Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та провести виплату допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за 2013 рік. В даній справі постановою суду першої інстанції в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позову. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що до суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь в справі не прибули, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, відсутні клопотання про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. В порядку ч.1ст.41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно нарахував та здійснив виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме, громадянином , евакуйованим у 1986 році із зони відчуження. Позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області та отримує щорічну допомогу на оздоровлення. [PERSON] за 2013 рік отримав щорічну допомогу на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 75 грн. Відповідно до абз.7 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, евакуйованій у 1986 році із зони відчуження виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 3 мінімальних заробітних плат. Разом з тим, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України за Законами України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України). Відповідно до ч. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році положення ст. 48 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Колегія суддів зазначає, що в 2013 році Кабінетом Міністрів України окремої постанови щодо визначення розмірів допомоги на оздоровлення, не приймалося. Постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, прийнята на виконання Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», також не встановлює розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян». Посилання відповідача на те, що виплата зазначеної допомоги повинна здійснюватися відповідно до урядової постанови від 12.07.2005 № 562 є необґрунтованими, оскільки застосування зазначеної постанови було розраховано лише на бюджетний період в 2005 році. Таким чином, відповідач, нараховуючи позивачу допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 № 562, діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства. Таким чином, висновки суду першої інстанції про правомірність дій Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області є помилковими. У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: granted