Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії посадової особи відділу Держземагенства в Томашпільському районі Вінницької області Заведій Г.І. щодо здійснення державної реєстрації договору оренди землі, належної позивачу на підставі державного акту, укладеного 28.10.2010 року між нею та ЗАТ «ПК «Поділля»; зобов'язати відділ Держземагенства у Томашпільському районі Вінницької області скасувати державну реєстрацію договору оренди землі та скасувати запис про державну реєстрацію вказаного договору оренди землі у відповідному розділі Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Відповідно до постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 24.12.2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Позивач вважаючи, що це судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від позивача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв'язку з хворобою представника позивача, однак суд апеляційної інстанції вважає, що слід відмовити у задоволенні даного клопотання, оскільки факт хвороби представника не підтверджено доказами. На адресу суду від відповідача - посадової особи відділу Держкомзему у Томашпільському районі Вінницької області Заведія Г.І. надішла заява про розгляд справи без його участі. Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Колегією суддів встановлено, що позовні вимоги були заявлені одночасно до посадової особи відділу Держземагенства в Томашпільському районі Вінницької області Заведій Г.І., як посадової особи місцевого органу виконавчої, які підсудні місцевому загальному суду як адміністративному суду та відділу Держкомзему у Томашпільському районі Вінницької області, як органу виконавчої влади, які підсудні окружному адміністративному суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд. Отже, в даному випадку має місце спір, який не підсудний місцевому загальному як адміністративному суду. Таким чином, постанова суду першої інстанції, яка є предметом оскарження, ухвалена неповноважним судом, що є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. Перевіряючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне. Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу належить земельна ділянка площею 1,3 га, розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 413048, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 14.12.2007 року. 28.10.2010 року між позивачем та третьою особою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. 27.12.2012 року посадовою особою відділу Держземаганства у Томашпільському районі Вінницької області Заведій І.Г. здійснено державну реєстрацію зазначеного договору. Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні адміністративного позову виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, спростовано доводи позивача та доведено правомірність своїх дій. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Так, згідно ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає обов'язковій державній реєстрації, яка здійснюється органами державної реєстрації. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема у п.4 ч.1 вказано, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Посилання позивача на те, що при реєстрації договору оренди землі, не було подано кадастрового плану, оскільки останній виготовлено лише 22.10.2013 року, тобто після реєстрації договору, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем було надано копію кадастрового плану, який міститься в реєстраційній справі та який датований вереснем 2012 року. Таким чином, вказане свідчить, що на реєстрацію договору оренди було подано усі документи, зокрема кадастровий план виготовлений ПП «Вінземкадастр» у вересні 2012 року. А те що, ЗАТ «ПК «Поділля» надало позивачу інший кадастровий план виготовлений ГТОВ «Символ» 22.10.2013 року, який не міститься у реєстраційній справі не є підставою для визнання дій реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації. На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не може вважатись повноважним, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що ухвалена неповноважним судом, та у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України прийняти нове судове рішення Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Результат розгляду: partial