Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач свої вимоги мотивує тим, що постановою Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-а-780/11 управління праці та соціального захисту населення СМР зобов'язано здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги за 2010 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " як інваліду війни 2 групи. Постанова залишена без зміни судом апеляційної інстанції, і на її підставі 18.03.2013 року виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Боржником рішення суду не виконувалося, але старший державний виконавець Тумка М.В. не вжив передбачених законом заходів до виконання рішення суду і безпідставно закінчив виконавче провадження своєю постановою ВП № 37682093 від 22.07.2013 року. Позивач вважає постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною, просить про скасування зазначеної постанови та зобов'язання державного виконавця поновити виконавче провадження, а також про визнання незаконною бездіяльності управляння праці та соціального захисту населення СМР щодо невиконання судового рішення. Учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час розгляду справи судом повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст. 41КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно з постановою Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2011 року у справі № 2-а-780/11 зобов'язано відповідача здійснити перерахунок щорічної допомоги за 2010 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як інваліду війни 2 групи. Постанова залишена без зміни судом апеляційної інстанції, і на її підставі 18.03.2013 року виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Тумкою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.07.2013 року (а.с48). Як вбачається із змісту постанови, підставою для закінчення виконавчого провадження є посилання на ст. 49 ч. 1 п. 11 Закону України „Про витовче провадження". Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вживати виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 11 Закону України „Про витовче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону. Ч. 3 ст. 75 Закону України „Про витовче провадження" передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф та вносить подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем - відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області не надано суду будь-яких доказів про виконання державним виконавцем наведених норм закону та вжиття передбачених законом дій щодо виконання рішення суду, які повинні передувати винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження. З цих підстав суд вважає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню. Крім того, суду не надано доказів, які б свідчили про поважність причин невиконання судового рішення відповідачем - управлінням праці та соціального захисту населення Сумської міської ради. Як вбачається з постанови суду у справі 2-а-780/11 управління праці та соціального захисту населення СМР зобов'язано здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги за 2010 рік відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як інваліду війни 2 групи. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. На думку суду, безпідставним є посилання управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради на те, що виконання рішення суду є неможливим через відсутність бюджетних асигнувань, оскільки з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, державний орган не може посилатися на відсутність бюджетних асигнувань, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням ( справа Кечко проти України рішення від 08.11.2005 року). В рішенні від 15.10.2009 року у справі Комнацький проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією. Згідно з ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, невиконання рішення суду управлінням праці та соціального захисту населення Сумської міської ради у зв'язку з відсутністю коштів є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997 року. Згідно з п. 2.10 порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства України, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 09.08.2004 року № 136, у разі змін умов бюджетних зобов'язань розпорядник бюджетних коштів повинен протягом семи робочих днів з дати їх виникнення подати до органів Державного казначейства України Реєстр та/або Реєстр фінансових зобов'язань і відповідні підтверджуючі документи щодо уточнення реквізитів та показників таких бюджетних зобов'язань. Згідно з п. 2.12 Порядку та ч. 6 ст. 48 Бюджетного Кодексу України бюджетні фінансові зобов'язання щодо виплати допомоги, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Відповідно до ст. 23 ч. 7 Бюджетного Кодексу України у межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (місцевий фінансовий орган) за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету, а також в розрізі класифікації кредитування бюджету - щодо надання кредитів з бюджету. В матеріалах справи відсутні докази того, що управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради направив інформацію або звернувся з поданням до органу державного казначейства України про наявність додаткових фінансових зобов'язань. Відсутні також дані про те, чи зверталося управління праці та соціального захисту населення з офіційними запитами до головного розпорядника коштів з приводу виділення додаткових асигнувань, перерозподілу обсягів субвенції з державного бюджету та внесення змін до кошторису управління з метою виконання рішення суду. Таку бездіяльність відповідача суд вважає протиправною, тому задовольняє позовні вимоги також в цій частині. В той же час, на думку суду, вимога про зобов'язання відновити виконавче провадження з виконання постанови Зарічного районного суду м. Суми від 4.01.2011 року у справі № 2-а-780/11 не підлягає задоволенню, оскільки суд не в праві перебирати на себе функції інших державних органів. Тому в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial