Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

[PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулися до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Донецькій області (далі по тексту - відповідач), третя особа КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» про визнання дій неправомірними та скасування вимоги № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року. Позовні вимоги обґрунтували тим, що відповідачем в КП«Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» була проведена ревізія фінансово - господарської діяльності за період з 01.10.2011 року по 31.07.2013 року. За результатами перевірки відповідачем був складений акт, який був підписаний начальником КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» без заперечень. На підставі вищезазначеного акту відповідачем була сформована вимога до КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року, в який вказується що за результатами виявлених порушень підприємству необхідно виконати ряд заходів, спрямованих на усунення вказаних порушень, в тому числі і вирішити питання про притягнення до відповідальності винних в порушеннях осіб, а також викладена вимога про прийняття заходів щодо відшкодування сум. Оскільки [PERSON] працював на підприємстві до 01 серпня 2012 року на посаді начальника, [PERSON] працював з 01.08.2012 року по 20.03.2013 року на посаді виконуючого обов'язки начальника, а [PERSON] працює на даному підприємстві в якості головного бухгалтера в даний час, позивачі вважають що вищевказаною вимогою можуть бути порушені їхні права, зокрема вони можуть бути притягнути до майнової відповідальності і тому вони звернулися з даним позовом до суду. Просять визнати неправомірною та скасувати вимогу № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року. У судовому засіданні позивач та представник позивачів пояснили, що їхні права порушені оскаржуваною вимогою тому, що в подальшому можливо з них будуть стягнути відповідні суми вказані у вимозі. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечував та вказував що при проведенні перевірки, складання акту та вимоги його посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені законами України. До того ж, оскаржувана вимога спрямована та стосується юридичної особи КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління», а не позивачів які є фізичними особами і права яких оскаржуваною вимогою не порушені. В позові просили відмовити. Представники третьої особи по суті позовних вимог позов підтримали та пояснили, що вони також вважають оскаржувану вимогу неправомірною. Але, оскільки ця вимога є правовим актом індивідуальної дії і спрямована вона виключно юридичної особі - КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» то вважають що оскаржуваною вимогою права позивачів не порушуються та з позовом звернулися не ті особи, які мають на це право. Пояснили, що КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління», як юридична особа до якої ця вимога була адресована, також звернулося з аналогічним позовом до суду. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. Позивачами є фізичні особи. Фізична особа [PERSON]. З 18.08.1992 року по 01.08.2012 року працював начальником КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» (т.1 а.с. 65-69). Фізична особа [PERSON]. З 02.08.2012 року працював виконуючим обов'язки начальника КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» (т.1. а.с. 18-19). Фізична особа [PERSON] З 18.04.1972 року працює головним бухгалтером КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» (т.1 а.с. 63). Відповідач - Державна фінансова інспекція в Донецькій області є юридичною особою код ЄДРПОУ 22006090 та суб'єктом владних повноважень (т.1 а.с.60). Третя особа - КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 05393725, діє на підставі статуту(а.с.33, 22-31). Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні. Відповідно до статті 1 цього Закону здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України. Згідно з пунктом 1 цього Положення державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Основними завданнями Держфінінспекції України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування (пункт 3 Положення). Відповідно до ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, спір за участю суб'єкта владних повноважень з приводу реалізації його компетенції в сфері державного фінансового контролю належить до компетенції адміністративних судів та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Маріупольською об'єднаною державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління за період з 01.10.2011 року по 31.07.2013 року. За результатами ревізії був складений акт № 05-860 від 16.09.2013 року в якому встановлено ряд порушень та недоліків та який був підписаний без заперечень начальником Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління (т.1 а.с.143-192). Відповідно до п.6 Положення про державну фінансову інспекцію, з метою усунення виявлених порушень та попередження їх виникнення в подальшому, начальником Маріупольської об'єднаної державної фінансової інспекції була прийнята вимога до начальника Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління № 26-01-34/1497 від 19.09.2013 року (т.1 а.с.138-142). Зокрема у вищезгаданої вимозі від начальника Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління вимагається: - встановити посадові оклади працівникам згідно регіональної угоди між Донецькою облдержадміністрацією, профспілковими об'єднаннями Донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2011-2012 роки та провести донарахування та виплатити працівникам посадові оклади у сумі 273945,19 грн. - 2 працівникам нараховано та виплачено премію за огляд охорони праці, які фактично не приймали участь у виконанні завдання, що призвело до зайвої виплати премії у сумі 1900,00 грн. - 3 працівникам нараховано та виплачено премію за розміщення реклами, які згідно посадових обов'язків не займаються підготовкою, розміщенням, збереженням реклами, наданням платних послуг, що призвело до зайвої виплати премії у сумі 1350,00 грн. - проведено нарахування та виплату доплати за розширення зони обслуговування 10 працівників без наявності вакантної посади в штатних розписах Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління, що призвело до зайвої виплати доплати за розширення зони обслуговування у сумі 24807,46 грн. - проведено нарахування та виплату 2 водіям доплата за суміщення посади слюсаря 4,5 розряду (які не мають професійно - технічну освіту), що призвело до зайвої виплати доплати за суміщення професій у сумі 14595,63 грн. - безпідставно відшкодовано витрати на відрядження 1 працівнику на суму 320,37 грн. - внаслідок зайво нарахованої заробітної плати зайво проведено нарахування на заробітну плату та перераховано внесків до державних цільових фондів на суму 15922,40 грн. - завищено загальну вартість виконаних ремонтно - будівельних робіт та зайво перераховані кошти підрядникам на загальну суму 8160,61 грн. та на загальну суму 87,88 грн. - до складу загальногосподарських витрат віднесено витрати по ремонту газопроводу, живлячий пєскосушку трамвайного депо № 3 в м. Маріуполь, яка не знаходиться на балансі Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління на загальну суму 7278,00 грн. - Комунальним підприємством «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління» були списані будівельні матеріали на капітальний та поточний ремонт будівель та електротранспорт, які знаходилися у нього на балансі без розроблення документів, за якими визначаються виявлені дефекти та фізичні обсяги робіт (дефектний акт із зазначенням умов виконання робіт), що призвело до необґрунтованого списання будівельних матеріалів на загальну суму 203801,45 грн. Стягнути з осіб винних в необґрунтованому списанні будівельних матеріалів кошти в сумі 203801,45 грн. у порядку та розмірах встановлених ст..ст. 133-136 КЗпП України. Як вказувалося вище, предметом позову є визнання неправомірною та скасування саме вимоги № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року. Судом було встановлено, і ця обставина не заперечується сторонами, що оскаржувана вимога винесена на адресу КП «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління». Вимога № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року є правовим актом індивідуальної дії. Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп „Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді. Постановою Верховного Суду України від 01.12.2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Б" до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство транспорту та зв'язку України, Державна адміністрація залізничного транспорту "Укрзалізниця", про визнання частково незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 415. Верховний Суд України не погодився з висновками судів щодо порушення спірною постановою охоронюваних законом прав та свобод позивача та, зокрема, зазначив, що, вирішуючи цей спір, суд зобов'язаний був за критеріями юридичної природи цього акта управління визначитися щодо належності його до нормативно-правових актів чи до правових актів індивідуальної дії та навести у своєму рішенні відповідні доводи. На цю ж саму обставину звертає увагу Вищій адміністративний суд України в своєму інформаційному листі від 01.06.2010 року № 781/11/13-10. Нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування. Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Листом № 26-01-2/2488 від 12.12.2013 року Маріупольська державна фінансова інспекція повідомила суд про те, що за наслідками інформування про результати ревізії прокуратуру м.Маріуполя 19.09.2013 року № 26-01-3/1498 та Маріупольське МУ ГУМВС України в Донецькій області 19.09.2013 року № 26-01-3/1499 відомості до ЄРДР не вносились. Матеріали ревізії до правоохоронних органів не передавалися (т.1 а.с.136). Відповідно до письмових пояснень представників третьої особи Комунального підприємства «Маріупольське травмайно - тролейбусне управління, відносно позивача [PERSON] та [PERSON] протоколи про адміністративне правопорушення не складалися, питання про відшкодування матеріальної шкоди не порушувалося. Проаналізувавши та оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази стосовно порушення будь-яких прав позивачів [PERSON] та [PERSON] оскаржуваною вимогою, суд приходить до висновку що права вказаних позивачів оскаржуваною вимогою не порушувалися і оскаржувана вимога, яка є правовим актом індивідуальної дії, не стосується їхніх прав. Відносно позивача [PERSON] судом було встановлено, що на підставі акту ревізії та протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], Державної фінансовою інспекцію в Донецькій області була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за статтею 164-2 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн. (т.1 а.с.108-109). Позивач [PERSON], скориставшись своїм правом, наданим йому ст..55 Конституції України, оскаржив вказану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, до місцевого загального суду. Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 30.10.2013 року провадження у справі за адміністративними позовом [PERSON] до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про визнання незаконною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення було зупинено до набрання законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду у адміністративний справі № 805/14347/13-а (т.1 а.с.110). Таким чином, позивач [PERSON] скористався своїм правом на відновлення порушених прав та звернувся з цього приводу до суду у встановленому процесуальним законом порядку. Отже, підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку що із зазначеним позовом звернулися не ті особи, яким належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, оскільки оскаржувана вимога № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року є правовим актом індивідуальної дії та спрямована чітко визначеної особі яка не є позивачем у даній справі, слід відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідно до ст.94 КАС України, сплачений судовий збір поверненню на користь позивачів, не підлягає. Враховуючи викладене, на підставі положень Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні",

Результат розгляду: denied