Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.07.2013 року № 0005071720. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі акту перевірки ДПІ у Волноваському районі ГУ Міндоходів у Донецькій області від 16.07.2013 року № 28/2200/26220615 та відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України за несплату (перерахування) податку на доходи фізичних осіб у строки для місячного податкового періоду податковим повідомленням-рішенням від 26.07.2013 № 0005071720 на філію «Волноваський автодор» ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» застосовано штраф у розмірі 50 % суми податку,що підлягає сплаті до бюджету, а саме: 57 589,57 грн. Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 26.07.2013 № 0005071720, оскільки в акті перевірки від 16.07.2013 року перевіряючи встановили порушення податкового законодавства у вигляді прострочення встановленого строку сплати податку на доходи фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, що відповідає передбаченому ст. 126 Податкового кодексу України складу порушення, але податковим повідомленням - рішенням від 26.07.2013 року відповідач застосував штраф на підставі ст. 127 Податкового кодексу України (ч. 1 п. 127.1), тобто за несплату узгодженого грошового зобов'язання взагалі. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2014 року позов Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів України в Донецькій області про від 26.07.2013 року № 0005071720 (а.с.135, 136-138). Вирішене питання про судовий збір. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка прийнята внаслідок невірного застосування норм матеріального права, а саме п.п.168.1.2, 168.1.5 п.168.1, ст.168, п.127.1 ст.127 ПК України, норм ст.2 КАС України, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.140-141). В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що з огляду на несвоєчасність, та не сплату за листопад 2012 року позивачем при виплаті заробітної плати податку з доходів фізичних осіб, податковим органом при нарахуванні та обчисленні штрафної санкції правомірно застосовані положення п.127.1 ст.127 ПК України, як такі що вчиненні повторно. Зазначив, що у випадку, якщо суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність нарахування штрафу у розмірі 50 % суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, то з урахуванням ст.2 КАС України, повинен був прийняти рішення щодо часткової правомірності визначеної відповідачем суми штрафної санкції. Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, вважає постанову суду законною та обґрунтованою. Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 17.06.2013 року по 09.07.2013 року ДПІ у Волноваському районі проводилась перевірка філії «Волноваський автодор» дочірнього підприємства «Донецький Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.12 по 31.12.2012, про що складено акт перевірки № 28/2200/26220615 від 16 липня 2013 року (а.с. 7-11). Відповідно до висновку акту, перевіркою встановлено порушення п.п. 168.1.2, п.п 168.1.5. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, як в частині несвоєчасної сплати у 2012 році податку з доходів фізичних осіб на суму 111607,24 грн., так і несплати цього податку за листопад 2012 року у сумі 3571, 90 грн. (а.с. 11). 26.07.2013 року ДПІ у Волноваському районі ГУ Міндоходів у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0005071720, яким до Дочірнього підприємства «Донецький Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України, застосовано штрафну (фінансову) санкцію виходячи з 50 відсотків суми податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 57589 грн. 57 коп. (а.с. 13). За наслідками адміністративного оскарження, Рішенням Міністерства доходів і зборів України № 11868/6/99-99/10-01-0315 від 25.09.2013 року залишено без змін податкове повідомлення-рішення № 5071720 від 26.07.2013 року (а.с. 18-20) Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з огляду на характер спірних правовідносин, виходив з безпідставності застосування відповідачем не тільки положень п.127.1 ст.127 ПК України, але ж з огляду на недоведеність правомірності визначення та застосування 50 відсотків суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. На думку суду першої інстанції, враховуючи несвоєчасність сплати до держбюджету податку на доход фізичних осіб при виплаті заробітної плати, слід було застосовувати положення ст.126 ПК України. Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Порядок нараховування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб передбачений розділом IV Податкового кодексу України. Так, п.168.1 ст.168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. П.168.1.2 статті передбачає, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Пунктом 168.1.5 ст.168 ПК України передбачено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач при виплаті заробітної плати своїм працівникам за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, в силу п. 14.1.180 Податкового кодексу України, виступав податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, відповідно до п. 162.1.3 ст. 162 Податкового кодексу України, зобов'язаний був своєчасно нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Як було встановлено в судовому засіданні, що не є спірним між сторонами, в даному випадку мало місце несвоєчасність сплати (строк сплати за кожний період зазначений в акті перевірки) позивачем у 2012 року податку з доходів фізичних осіб на суму 111607, 24 грн., у тому числі по періодах: січень 2012 року -6989, 50 грн.; лютий - 6989, 50 грн.; березень - 15712, 42 грн.; червень-18277, 07 грн.; липень - 26161 грн.; серпень -22799, 16 грн.; жовтень 14678, 48 грн. Крім того, мало місце несплата зазначеного податку за листопад 2012 року у сумі 3571 грн. 90 коп. Зазначені обставини сторони підтвердили в судовому засіданні. З огляду на встановлені обставини, спірним питанням в межах даного позову є не тільки правомірність нарахування податковим органом штрафних (фінансових) санкцій на підставі п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, а також і відповідність застосованого розміру штрафних санкцій вчиненому порушенню. Позивач доводить необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.126, а не ст.127 ПК України. Так, п.126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. В той же час, п.127.1 ст.127 ПК України передбачено, що за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. Як вбачається з системного аналізу та правового змісту положень статей 126 та 127 ПК України, положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суму грошового зобов'язання, при чому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати. Тобто, положення ст.126 ПК України підлягало застосуванню до періоду січень - березень, червень - серпень та жовтень 2012 року. В той же час, положеннями ст.127 ПК України встановлюється міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої не сплати, як то передбачено ст.126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу (1095 днів). Тобто, положення ст.127 ПК України підлягало застосуванню до періоду листопада 2012 року. В даному випадку, суд першої інстанції вказуючи на неправомірність застосування відповідачем положень п.127.1 ст.127 ПК України, всупереч встановленим обставинам справи, прийшов до безпідставного висновку, що положення ст.127 ПК України не підлягають застосуванню, в тому числі і до листопада 2012 року, тобто до періоду за який позивачем не було проведено оплату податку на доходи фізичних осіб. Тобто, в даному випадку має місце противоречивість висновків суду першої інстанції з огляду на їх не відповідність фактичним обставинам справи. Правильно встановивши несвоєчасність сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання у періоді січня - жовтень 2012 року, відповідальність за яке передбачена статтею 126 ПК України, суд першої інстанції безпідставно не визначив правової можливості нести відповідальність позивачем у вигляді штрафу, передбаченого п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України за несплату податку за листопад 2012 року. На підставі викладеного, враховуючи вимоги п.127.1, ст.127 Податкового Кодексу України та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про повну неправомірність винесеного податкового повідомлення - рішення, в тому числі в частині визначення штрафної (фінансової) санкції за листопад 2012 року, яка обчислюється із суми несплаченого податку з фізичних осіб у розмірі 3571, 90 грн.. В той же час визначаючи розмір штрафної санкції, колегія суддів зазначає, що податковий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 50 відсотків суми податку, оскільки податковий орган не застосовував до позивача штрафних санкції по ч. 1 п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України протягом 1095 днів, що виключає по собі наявність повторності та підстав для застосування розміру штрафу у вигляді 50 відсотків суми податку. Тобто, в даному випадку розмір штрафної санкції слід обчислювати з суми 3571, 90 несплаченого податку на доходи з фізичних осіб за листопад 2012 року виходячи з 25 відсотків суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Розмір штрафної санкції внаслідок такого обчислення складає 892 грн. 98 коп. (3571, 90 / 50%) На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що, податкове повідомлення-рішення за формою «Р» від 26 липня 2013 року № 0005071720, слід вважати протиправним в частині визначення штрафної (фінансової) санкції у розмірі 56696 гривен 59 копійок (57589, 57 грн. (загал.сума штраф за ППР - 892, 98 грн.правомірн. сума штрафу = 56696 гривен 59 копійок) З огляду на вищезазначене, враховуючи допущені порушення судом першої інстанції норм матеріального права, та надання неналежної оцінки фактичним обставинам справи, привело суд до помилкового висновку про повне скасування спірного податкового повідомлення - рішення. Внаслідок чого, з урахуванням ст.202 КАС України, постанова суду підлягає скасуванню, з прийняттям нової про часткове задоволення вимог.

Результат розгляду: partial