Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

[PERSON] 21 липня 2009 року звернулася до Млинівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області, в якому просила: стягнути з відповідача на її користь шкоду за не отриману у повному розмірі допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з березня 2007 року по липень 2009 року у розмірі 11575,6 гривень та зобов'язати відповідача збільшити їй розмір виплачуваної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до прожиткового мінімуму на дитину до 6 років. Позовні вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що всупереч нормам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачем нараховувалася та виплачувалася у розмірі нижчому за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років. Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено частково: визнано відмову Управління праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області від 10 квітня 2009 року, за №01 - 13/91, адресовану [PERSON], протиправною в частині відмови у нарахуванні та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року включно у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області провести нарахування та виплатити [PERSON] допомогу по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років за кожен місяць з відрахунком із зазначеної суми фактично отриманої позивачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за даний період. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області та [PERSON] подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану постанову у відповідних частинах і прийняти нову постанову по суті позовних вимог. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Управління праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області посилається на ті обставини, що у 2007 році правомірно виплачувало позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». В обґрунтування вимог апеляційної скарги [PERSON] посилається на те, що у 2007 - 2009 роках відповідач неправомірно виплачував позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Позивач в судове засідання не прибула, а також не напрпаив представника в судове засідання відповідач, хоча особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання. Тому, на підставі ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Вислухавши дщоповідьт суджі - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач у 2007 році неправомірно виплачував позивачу допомогу по догляду за дитиною у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам осіб, яка подали апеляційні скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] і є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказані обставини підтверджуються копіями записів із трудової книжки, Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 30 січня 2007 року, а також не заперечуються відповідачем. До 01 січня 2007 року відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», (далі - Закон №2811 - ХІІ) дія якого поширювалася на осіб, незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ст. 13 цього Закону) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон №2240-III) було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктом 7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було зупинено. Конституційний Суд України рішенням від 9 липня 2007 року №6 - рп/2007 положення п.7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) у частині зупинення на 2007 рік дії ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» №2240 - III. Із 01 січня 2008 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктами 23, 25 розділу II цього Закону внесені відповідні зміни до Закону №2811 - XII та Закону №2240 - III. Зокрема, змінами до ст. 13 Закону №2811 - XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240 - III було виключено статті 40 - 44. Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року №10 - рп/2008 визнав неконституційними окремі положення Закону №107 - VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107 - VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону №2240 - III. Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України рішень №6 - рп/2007 та №10 - рп/2008 відновлювали свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Проте, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» Розділ I цього Закону набирає чинності із 01 січня 2008 року і діє по 31 грудня 2008 року. Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що у 2009 році допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінетом Міністрів України не визначалися. З огляду на наведене, а також враховуючи те, що [PERSON] є застрахованою у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, апеляційний суд приходить до висновку, що на відносини щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку поширювалися норми спеціального Закону (яким є Закон №2240 - III), відповідно до ст. 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку підлягають задоволенню за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 липня 2009 року відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням». Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що річний строк звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) позивачем не пропущено, оскільки позивач про порушення її прав дізналася лише у квітні 2009 році із відповіді відповідача. Проте, суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно правовий спір, припустився помилки, застосувавши до вказаних правовідносин положення Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначений ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» і повинен відповідати розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Крім цього, вимога позивача про стягнення боргу по виплаті допомоги по догляду за дитиною не узгоджується із повноваженнями суду при вирішенні справи, визначеними ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України і порушене право не може бути захищене у такий спосіб. Також, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на викладене та враховуючи, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення: оскаржувану постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням вищевикладених мотивів.

Результат розгляду: partial