Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

ТОВ з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» зареєстровано як юридична особа Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією та перебуває на обліку як платник податків в Міжрегіональному головному управлінні Міндоходів - Центральному офісі з обслуговування великих платників. Як свідчать обставини справи та встановлено судом, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині виконання п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. за період з 01.01.11р. по 31.12.11р., за результатами якої складено акт від 25.10.13р. №1290/42-30/23730020. На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 12.11.13р. №0001264230, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за землю у сумі 87 025,99 грн. - основний платіж, 10 879,24 грн.- штрафні (фінансові) санкції. Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог: п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження грошового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної форми власності за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на загальну суму 97 905,23 грн. Такий висновок відповідача ґрунтується на тому, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулось не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, необхідність сплати земельного податку у новому розмірі, а саме у розмірі 3 % виникла у позивача незалежно від внесення змін до договорів оренди за ініціативою сторін договору оренди землі. Позивач не погоджуючись з такими висновками податкового органу та податковим повідомленням - рішенням, вважаючи його протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ЦК України). Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 759, 762 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено перевіркою, між позивачем та Київською міською державною адміністрацією (орендодавець) укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16.01.98р., згідно умов якого орендодавець надає, а ТОВ з ІІ «АВТ Баварія» приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 5 195 кв. в тому числі під будівлями - 2 844 кв. м., під дворами та газонами - 2 351 кв. м. згідно з планом землекористування, що додається. Згідно з умовами вказаного договору плата за землю вноситься землекористувачем згідно до закону «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки. Згідно п. 4 умов Договору, розмір орендної плати може бути змінено відповідно до змін нормативних актів, що його регламентують. Також, згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.11.1997 р. № 1885 між АК «Росток» і ТОВ з II «АВТ Баварія» та Київською міською державною адміністрацією 16.01.1998 р. укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею (в тому числі на умовах оренди), розташованою на бульварі Івана Лепсе, 4 (кадастровий номер 69:052:009). За умовами Договору Київська міська державна адміністрація надає, а АК «Росток» і ТОВ з II «АВТ Баварія» приймають в спільне тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 875 кв. м., в тому числі під будівлями 643 кв. м., під дворами та газонами 232 кв.м., згідно з планом землекористування, що додається. Плата за землю вноситься землекористувачем згідно до закону «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки. Позивачем у податковій декларації з плати за землю вх. № 1167 від 25.01.11р. нараховано за 2011 рік орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності в розмірі 2% від грошової оцінки земельних ділянок у сумі 174 095,40 грн. З посиланням на п. 288.5.1 п.288 ст.288 Податкового кодексу України, відповідач вважає, що річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ цього кодексу, а відтак дійшов висновку про заниження орендної плати за землю за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на суму 87 025,99 грн. Порядок оподаткування землі в Україні, починаючи з 01.01.11р., визначається розділом ХІІІ «Плата за землю» Податкового кодексу України. Питання орендної плати за землю врегульовані статтею 288 Податкового кодексу України. Відповідно до норм Податкового кодексу України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу. Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю, згідно з п. 288.5 ст. 288 ПКУ, не може бути меншою розміру, визначеного підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а саме - трикратного розміру земельного податку. Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. З урахуванням наведеного, у зв'язку зі зміною розміру орендної плати за земельну ділянку згідно з пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, та встановлення її розміру, який не може бути меншим трикратного розміру земельного податку, суд дійшов висновку, що позивач повинен був самостійно розрахувати розмір орендних платежів на поточний рік з урахуванням вимог, встановлених чинним Податковим кодексом України. У спірній ситуації суд враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України викладену в ухвалах від 09.12.13р. у справі № К/9991/51082/12 та від 21.10.13р. у справі №К/800/10746/13. При вирішенні спору суд також виходить з правової позиції Вищого господарського суду України, викладеній в постанові Пленуму від 17.05.2011, № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», і зазначає наступне. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання орендарю пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком орендодавця, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто за відсутності згоди орендаря на зміну умов договору). Встановлення ст. 288 ПК України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку є підставою для приведення положень договорів оренди земельних ділянок у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами податкового органу, що з набранням законної сили Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється цим кодексом. Положеннями ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України). Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied