Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласунка - плюс" звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ласунка - плюс" задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Представники позивача заперечували проти задоволення вищевказаної апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити вищевказаний адміністративний позов, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Як вірно встановлено судом першої інстанції, працівниками головного управління Міндоходів у Чернівецькій області 15.10.2013 року було проведено фактичну перевірку господарських одиниць, що належать ТОВ "Ласунка-плюс" та складено акт перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності торгових патентів і ліцензій тощо. Перевіркою було встановлено, зокрема, не забезпечення друку фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій - 3 шт. (23.05.2013 року, 16.07.2013 року та 03.09.2013 року), не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки та нездійснення обліку готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень на підставі фіскальних чеків РРО у книгах обліку розрахункових операцій. Вказаним, як вважають податківці, порушені вимоги визначені пунктом 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637. За результатами розгляду акту перевірки Хотинською ОДПІ було винесено податкове повідомлення - рішення від 28.10.2013 року № 0001172202 на суму штрафних (фінансових) санкцій - 66970,20 грн. Задовольняючи вищевказаний адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову не довів, що діяв у межах Закону, а тому дії відповідача щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення є протиправними, а рішення за цих обставин повинно бути скасоване. Колегія суддів частково погоджується з вищевказаним висновком. Щодо порушення вимог, встановлених пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, а саме, не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки на суму 5555,79 грн., судом встановлено, що вищевказана готівка в сумі 5555,79 грн. до каси підприємства не надходила, оскільки на цю суму не було проведено розрахункових операцій із споживачами, а мали місце допущення помилок у роботі з РРО, які належним чином зафіксовані в актах, надані до перевірки 15.10.2013 року та містяться в матеріалах справи. За всі дні, зокрема 24.12.2012р., 04.02.2013р., 08.02.2013р., 05.04.2013р., 19.07.2013р., 19.09.2013р., в ході перевірки позивачем на підтвердження факту відсутності розрахункових операцій (допущених помилок при проведенні розрахункових операцій) було надано, складені під час здійснення помилкових операцій по РРО, відповідні акти. До вказаних актів додано оригінали помилкових чеків РРО та чеків службової видачі грошей на суми помилки, які було зроблено касиром для приведення у відповідність даних Z - звітів з наявною готівкою. Після виправлення помилки касиром було вибито та роздруковано належні розрахункові документи, які видані споживачам. Копії актів та чеків до них додані до акту перевірки. Тобто, вся фактично отримана у ті дні готівка була належним чином оприбуткована до каси підприємства. Стосовно не забезпечення друку фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій - 3 шт. (23.05.2013 року, 16.07.2013 року та 03.09.2013 року), колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Згідно з п.4 ст.17 вказаного Закону у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій за рішенням відповідних органів державної податкової служби України до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій. Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче. Враховуючи, що згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз. Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у п.4 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій. Аналогічна позиція також викладена Верховним судом України у рішенні №21-89а13 від 16.04.13р. Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. В даному випадку до позивача потрібно застосувати фінансову санкцію в розмірі 340 грн., як за одне порушення, натомість суд першої інстанції взагалі скасував будь які фінансові санкції за дане порушення. Щодо нездійснення обліку готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень на підставі фіскальних чеків РРО у книгах обліку розрахункових операцій, колегія суддів зазначає наступне. Порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року (далі -Положення). Оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (пункт 1.2 Положення). Відповідно до пункту 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки). Виходячи з системного аналізу норм Положення вбачається, що процедура оприбуткування готівки в касах полягає не лише в роздрукуванні фіскального чеку, а і в своєчасному здійсненні запису в книзі обліку розрахункових операцій на підставі відповідного Z-звіту. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено та визнано представником позивача, що 23.05.2013 р. проведено через РРО фн. - 2411000671 , Z - звіт №401 на суму 7634,25 грн., готівка оприбуткована до каси підприємства за ордером № 177 від 23.05.2013 р. у сумі 7634,25 грн., в книзі обліку розрахункових операцій неоприбутковано 7634,25 грн. Згідно з пунктом 7.3 Положення відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку. Абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачено, що за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до юридичних осіб всіх форм власності, фізичних осіб-громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійних представництв нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. Таким чином, відповідач правомірно нарахував штрафні санкції за вказане порушення, а рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38171,25 грн. є правомірним, тому постанова суду першої інстанцій підлягає скасуванню в цій частині. Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. У правовій позиції Верховного Суду України справа №21-25а10, зазначено, що підстав для визнання незаконним рішення про застосування штрафних санкцій немає тому, що позивач не спростував наявності факту порушення (своєчасне здійснення запису в книзі ОРО), яке стало підставою для прийняття рішення щодо накладення штрафних санкцій. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial