Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 08.08.2013 року №0000432202. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення складено на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки №1611-23-22-02/00380014 від 25 липня 2013 року. Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, є необґрунтованим та безпідставним, а тому повинно бути скасовано. Представник позивача в судовому засіданні 04.02.2014 р. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Водночас, представником подано письмову заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження /а.с.129 т.2/. Відповідачем подано заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що в ході перевірки встановлено фінансово-господарські відносини позивача з ТОВ "Рубіжанська будівельна компанія". Враховуючи результати перевірки даного підприємства (акт від 18.07.2013 р. №72/3-22-01-36060614) не підлягають включенню позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ за квітень 2013 року суми ПДВ в розмірі 416 667 грн., так як у контрагента-постачальника відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість. Отже, за результатами перевірки позивача встановлені порушення останнім: п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 416 667 грн., а саме: за квітень 2013 року на суму ПДВ 416 667 грн.. Відтак, відповідач вважає, що доводи позивача не відповідають дійсним обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог /а.с.84-87 т.2/. Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав, просив їх врахувати та відмовити позивача в задоволенні позову. Щодо розгляду справи в порядку письмового провадження представник відповідача не заперечував /а.с.129 т.2/. Згідно вимог ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Відтак, згідно вимог ч.6 ст.128 КАС, справа розглянута в порядку письмового провадження. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідач є суб'єктом владних повноважень, рішення якого оскаржено. Судом встановлено, що посадовою особою відповідача, в період з 23.07.2013 по 24.07.2013 р., згідно наказу від 23.07.2013 р. №333 та відповідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 і п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства по відносинах з ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" (код ЄДРПОУ 36060614) за квітень 2013 року. За результатами перевірки складено акт №16/11-23-22-02/00380014 від 25.07.2013 р. /а.с.16-23 т.1/. Перевіркою встановлені порушення позивачем: - п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 416 667 грн., а саме: за квітень 2013 року на суму ПДВ - 416 667 грн.. На підставі зазначених висновків, 08.08.13 р. відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0000432202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 416 667 грн. основного платежу та 208 334 грн. штрафних (фінансових) санкцій /а.с.14 т.1/. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступного. Як зазначено в акті перевірки №16/11-23-22-02/00380014 від 25.07.2013 р., за перевіряємий період позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 62 247 грн.. При цьому, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за квітень 2013 року встановлено його завищення на суму 416 667 грн. в частині взаємовідносин з ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія". Так, згідно автоматизованої системи співставлення на рівні ДПС України податкових зобов'язань (ПЗ) та податкового кредиту (ПК) в розрізі контрагентів та додатками №5, №2 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" встановлено, що позивачем відображено в складі податкового кредиту в декларації з ПДВ за квітень 2013 року ПДВ в сумі 416 667 грн. в частині взаємовідносин з ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія". Враховуючи результати перевірки ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" акт від 18.07.13 р. №72/3-22-01-36060614 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Рубіжансь Будівельна компанія" (код за ЄДРПОУ 36060614) щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за квітень 2013 року", не підлягаю включенню позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2013 року ПДВ в сумі 416 667 грн. по операціях ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія", так як у контрагента-постачальника відсутні об'єкт оподаткування податком на додану вартість. Враховуючи вищевказане відповідач приходить до висновку, що позивачем на порушення п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість розмірі 416 667 грн. за квітень 2013 року в зв'язку з віднесенням до його складу суму податку на додану вартість від контрагента ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія", в якого відсутній об'єкт оподаткування. За перевіряємий період позивачем задекларовано податку на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 92 169 грн.. При цьому, перевіркою повноти визначення суми податку на додану вартість за квітень 2013 року встановлено його заниження на загальну суму 416 667 грн.. Відтак, позивач в порушення п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, занизив ПДВ в розмірі 416 667 грн., а саме за квітень 2013 року в сумі ПДВ 416 667 грн.. Проте, суд не погоджується з позицією податкового органу з огляду на таке. По-перше, зі змісту акту перевірки позивача не вбачається встановлення фактів допущення порушень податкового законодавства саме позивачем по справі. Відтак, можна прийти до висновку, що до позивача застосовано відповідальність не за дії вчинені ним безпосередньо, а за дій, вчиненні іншим суб'єктом господарювання. При цьому, суд звертає увагу на те, що з огляду на акт перевірки позивача, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, податковим органом взагалі не досліджено господарську операцію між позивачем і ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія", за наслідками якої позивачем віднесено до складу податкового кредиту спірні суми ПДВ. По-друге, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: - придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); - отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; - ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно п.198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є сам факт придбання таких товарів та послуг з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності (або подальшої реалізації). Згідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). З аналізу наведених вище норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належними первинними документами, складеними у відповідності до закону, що в свою чергу відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" (кодЄДРПОУ 36060614) зареєстровано як юридична особа, відомості про яку внесено до відповідного державного реєстру /а.с.74, 80-82, 153-169 т.1/. 08 квітня 2013 року між позивачем (як покупцем) та ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" (як постачальником) укладено договір поставки товару за №08/04, згідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених Договором, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується його прийняти та своєчасно здійснити оплату за нього. Згідно специфікації до договору, найменування товару: задвижка клинова /а.с.57-62 т.1/. У відповідності до п.5.1 Договору позивач здійснив розрахунок на умовах попередньої оплати /а.с.102-108 т.1/. Відповідно вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України. Згідно вимог п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" виписано позивачу податкові накладні /а.с.94-99 т.1/, включенні останнім до складу податкового кредиту за квітень 2013 року. Зазначені обставини підтверджено й контрагентом ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія" в листі, направленого на адресу суду разом із засвідченими копіями первинної документації /а.с.126-170 т.1/. З огляду на вищевказане суд приходить до висновку про спростування тверджень відповідача, викладених в акті перевірки №16/11-23-22-02/00380014 від 25.07.13 р. в частині порушення позивачем вимог податкового законодавства. Відтак, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 08.08.2013 р. №0000432202 є протиправним та підлягає скасуванню. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на зміст зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо неправомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків визначено грошове зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Всупереч ст.71 КАС України відповідач не надав суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Наведені в акті перевірки факти спростовані наявними в справі доказами. Отже, з огляду на зміст доказів в їх сукупності, а також враховуючи відсутність з боку відповідача додаткових аргументів в обґрунтування своєї позиції, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт реальності фінансово-господарських операцій, здійснених позивачем та ТОВ "Рубіжанська Будівельна компанія". Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Згідно з п.п.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: granted