Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України у Кіцманському районі Чернівецької області (далі - позивач або УПФУ) звернулось до адміністративного суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач або ФОП [PERSON]) недоїмки зі сплати страхового внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 639,53 грн. Судом, у відповідності до вимог ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) застосовано скорочене провадження в справі про що відповідачу було направлено відповідну ухвалу та запропоновано подати заперечення на позов, або заяву про визнання позову. Ухвала про відкриття скороченого провадження у справі направлялась відповідачу за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру. Вказане поштове відправлення повернулось до суду з поміткою " за закінченням терміну зберігання ". Отже, строки для надання заперечень відповідачем, передбачені ч. 3, ст. 183-2 КАС України, закінчились. Оскільки заперечень з боку відповідача не надходило, суд, згідно п.3 ч.5 ст.183-2 КАС України, розглядає справу у порядку скороченого провадження. Відповідно до змісту позову та додатків до нього, вимоги позивача обґрунтовуються наступними обставинами. ФОП [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, доходи якого оподатковувались за спрощеною системою оподаткування (єдиний податок), та згідно із положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), на момент виникнення спірних правовідносин, був платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески). Відповідно до вимог Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98 (далі - Указ № 727/98) 42 відсотки від суми єдиного податку перераховуються відділенням державного казначейства на рахунок органу Пенсійного фонду. Оскільки зазначена частина єдиного податку є меншою від суми мінімального страхового внеску, Законом № 1058-ІV встановлено обов'язок фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку, здійснювати доплату, розмір якої є різницею між розміром мінімального страхового внеску та сумою страхового внеску, сплаченого під час перерахування на рахунок державного казначейства суми єдиного податку. Всупереч цьому, відповідачем не здійснюються зазначені доплати. Відтак, за відповідачем рахується заборгованість за липень - грудень 2010 року в сумі 639,54 грн. Позивач просить стягнути суму заборгованості з ФОП [PERSON] У зв'язку із зазначеним, на підставі ст.106 Закону №1058, з метою сплати заборгованості, УПФУ на адресу відповідача направлено вимогу від 09.02.2011 р., № 1332, яка ним отримана 18.03.2011 року . Однак вжиті заходи не призвели до погашення наявної заборгованості. Відповідач заяву про визнання позову або заперечення на позовну заяву не надіслав. Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків. Статтею 106 цього ж Закону у редакції, чинній на момент виникнення боргу, встановлено право Пенсійного фонду та його територіальних органів звертатись до суду з позовами про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків. Крім того, пунктом 7 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Виходячи з того, що недоїмка відповідача виникла у період до 01 січня 2011 р., УПФУ має право звернутись з даним позовом до суду. ФОП [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та на момент виникнення боргу був платником єдиного податку. До правовідносин стосовно сплати страхових внесків фізичними особами-підприємцями, які є платниками єдиного податку, застосовувались положення Закону №1058-ІV та Указу № 727/98, який був чинний на момент виникнення боргу. Згідно із п. 3, ст. 11 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення боргу) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тобто, вони є застрахованими особами. Згідно із п.5, ст. 14 одночасно вони є і страхувальниками, а в силу положень ст. 15 зазначеного Закону є платниками страхових внесків. Пунктом 2 Указу № 727/98 встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують 42 відсотка суми єдиного податку до Пенсійного фонду України. Тобто, визначена частина суми єдиного податку перераховується до Пенсійного фонду як страховий внесок, що сплачується фізичною особою підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до ч.2 Указу №727/98 ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Відповідно до п. 2, розділу І Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року № 2461-VI змінено підпункт 4, п. 8 XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV. Відповідно до зазначених змін фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Суми вказаних доплат розраховуються відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1. З 01.07.2010 року розмір мінімального страхового внеску складав 294,82 грн., з 01.10.2010 року - 301,12 грн., з 01.12.2010 року - 306,10 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір страхових внесків, який включається до суми єдиного податку та перераховується в подальшому до Пенсійного фонду, є меншим від встановленого законом розміру обов'язкового до сплати мінімального страхового внеску. Враховуючи це, законодавець встановив обов'язок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, з урахуванням сплаченої суми страхового внеску у складі єдиного податку здійснювати доплату страхових внесків, внаслідок чого загальна сума страхового внеску, сплачена таким суб'єктом підприємницької діяльності, дорівнюватиме сумі мінімального страхового внеску, встановленого Законом. Враховуючи, що доплата страхового внеску за своєю правовою суттю є страховим внеском, то порядок, строки її обчислення, нарахування і виплати, а також процедура примусового стягнення регулюються тими ж правовими нормами, що застосовуються у випадку нарахування, обчислення, сплати та стягнення страхових внесків. Відповідно до ч. 6, ст. 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Для фізичних осіб-підприємців базовим звітним періодом є квартал. Таким чином, строк сплати страхових внесків за 2010 рік настав. Судом встановлено, що УПФУ нараховано ФОП [PERSON] суму по сплаті страхових внесків за липень-грудень 2010 року у розмірі 733,26 грн. На момент розгляду справи у суді відповідач наявну заборгованість по сплаті страхових внесків у повному обсязі не погасив. Тобто, з викладеного слідує, що борг ФОП [PERSON] по страховим внескам складає 639,54 грн., що зокрема підтверджується карткою особового рахунку. На підставі ч. 2, ст. 106 цього ж Закону сума вчасно не сплачених страхових внесків відповідача визнається недоїмкою. УПФУ в порядку, визначеному ст.106 Закону № 1058-IV сформовано та надіслано відповідачеві вимогу про сплату боргу №1332 від 09.02.2011 р. Згідно із положеннями цієї ж статті боржник протягом 10 робочих днів з дня отримання таких вимог має право оскаржити її до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або до суду, узгодити її з УПФУ у порядку, встановленому Пенсійним фондом, або сплатити суму боргу, вказану у вимозі. Із наявних матеріалів справи випливає, що ФОП [PERSON] не вчинив жодної з вищеперелічених дій. Відтак, строк, встановлений Законом № 1058-IV на оскарження вимог про сплату боргу, сплив. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити нараховані йому суми доплати до страхових внесків за період липень-грудень 2010 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що недоїмка відповідача зі сплати страхових внесків підлягає стягненню, а тому позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

Результат розгляду: granted