Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

У січні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві (далі - відповідач), інспектора ДПС ДАІ м. Києва Кочерга Павла Вікторовича (далі - відповідач 2) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.01.2013 р. відповідачем 2 відносно позивача було винесено постанову серії ПС1 № 227030, про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначено, що о 12 год. 00 хв., позивач, керуючи автомобілем «Тoyota Rav4» д.н. [NUMBER], обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки чим порушив вимоги п. 2.3 в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 121 КУпАП. Проте, позивач вважає, що висновок інспектора про вчинене правопорушення є хибним, оскільки, йому не було надано належних документальних доказів на підтвердження того, що він не користувався ременем безпеки та було порушено його процесуальні права. Тому, позивач просив суд постанову про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 227030 від 16.01.2014 р.; провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідач 2 в судовому засіданні надав пояснення, якими підтвердив, що позивач дійсно порушив правила дорожнього руху, не був пристебнутий ременем безпеки, про що позивачу були надано відеодокази, з якими він погодився, та при винесені рішення покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача 2, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.01.2013 р. відповідачем 2 відносно позивача було винесено постанову серії ПС1 № 227030, про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначено, що 12 год. 00 хв., позивач, керуючи автомобілем «Тoyota Rav4» д.н. [NUMBER], обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки чим порушив вимоги п. 2.3 в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 51,00 грн. Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Підпунктом «в» п. 2.3. ПДР України передбачено, що, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Як вбачається із протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, позивач керуючи автомобілем обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременям безпеки чим порушив вимоги ПДР України (а.с.6). При цьому, в поясненнях позивача, що містяться в протоколі, він зазначив, що «не встиг пристебнутися», чим фактично визнав правопорушення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені, частиною 5 ст. 121 КУпАП, розглядають органи внутрішніх справ (міліція). Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП). Обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі (ст. 34 КУпАП). Відповідно до пояснень позивача, він не порушував вимог ПДР, а тому вважає недоцільним притягнення його до адміністративного правопорушення. Згідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова підписується посадовою особою, яка розглянула справу. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, оскільки, вина позивача в скоєні даного правопорушення підтверджується матеріалами справи та відсутні обставини, які пом'якшують його відповідальність.

Результат розгляду: denied