Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

15 січня 2014 р. Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати неправомірними та необгрунтованими дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області по винесенню постанови ВП № 38159756 від 13.12.2013 р. про накладення на штрафу у розмірі 1360, 00 грн. та скасувати зазначену постанову. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що постанова відповідача від 13.12.2013 р. про накладення на керівника управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, як уповноваженої особи державного органу, штрафу у розмірі 1360, 00 грн. за невиконання вимог виконавчого листа по справі № 2а-735/2011, виданого 30.07.2012 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з 29.06.2010 р. нараховувати та виплачувати [PERSON] пенсію, підвищену на 30% мінімальної пенсії за віком, розраховану відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, зарахувавши здійснені виплати у розмірі 10% у відповідний період, є неправомірною. При цьому, позивач посилається на те, що штрафні санкції та інші заходи, передбаченні законодавством, застосовуються до боржника на підставі ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин. Натомість, Управлінням Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2а-735/2011 було виконано в межах наявного фінансування, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 р., який набрав чинності 19.06.2011 р., та яким передбачено, що норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, а також, з урахуванням змін, внесених до законодавчих норм, що регулюють призначення цього виду пенсії (в даному випадку, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету», яка набула чинності з 23.07.2011 р.). Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська повідомило відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про стан виконання судового рішення по справі № 2а-735/2011, а саме, про проведення [PERSON] у серпні 2011 року перерахунку пенсії за період з 29.06.2010 р. по 31.08.2011 р.; доплату по перерахунку у розмірі 2 225,53 грн., нарахованою за вересень 2011 р. по додатковій відомості про нарахування по особовому рахунку [NUMBER]; нарахування та виплату [PERSON] у період з 01 вересня по 31 жовтня 2011 р. щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2011 р., а також, про приведення з 01.11.2011 р. пенсійної справи [PERSON] у відповідність до чинного законодавства, згідно якого видатки, необхідні для виконання судових рішень про перерахунок та виплату пенсій, не передбачені бюджетними програмами. Тобто, у зв'язку із зміною законодавства виникли обставини, що виключають можливість повного виконання судового рішення без надходження коштів з державного бюджету. Відповідно, відсутні підстави стверджувати про невиконання боржником судового рішення без поважних причин, у зв'язку з чим, у державного виконавця були відсутні правові підстави для застосування штрафу, а тому позивача вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 16.01.2014 р. за даним позовом відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10.02.2014 року. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, заперечення проти позову не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. У відповідності до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 29.05.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Макаровою Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38159756 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-735/2011, виданого 30.07.2012 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська нараховувати та виплачувати [PERSON] пенсію, підвищену на 30% мінімальної пенсії за віком з 29 червня 2010 року, розраховану відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, зарахувати здійснені виплати у розмірі 10% у відповідний період. У зазначеній постанові боржнику було установлено строк для добровільного виконання рішення - до 05.06.2013 року. Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська листом від 19.06.2013 р. повідомило відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, що на виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження та рішення суду, [PERSON] проведено перерахунок підвищення до пенсії, як дитині війни, та нараховано доплату у розмірі 2 225 грн. 53 коп., сформовану на додаткову відомість. У цьому ж листі боржником зазначено про виникнення обставин, що виключають можливість виконання відповідного рішення суду після 22.07.2011 року в повному обсязі, згідно до Постанови КМУ №745 від 06.07.2011 р., яка набрала чинності 23.07.2011 р. та легітимність якої підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., у зв'язку з чим, пенсійні справи «дітей війни» приведено у відповідність до цих норм (а.с. 33). 20.06.2013 р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Макарова Ю.В. звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі № 2а-735/2011, в якому зазначалося, що боржником - Управлінням ПФУ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська рішення суду по вказаній справі виконано лише в частині здійснення перерахунку доплати до пенсії, відповідно до чого нарахована сума недоплаченої пенсії за рішенням суду складає 2 225,53 грн., але зазначені грошові кошти не перераховані у зв'язку з тим, що у відповідності до паспортів бюджетних програм за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків бюджету, видатки бюджету на погашення заборгованості за рішенням суду на 2013 рік не передбачені. Зазначене свідчить про виникнення обставин, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду в частині виплати нарахованої доплати до пенсії. При цьому, державний виконавець посилається на те, що у зв'язку з відсутністю у посадових осіб органу Пенсійного фонду умислу на невиконання вимог виконавчого документу, до боржника неможливо застосувати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» штрафні санкції, або направити подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а тому єдиним способом виконання судового рішення, з огляду на чинне законодавство, є зміна способу та порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] суми перерахованої пенсії у розмірі 2 225,53 грн. Постановою державного виконавця від 21.06.2013 р. виконавче провадження ВП № 38159756 було зупинено до вирішення судом питання, поставленого у поданні, по суті. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2013 року у задоволенні подання Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська про зміну способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено з огляду на те, що стягувач [PERSON] заперечувала проти його задоволення, посилаючись на неправильність проведеного перерахунку пенсії та визначення їй розміру доплати в сумі 2 225,53 грн. 21.08.2013 р. виконавче провадження ВП № 38159756 поновлено. В цей же день, державним виконавцем на адресу Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська направлено вимогу про необхідність виконання рішення суду по виконавчому листу № 2а-735/2011, та попереджено його про відповідальність за невиконання судового рішення та законних вимог державного виконавця. 30.08.2013 р. старшим державним виконавцем Макаровою Ю.