Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач - [PERSON] звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського міського центру зайнятості про зобов'язання вчинення певних дій. Відповідно до позовної заяви просить суд зобов"язати Рівненський міський центр зайнятості скорегувати початок виплати допомоги по безробіттю у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України "Про загальнообв"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а саме початком вважати 6 грудня 2013 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала, подала письмові заперечення та зазначила, що дії Рівненського міського центру зайнятості по виплаті допомоги по безробіттю [PERSON] є правомірними та такими, що не суперечать чинному законодавству України. Просила суд відмовити в задоволенні адміністративного позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Матеріальне забезпечення громадян на випадок безробіття регулюється Законом, а саме відповідно до ч.3-4 ст.22 Закону України "Про загальнообв"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років. Але в залежності від причини звільнення з роботи громадянина тривалість виплати допомоги по безробіттю може бути припинена, відкладена, скорочена відповідно до ст.31 Закону. Згідно поданої [PERSON] трудової книжки (копія в матеріалах справи) він звільнений з роботи з Рівненського міського центру творчості учнівської молоді 27 листопада 2013 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п.З ст.40 КЗпП України. Відповідно до частини 2 ст.22 Закону застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. У разі звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами відповідно до п.2 частини 5 ст.31 Закону тривалість виплати допомоги по безробіттю, скорочується на строк до 90 календарних днів. Як встановлено судом, [PERSON] звернувся до Рівненського міського центру зайнятості 29 листопада 2013 року і визнаний в установленому Законом України «Про зайнятість населення» безробітним (копія персональної картки та заяви про надання статусу безробітного в матеріалах справи). Виплата допомоги по безробіттю була призначена з 6 грудня 2013 року (копія Додатку №2 рішення прийняті територіальним органом щодо зареєстрованого безробітного). Відповідно до п.2 частини 5 ст.31 Закону тривалість виплати допомоги по безробіттю гр.[PERSON] була скорочена на строк до 90 календарних днів з 06.12.2013р. по 05.03.2014р. (копія Додатку №2 - рішення прийняті територіальним органом щодо зареєстрованого безробітного). Згідно з п.2.7 Наказу N 307, 20.11.2000р., Міністерство праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" без урахування страхового стажу в розмірі, установленому законодавством, визначається допомога по безробіттю для таких категорій безробітних: - особам, звільненим з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, військовослужбовцям, зазначеним у пункті 2.1 цього Порядку, та іншим особам, звільненим з останнього місця роботи (служби) у зв'язку із застосуванням до них заходів дисциплінарного впливу, - виплата починається з 91 календарного дня. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд зазначає наступне. Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення частин першої і другої статті 55 Конституції України про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та статті 2 Закону України ""Про судоустрій і статус суддів"" від 7 липня 2010 року про те, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Водночас, частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Доводи позивача про порушення його права в подальшому не грунтуються на вимогах закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які порушення охоронюваних прав, свобод та інтересів позивача відповідачем, відтак в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied