Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 06 березня 2014 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 березня 2014 року. Позивач - [PERSON] звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Управління МВС України на Львівській залізниці, якою просить: - вважати недійсним рішення керівництва Управління МВС України на Львівській залізниці № 4/4333 від 06.11.2013 року про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій; - зобов'язати керівництво Управління МВС України на Львівській залізниці визнати позивача учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразця; - період перебування у Вірменській РСР при обчисленні вислуги років провести із розрахунку один місяць за три місяці. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог повністю з мотивів наведених у запереченні на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 вересня 2013 року подав до Управління МВС України на Львівській залізниці рапорт про визнання його учасником бойових дій разом з необхідним пакетом документів, який підтверджує факт відрядження його для проходження служби в МВС Вірменії, а саме в м.Сісіан у 1989 році. Листом керівництва УМВС України на Львівській залізниці №4/4333 від 06.11.2013 року позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року в якій Вірменська РСР відсутня в переліку держав, де проходили бойові дії. Позивач стверджує, що в період з 1988 року по 1990 рік навчався на стаціонарній формі навчання у Могильовській середній спеціальній школі транспортної міліції МВС СРСР. Будучи курсантом вказаного навчального закладу, разом з іншими співробітниками міліції, за рішенням уряду колишнього СРСР, залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану при вирішенні збройних конфліктів, нормалізації ситуації, відновлення законності та правопорядку на території Вірменської Радянської Соціалістичної Республіки, яка входила до складу колишнього СРСР. Так, в період з 05 березня по 04 червня 1989 року, згідно наказу начальника Могильовської середньої спеціальної школи транспортної міліції МВС СРСР № 71 від 03.03.1989 року, [PERSON] було відряджено в м. Сісіан Вірменської РСР для виконання спеціального завдання з врегулювання міжнародного конфлікту в районі надзвичайного стану та захисту населення де перебував протягом 92-х діб. В цей час там відбувався Нагірно-Карабаський конфлікт між азербайджанським та вірменським населенням, для подолання якого і були введені збройні сили та підрозділи МВС СРСР. Під час проходження служби в Вірменській РСР [PERSON] в бойовій екіпіровці, зі зброєю та правом на її застосування, виконувалися завдання по охороні державних установ, захисту мирного населення вірменської національності на блок-постах від можливих збройних нападів та насилля з боку конфліктуючих сторін. Також, в складі слідчо-оперативної групи бригади МВС СРСР, яка займалась розкриттям злочинів скоєних на ґрунті неприязних відносин, залучався для затримання підозрюваних осіб та проведення по місцю їх проживання обшуків з метою вилучення зброї, вибухівки та інших речових доказів. За час проходження служби під час виконання спеціального завдання на території Вірменської РСР нагороджувався Почесною грамотою за відмінне виконання спеціального завдання по охороні громадського порядку. Вважає, що висновок УМВС України на Львівській залізниці є безпідставний, оскільки він не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суперечить Постанові КМ України від 08.02.1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не базується на інших доказах. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішеннями Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, і якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Перелік таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановою КМ України від 08 лютого 1994 року № 63. Такі країни, як: Союз РСР, Азербайджанська РСР, Вірменська РСР та Грузинська РСР в даний перелік не входить. У переліку постанови КМ України № 63 від 08.02.1994 року є графа: інші країни - після грудня 1979 року - 6 (примітка), де сказано, що Генеральним Штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний Штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Також, необхідно зазначити, що Україна не є правонаступником СРСР, за рішенням уряду якого [PERSON] в період з 05.03.1989 року по 04.06.1989 роки згідно наказу начальника Могильовської середньої спеціальної школи транспортної міліції МВС СРСР № 71 від 03.03.1989 року, був відряджений в м. Сісіан Вірменської РСР для виконання завдання з врегулювання міжнародного конфлікту в районі надзвичайного стану та захисту населення. Воєнний час та надзвичайний час оголошується згідно з чинним законодавством відповідної країни. Судом встановлено, що на території Вірменської РСР у вказаний період проходження служби [PERSON] воєнний час не оголошувався. Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" №1545-ХІІ від 12.09.1991року, було встановлено, що "до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України", це ж саме підтверджується і Законом України "Про правонаступництво України" №1543-ХІІ від 12.09.1991року. Тобто, до моменту введення в дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме з 01.01.1994 року (відповідно до Постанови ВРУ №3552-ХІІ від 22.10.1993року), на території України діяли акти законодавства Союзу РСР, відповідно до яких позивач не мав права на визнання його учасником бойових дій та на отримання посвідчення встановленого зразка. А після прийняття зазначеного Закону, позивач не отримав такого права в зв'язку з тим, що відповідно до Конституції України, дія даного Закону почалась з 22.10.1993 року і не має зворотної дії в часі. З врахуванням вищенаведеного, зокрема того, що позивач не брав участі в бойових діях у воєнний час на території держав, які вказані в Переліку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63, суд приходить висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied