Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

До суду з адміністративним позовом звернулось приватне сервісне підприємство "Ньютон-Транс" до управління Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті в Черкаській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.10.2013 року № 013191. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач своїми діями порушив вимоги Закону України "Про автомобільний транспорт". Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що постанова № 013191 від 14.10.2013р. про накладення адміністративно-господарського штрафу в сумі 340 грн. за порушення режимів праці та відпочинку (згідно даних тахографа) винесена відповідачем неправомірно. Позивач вважає, що ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» не передбачено обмежень щодо тривалості керування автомобілем водіям. Також позивач зазначає, що законодавством України не передбачено щодо внутрішніх перевезень наявністі та обов'язковість ведення тахокарт водіями при здійсненні перевезень вантажів у внутрішньому сполученні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив. На 213 км а/д Р-06 Ульянівка - Миколаїв 19.09.2013 року о 15 год. 05 хв. працівниками управління Укртрансінспекції під час проведення перевірки автомобіля “VOLVO”, д.н.з. [NUMBER], який належить ПСП «Ньютон-Транс», під керуванням водія [PERSON], що здійснював вантажні перевезення, виявлено порушення режимів праці та відпочинку водієм [PERSON] (згідно тахокарт 05.09.2013р. по 06.09.2013р.) внаслідок чого порушив абз. 8 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та вимог наказу Міністерства транспорту і зв'язку України від 07.06.2010 року № 340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів». За результатами перевірки складено акт № 045179 від 19.09.2013р. про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. На підставі даного акту перевірки 14.10.2013 року винесено постанову № 013191 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 340 грн. В подальшому не погоджуючись з вищевказаною постановою управління Укртрансінспекції у Черкаській області позивач оскаржив її до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (скарга а.с. 21-26). Рішенням Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті від 06.11.2013р. № 6078/8/15-13 у зв'язку з пропущенням строку подання скарги, постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій від 14.10.2013р. № 013191 залишено без змін, а скаргу без задоволення. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001р. № 2344-III (далі-Закон № 2344-III ). Відповідно до п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті № 1567 від 08.11.2006 року, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 34 Закону №. 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Статтею 47 Закону №. 2344-III передбачено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов'язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об'єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування. Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Статтею 49 Закону № 2244 передбачено, що водій транспортного засобу зобов'язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень. Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» - наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 7 червня 2010 року № 340 - розроблено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів. Вказане Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п. 1.3 Положення № 340). Пунктом 6.1 Положення № 340 визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Якщо за умовами роботи не може бути додержана встановлена для водіїв щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Рішення про запровадження підсумованого обліку робочого часу приймається Перевізником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). У разі підсумованого обліку робочого часу водія нормальна тривалість робочого дня (зміни) не може перевищувати 10 годин. (п. 2.3 Положення № 340). При цьому, змінний період керування водія, включаючи надурочні роботи, не повинен перевищувати 9 годин (п. 3.1 Положення № 340). У свою чергу, відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» розроблено наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 24 червня 2010 року № 385 «Про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті». Вказана Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах, які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширювалась на суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Ця Інструкція поширюється на суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п. 1.3 Інструкції № 385). Відповідно до п. 3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. При цьому, пунктом 3.6 Інструкції № 385 визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема: дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом, а також - наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа. Як вбачається з акту перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час виконання перевезення вантажу, перевізником допущено порушення режимів праці та відпочинку за 05.09.2013р. та 06.09.2013р., відповідно до наданих тахокарт (а.с. 78), з якої вбачається, що водій [PERSON] керував транспортним засобом близько 15 годин, чим і порушив нормативи Положення № 340 та в свою чергу абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону № 2244. Абзацом 8 частини 1статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів застосовується штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Посилання позивача на ту обставину, що вказані Положення № 340 та Інструкція № 385 поширюються лише на транспортні засоби, які призначаються для міжнародних перевезень, є необґрунтованим, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Таким чином, постанова від 14.10.2013р. № 013191 відповідає вимогам закону, і при її прийнятті відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted