Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, згідно якого просить скасувати постанову про накладення штрафу від 26 травня 2010 року ВП №19102084. Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з поданням до суду заяви про роз'яснення постанови, державному виконавцю було подано клопотання про зупинення виконавчого провадження до розгляду Львівським окружним адміністративним судом цієї заяви про роз'яснення постанови суду. Заяву було подано у зв'язку із тим, що резолютивною частиною постанови не визначено величини, з якої слід проводити обчислення розміру надбавки, а виконання виконавчого листа без роз'яснення судового рішення є неможливим. Проте, 31 травня 2010 року на адресу державного виконавця надійшла постанова про накладення штрафу. Просить позов задовольнити. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2010 року в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу відмовлено. Позивач не погодився із таким судовим рішенням суду першої інстанції і оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. Посилаючись у поданій апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не були враховані викладені в адміністративному позові доводи, просить скасувати постанову суду першої інстанції. Особи, які беруть участь у справі, не направили в судове засідання представників, хоча були повідомлені у встановленому законом порядку та належним чином про дату, час та місце судового засідання, а також від них відсутні клопотання про розгляд справи за участі їх представників. В зв'язку з наведеним та у відповідності до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно змісту постанови про накладення штрафу ВП №19102084 від 26 травня 2010 року, її винесено у зв'язку з невиконанням Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова постанови суду по справі №2а - 6437/08, і Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова в свою чергу не заперечувало факту невиконання судового рішення. Тому, державним виконавцем на підставі ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про накладення штрафу Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, штраф на боржника у виконавчому провадженні накладено в порядку і розмірах, встановленому законом, тому позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити. Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд ухвалює рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими доказами. Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції не було дотримано вимоги вищевказаної правової норми з огляду на наступне. Як було встановлено та підтверджено матеріалами справи, на виконанні підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавчий лист №2а - 6437/08, виданий 15 квітня 2010 року Львівським окружним адміністративним судом, згідно з яким Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова зобов'язано нарахувати на користь Стойка О. І. підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди із 09 липня по 31 грудня 2007 року та із 22 травня по 31 жовтня 2008 року з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених за вказані періоди сум. Виконавче провадження відкрито постановою від 11 травня 2010 року і надано боржнику строк до 18 травня 2010 року для добровільного виконання судового рішення. В свою чергу позивач (боржник у виконавчому провадженні) 07 червня 2010 року звернувся до відповідача з листом №4102/06 - 14, яким повідомив про подання до Львівського окружного адміністративного суду заяви про роз'яснення судового рішення. Даючи правову оцінку доводам сторін, колегія суддів апеляційного суду виходить із такого. Відповідно до ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчий дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Як убачається із положень частини 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби підсудні окружним адміністративним судам, за винятком адміністративних справ щодо оскарження дій, рішень чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 ч. 1 вказаної статті Кодексу. Такі ж положення викладені і у частині 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім цього, відповідно до ст. 181 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Тобто, у даному випадку адміністративний позов пред'явлено до особи, яка не може бути відповідачем, як суб'єкт владних повноважень в розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За наведених обставин колегія судів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог із цих підстав.

Результат розгляду: denied