноразові запити суду, відповідач не надав відео порушення , на яке послався в протоколі інспектор, тим самим не доказав правомірність прийняття свого рішення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що задоволення позову в частині скасування постанови не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Проте, суд відмовляє у позовній вимозі щодо визнання дій інспектора протиправними , оскільки підставою для скасування спірної постанови є недоведеність відповідачем інкримінованого позивачу правопорушення при розгляді справи в суді, а не вчинення ним протиправних дій під час зупинки позивача та розгляду щодо нього адміністративної справи. Щодо вимог , в частині закриття провадження у справі, то вони задоволенню також не підлягають, оскільки , відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому прийняття рішення щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган чи повноважена особа, яка вирішує питання про притягнення до адміністративної відповідальності. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: partial