В. прийнято постанову про накладення на Управління ПФУ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання вимог державного виконавця при виконанні виконавчого листа № 2а-735/2011, яка надійшла до боржника 12.09.2013 року за вх. № 4775/16. Вищезазначена постанова була оскаржена Управлінням пенсійного фонду України до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20 вересня 2013року. Постановою суду від 17.10.2013 року позовні вимоги Управління ПФУ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська задоволено частко, постанову старшого державного виконавця ГУ юстиції у Дніпропетровській області Макарової Ю.В. від 30.08.2013 р. про накладення штрафу у сумі 680, 00 грн. скасовано. Не погодившись із зазначеною постановою державного виконавця, Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська 20.09.2013 року звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом. Встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про скасування постанови про накладення штрафу, з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду по справі № 2а-735/2011 було виконано боржником лише в частині нарахування та виплати гр. [PERSON] доплати згідно з постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у вересні 2011 року - в сумі 180,50 грн., у жовтні 2011 року - в сумі 185,40 грн., а також в частині здійснення перерахунку їй пенсії з 29.06.2010 р. по 31.08.2011 р., доплату по якому у сумі 2 225,53 грн. сформовано на додаткову відомість. Проте, зазначені нарахування не були виплачені стягувачу у зв'язку з відсутністю фінансування бюджету Пенсійного фонду України на ці видатки. Таким чином, рішення суду виконано боржником не у повному обсязі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, передбачена ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у відповідності до ч. 1 ст. 89 зазначеного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Таким чином, вказаною нормою закону закріплено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме, невиконання рішення суду без поважних причин. Позивач, як боржник у виконавчому провадженні, повідомляв відділ ДВС про неможливість виплати гр. [PERSON] вже перерахованої суми пенсії, у зв'язку з відсутністю державного асигнування. Такі підстави невиконання рішення суду суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить [PERSON], не є власністю позивача, та не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно ст. 95 Конституції України, виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Згідно з п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень. Такі обставини встановлені і Європейським судом з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини «Войтенко проти України» визнано, що виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу державної виконавчої служби. До аналогічного висновку дійшов Європейський суд у справі «Ромашов проти України». Зокрема, Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не належне виконання своїх обов'язків державними виконавцями. Таким чином, рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, фактично встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань. У цьому контексті слід зауважити, що рішення Європейського суду свідчить, що у багатьох випадках причиною невиконання рішень національних судів була саме відсутність коштів або належного бюджетного фінансування, включаючи відсутність відповідних процедур забезпечення фінансування, як тільки виявляється проблема з виплатою. У цьому зв'язку Європейський суд наголошував, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання рішень національних судів, винесених проти неї, її органів та установ, а також підприємств, якими вона володіє або які контролює. 19.06.2011 р. набрав чинності Закон України від 14.06.2011 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», Прикінцевими положеннями якого встановлено, що норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. 06.07.2011 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету», якою встановлені розміри виплат вказаної категорії громадян. Зазначена постанова набрала законної сили з 23.07.2011 р. Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. визнано конституційним п. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 р., та зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. У цьому Рішенні також зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів всього суспільства. Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р. по справі № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням Правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України визначено, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України. Враховуючи, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Відповідно, судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян мають застосовуватися закони України, нормативно-правові акти відповідних органів державної влади, в тому числі нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які видані в межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік, та інших законів України. Таким чином, зазначеним Рішенням Конституційний Суд України підтвердив легітимність регулювання Кабінетом Міністрів України порядку та розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. За викладених обставин, суд не вважає протиправними дії позивача, як боржника у виконавчому провадженні, щодо нарахування виплат, належних стягувачу, у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Також, з огляду на виконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення в частині нарахування та виплати гр. [PERSON] доплати за вересень та жовтень 2011 року, а також нарахування доплати по перерахунку за період з 29.06.2010 р. по 31.08.2011 р., яку віднесено на додаткову відомість та не виплачено через відсутність фінансування зазначених видатків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до керівника управління Пенсійного фонду в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська штрафу, передбаченого ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання судового рішення в частині виплати стягувачу нарахованої суми не залежить від волі боржника у виконавчому провадженні, а отже, судове рішення в цій частині не виконано з незалежних від нього причин, які є поважними, та виключають відповідальність боржника. Разом з тим, зазначені обставини не звільняють Державу Україна від обов'язку виконати судове рішення щодо виплати стягувачу [PERSON] нарахованих боржником коштів після проведення фінансування зазначених видатків з Державного бюджету України. При цьому, з огляду на неоднозначність чинного законодавства, яке, з одного боку, покладає на державного виконавця обов'язок вживати заходи щодо виконання судового рішення, в тому числі шляхом накладення на боржника штрафних санкцій у разі невиконання ним судового рішення без поважних причин, а з іншого, неможливість застосування таких санкцій до боржника, який вчинив всі залежні від нього дії щодо виконання судового рішення, але виконав його не у повному обсязі з поважних причин, суд не вбачає достатніх підстав для визнання неправомірними (протиправними) дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, і вважає у даному випадку достатнім способом захисту порушених прав позивача скасуванням оскаржуваної постанови. За викладених обставин у їх сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial