Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» (далі - позивач, ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», підприємство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - відповідач, Володимир-Волинська ОДПІ, інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Володимир-Волинською ОДПІ в період з 06 листопада 2013 року по 19 листопада 2013 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності формування задекларованих сум податкових зобов'язань та податкового кредиту ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» в декларації з податку на додану вартість за липень 2013 року, про що складено акт перевірки від 26 листопада 2013 року за №267/22-31603002. В акті зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» пунктів 209.2, 209.3, 209.6, абзацу «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 172 537,00 грн за липень 2013 року та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 57 585,00 грн. На підставі цих висновків інспекцією винесені податкові повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001182200 яким нараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 57 585,00 грн та штрафні санкції у розмірі 28 782,50 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001192200 яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2013 року у розмірі 172 537,00 грн. Підприємство не погоджується з вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх протиправними з тих підстав, що ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» здійснює свою діяльність в двох напрямках: діяльність у сфері сільського господарства (вирощування птиці, забій птиці, продаж готової м'ясної продукції, а також вирощування зернових культур та їх продаж, або використання при вирощуванні птиці);інша діяльність (надання послуг забою птиці інших птаховиробничих підприємств, подальший викуп м'яса забитої птиці та його продаж, послуги оренди). Відсоткове відношення між цими двома діяльностями в 2012 році становило 77,14 % та 22,86 % відповідно. Підприємство зареєстроване як сільськогосподарський виробник і на нього поширюється особливий порядок оподаткування, який визначений статтею 209 Податкового кодексу України та передбачає, що суми податкового кредиту розподіляються між спеціальною та загальною декларацією з ПДВ. В липні 2013 року ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» придбало в польського виробника обладнання для цеху забою та переробки птиці на загальну суму 17 747 220,00 грн. Дане обладнання придбано позивачем в зв'язку із нарощуванням виробничих потужностей у зв'язку зі створенням нового цеху в м. Нововолинську. Наразі цех будується, а тому обладнання в експлуатацію не введено і фактично не використовується. На думку позивача, оскільки обладнання для цеху забою та переробки птиці призначене для використання як за основною (сільськогосподарською) діяльністю, так за іншою діяльністю (оренда, забій птиці для інших виробників) тому формуючи податковий кредит підприємство правомірно на підставі підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України розподілило його між загальною та спеціальною декларацією, а саме: - податковий кредит в сумі 2 928 08,00 грн було віднесено в податкову декларацію спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства; - податковий кредит в сумі 620 736,00 грн було включено в податкову декларацію по загальній діяльності. При цьому позивач вважає помилковим висновок Володимир-Волинської ОДПІ, що вся сума податкового кредиту має бути відображена у спеціальній декларації, а після того як обладнання почне використовуватися (буде введено в експлуатацію) дозволяється проводити розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією, оскільки такий висновок жодною нормою Податкового кодексу України не підкріплений. Також ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» вважає помилковим посилання податкової інспекції, що придбане обладнання, яке обліковується на бухгалтерському рахунку 15 «Капітальні інвестиції», не відноситься до основних засобів, оскільки згідно Класифікації основних фондів ДК 013-97, затвердженої наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19 серпня 1997 року №507 капітальні інвестиції уведення в експлуатацію яких не відбулося визначаються як різновид основного засобу. На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200 (а.с.65 зворот). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково надав суду свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, а також індивідуальну податкову консультацію Володимир-Волинської ОДПІ від 03 липня 2013 року №161/06-003. Наголошував на тому, що підприємство згідно статті 209 Податкового кодексу України має право на розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною податковою декларацією, що підтверджено, на думку представника підприємства, в наданій інспекцією консультації (а.с.91-93). Представник відповідача, суб'єкта владних повноважень, в письмових запереченнях від 22 січня 2014 року (а.с.79-81) та у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з тих підстав, що обов'язковою передумовою для розподілу податкового кредиту між спеціальною та загальною декларацією є використання придбаних основних засобів в господарській діяльності підприємства. Зазначене правило закріплено в підпункті 4 пункту 1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України та в абзаці «а» підпункту 209.15.1 статті 209 Податкового кодексу України. Таким чином, на думку представника Володимир-Волинської ОДПІ, основні фонди придбані ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» в липні 2013 року мають бути введені в експлуатацію для того, що підприємство мало право відображати їх по загальній податковій декларації. Щодо податкової консультації від 03 липня 2013 року пояснив, що інспекція в ній роз'яснила право підприємства на розподіл податкового кредиту і окремо підкреслила, що такий розподіл здійснюється лише для основних засобів, які використовуються. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 06 листопада 2013 року по 19 листопада 2013 року працівниками Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка достовірності формування задекларованих сум податкових зобов'язань та податкового кредиту ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» в декларації з податку на додану вартість за липень 2013 року, за результатами якої складений акт від 26 листопада 2013 року №267/22-31603002 (а.с.27-35). Під час перевірки інспекцією встановлено порушення підприємством пунктів 209.2, 209.3, 209.6. абзацу «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2013 року в сумі 172 537,00 грн та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 57 585,00 грн (а.с.35 зворот). Як встановлено перевіркою та підтверджується матеріалами справи 01 січня 2009 року ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» був зареєстрований як суб'єкт спеціального режиму у сфері сільського господарства, про що видане свідоцтво №200089371. Основними видами діяльності підприємства згідно КВЕД є 01.61 «Надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту», 10.12 «Обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського та лісового господарства і рибальства» (а.с.91). На виконання умов імпортного контракту укладеного з фірмою «Szlachet-Stal» W.iG Sendalscy sp.j (Польща) від 03 грудня 2012 року №03/12-1 підприємством у липні 2013 року було ввезено обладнання для забою та оброблення тушок свійської птиці загальною фактурною вартістю 16 076 742,09 грн. Розмір податкового кредиту по цій операції становить 3 076 327,00 грн (а.с.6-9, 33). Як слідує з матеріалів справи та підтверджується в акті перевірки від 26 листопада 2013 року №267/22-31603002 ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» розподілило суму податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією з ПДВ, а саме: - податковий кредит в сумі 2 928 08,00 грн було віднесено в податкову декларацію спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства; - податковий кредит в сумі 620 736,00 грн було включено в податкову декларацію по загальній діяльності (а.с.15-21). Однак, Володимир-Волинська ОДПІ дійшла висновку, що підприємство не мало права проводити такий розподіл, оскільки придбане обладнання не введено в експлуатацію та оприбутковано на бухгалтерському рахунку 15 «Капітальні інвестиції». На думку інспекції, згідно положень підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України такий розподіл можливо проводити лише після введення обладнання в експлуатацію, тобто при його фактичному використанні в господарській діяльності (а.с.34 зворот). Матеріалами справи підтверджується, що підприємство не погодилося з висновками, які викладені в акті перевірки та направило відповідачу заперечення від 02 грудня 2013 року №1-4/1629, в яких наголошувало, що обладнання буде використовуватися в господарській діяльності підприємства і тому наявні всі підстави для розподілу податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією з ПДВ (а.с.36). У відповідь на ці заперечення Володимир-Волинська ОДПІ направила лист від 09 грудня 2013 року №4604/22, в якому фактично підтвердила свою позицію щодо неправомірності проведеного підприємством розподілу податкового кредиту (а.с.37-39). На підставі висновків, які викладені в акті перевірки від 26 листопада 2013 року №267/22-31603002 інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001182200, яким нараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 57 585,00 грн та штрафні санкції у розмірі 28 782,50 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001192200, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2013 року у розмірі 172 537,00 грн (а.с.40-41). ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» оскаржувало вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління Міндоходів у Волинській області від 30 грудня 2013 року №3887/10/10.2-06 скаргу підприємства залишено без розгляду у зв'язку з закінченням строків оскарження (а.с.42-44). Також судом встановлено, що листом від 11 червня 2013 року №1-4/747 ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» звернулося до Володимир-Волинської ОДПІ з проханням надати консультацію чи не буде порушенням вимог податкового законодавства у разі віднесення сум податкового кредиту з ПДВ у загальну декларацію в частині 21% від загальної суми податкового кредиту, який виникає в процесі будівництва нового забійного цеху, а решту сум податкового кредиту в розмірі 79% до податкового кредиту з ПДВ у декларацію із спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства (а.с.92). Листом від 03 липня 2013 року №161/06-003 відповідач роз'яснив підприємству, що згідно із пунктом 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, у разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів. Тобто, податкова інспекція підкреслила, що такий розподіл здійснюється саме для основних фондів, які використовуються у діяльності підприємства. Правильність визначення відсотків та розподіл сум податкового кредиту між загальною деклараціє з ПДВ та декларацією зі спеціальним режимом оподаткування може бути визначено лише при проведенні перевірки первинних документів, які підтверджують зазначені операції (а.с.93). Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200, а також висновкам Володимир-Волинської ОДПІ, які викладені в акті перевірки від 26 листопада 2013 року №267/22-31603002 суд зазначає наступне. Спірні правовідносини стосуються формування сільськогосподарським підприємством, яке перебуває на особливому режимі оподаткування податкового кредиту у зв'язку з придбанням основних засобів, а тому врегульовані Податковим кодексом України. Загальні правила формування податкового кредиту визначені у статті 198 Податкового кодексу України, яка передбачає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п.198.1); для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2). Особливості формування податкового кредиту для підприємств, що перебувають на спеціальному режимі оподаткування діяльності у сфері сільського господарства визначені у статті 209 Податкового кодексу України. Зокрема у пункті 209.2 статті 209 Податкового кодексу України визначено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. В пункті 209.13 статті 209 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу. Аналіз вищезазначених положень статті 209 Податкового кодексу України дозволяє суду дійти висновку, що сільськогосподарські підприємства, що перебувають на спеціальному режимі оподаткування подають щомісяця до податкового органу дві податкові декларації - загальну та спеціальну, між якими здійснюється розподіл податкового зобов'язання та податкового кредиту в залежності від того, яка частина виробництва спрямована на виготовлення сільськогосподарської продукції, а яка на іншу діяльність. Правила розподілу податкового кредиту визначені в абзаці «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, яким передбачено товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів. У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання; Системний аналіз вищезазначених положень Податкового кодексу України дозволяє суду дійти висновку, що основні фонди, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для використання у виробництві сільськогосподарської продукції включаються до складу податкового кредиту спеціальної податкової декларації. Лише після настання спеціального юридичного факту - початку використання основних фондів в господарській діяльності, тобто введення їх в експлуатацію, сільськогосподарське підприємство має право розподіляти податковий кредит між загальною та спеціальною податковою декларацією шляхом відповідного коригування раніше задекларованих значень. Також на користь цього висновку свідчить те, що слово «використовуються» в абзаці «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України викладено саме в теперішньому часі, а не в майбутньому (наприклад «будуть використовуватися»), тобто підприємство має обов'язково використовувати основний фонд на момент, коли здійснює розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією. До моменту введення в експлуатацію обладнання не можливо стверджувати, що воно використовується частково для здійснення сільськогосподарської діяльності, а частково для здійснення іншої діяльності (оренда, надання послуг, тощо). У розглядуваному випадку судом встановлено і це не заперечувалося сторонами, що придбане ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» обладнання наразі не введено в експлуатацію, тому податковий кредит підприємство має формувати в спеціальній податковій декларації за фактом придбання. Суд погоджується з висновками податкового органу, що лише після введення обладнання в експлуатацію позивач отримає право на розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів. Оскільки всупереч положення абзацу «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України підприємство у липні 2013 року здійснило розподіл податкового кредиту без використання придбаного обладнання в своїй діяльності (як в основній так і додатковій), тому позивач неправомірно включив частину податкового кредиту до складу загальної декларації з ПДВ, а Володимир-Волинська ОДПІ правомірно зменшила позивачу цей податковий кредит. При цьому слід зазначити, що решта суми податкового кредиту, яка включена до складу спеціальної декларації обґрунтовано залишена податковим органом без змін. Окремо суд зазначає, що ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» має право на формування податкового кредиту за фактом придбання обладнання і це право не ставиться під сумнів податковим органом в акті перевірки та не заперечується судом. Однак позивач передчасно розподілив цей податковий кредит між загальною та спеціальною податковою декларацією і саме з цих підстав податковий орган виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Щодо посилання представника позивача на індивідуальну податкову консультацію від 03 липня 2013 року №161/06-003 суд зазначає, що у ній питання визначення моменту, з якого платник податків має право розподіляти суми податкового кредиту Володимир-Волинською ОДПІ не вирішувалося. Це питання не ставилося підприємством у листі від 11 червня 2013 року №1-4/747. Натомість у даному випадку платнику податків було роз'яснено, що він дійсно має право на розподіл сум податкового кредиту між загальною та спеціальною податковою декларацією, а також окремо підкреслено, що розподіл здійснюється лише для основних засобів які використовуються (а.с.93). На думку суду після початку використання обладнання в господарській діяльності ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» отримає право на розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією з ПДВ. При цьому цей розподіл буде здійснюватися у тому податковому періоді, в якому були придбані основні засоби шляхом відповідного коригування значень рядків 10,12,13 декларацій з ПДВ (загальної та спеціальної), що узгоджується з приписами Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492. Надаючи оцінку всім доводам сторін суд вважає помилковими висновки Володимир-Волинської ОДПІ, що придбане позивачем обладнання не відноситься до основних фондів, оскільки, Класифікація основних фондів ДК 013-97, яка затверджена Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19 серпня 1997 року N 507 до основних фондів включає машини та устаткування для перероблення м'яса тварин чи свійської птиці (код класифікації 310511). Класифікація не містить положень, що машини мають бути обов'язково введенні в експлуатацію для набуття статусу основного фонду. На думку суду, обладнання, яке придбано з метою використання в основній господарській діяльності є необоротним активом підприємства в незалежності від того, чи введено воно в експлуатацію, а також на якому бухгалтерському рахунку воно обліковується, тому доводи Володимир-Волинської ОДПІ в цій частині є безпідставними. Однак цей помилковий висновок податкового органу в цілому не впливає на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які винесені з підстав порушення ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» абзацу «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, тобто передчасного розподілу підприємством податкового кредиту між спеціальною та загальною декларацією з податку на додану вартість. За правилами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, суб'єкт владних повноважень, та його представник у судовому засіданні належними та допустимими доказами довели суду обґрунтованість та правомірність податкових повідомлень-рішень від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінивши податкові повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Податковим кодексом України. Оскільки всупереч положенням абзацу «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» у липні 2013 року здійснило розподіл податкового кредиту між загальною та спеціальною декларацією з ПДВ без використання придбаного обладнання в своїй діяльності (як в основній так і додатковій), тому Володимир-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області правомірно зменшила позивачу податковий кредит у загальній декларації з ПДВ, а, відтак, податкові повідомлення-рішення від 09 грудня 2013 року №0001182200 та №0001192200 є правомірними. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. За правилами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Як слідує з матеріалів справи за подання даного позову ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» сплатило судовий збір у розмірі 518,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 09 січня 2014 року №10 (а.с.2). Ставка судового збору у даній справі становила 4 мінімальних заробітних плат станом на січень 2014 року, тобто 4 872,00 грн. Позивач при поданні позову мав сплачувати 10% відсотків цієї суми - 487,20 грн, однак фактично сплатив 518 грн, тобто на 30,8 грн більше ніж потрібно. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, тому за правилами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» решта суми ставки судового збору у розмірі 4 354,00 грн підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted