Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

[PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], а також [PERSON] звернулись до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовом, в якому просять визнати протиправними дії Ялтинського міського відділу ГУ ДМС та зобов'язати відповідача відновити реєстрацію позивачів за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі заочного рішення Ялтинського міського суду від 14.12.2012 року, 18.01.2013 року відповідач скасував їхню реєстрацію в квартирі [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 29.05.2013 року заочне рішення було скасовано та вони звернулись до суду з позовом про поновлення їхньої реєстрації. В червні 2013 року відповідач поновив реєстрацію їх місця проживання в квартирі, однак 22.11.2013 року знов її скасував за заявою [PERSON] Позивачі вважають, що дії відповідача щодо зняття їх з реєстрації є неправомірними, оскільки рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 18.09.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 04.12.2013 року, [PERSON] було відмовлено у задоволені позову до них про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, що свідчить про те, що вони до цього часу не втратили право користування спірною квартирою. Представник відповідача - Ялтинського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим у судове засідання не з'явився, про день, місце та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи [PERSON] проти позовних вимог заперечував, з тих підстав, що право власності позивачів на частку в квартирі [ADDRESS] було припинено рішенням суду, яке набрало законної сили. На даний час власником усієї квартири є [PERSON] та позивачі не мають жодних прав на користування цим приміщенням. Представник третьої особи служби зі справ дітей Ялтинської міської Ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в їхню відсутність та ухвалення рішення на розсуд суду, з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Вислухавши позивача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 31.07.2012 року у справі №2/0124/1295/2012 (0124/3139/2012), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 12.11.2012 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та припинено право власності вказаних громадян на 1/8 частку за кожним, а в цілому на 1/4 частку в праві загальної власності на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаної квартири (а.с.11-12, 13-14). 16.12.2012 року, на підставі вищевказаного рішення суду, КП ЯМР «БТІ» було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 101). Право власності на 34 часток вказаної квартири вже було зареєстровано за [PERSON] 25.07.2011 року, на підставі договору дарування від 29.06.2011 року (а.с.83-86). У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку. Заочним рішенням від 14.12.2012 року по цивільній справі №2/0124/3133/2012 (0124/9735/2012) позов було задоволено та усунено [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою (а.с.63-64). 18.01.2013 року, на підставі заяви [PERSON] та вищевказаних рішень судів, Ялтинським міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61-71). Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 29.05.2013 року вищевказане заочне рішення було скасовано та ухвалене нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку було відмовлено. У зв'язку з цим, позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовом, в якому просили зобов'язати ЯМВ ГУ ДМС України в АР Крим відновити їх реєстрацію у квартирі. Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про відновлення їх реєстрації у квартирі було відмовлено (а.с. 52-56). Цим рішенням суду встановлено, що позивачі втратили право власності на частку в квартирі на підставі рішень судових органів, які набрали законної сили, а тому підстави для відновлення цієї реєстрації відсутні. Разом з тим, за час розгляду справи у суді, як вбачається з паспортів [PERSON] та [PERSON], їх місце проживання за адресою: [ADDRESS] знов було зареєстроване відповідачем 08.06.2013 року 13.06.2013 року відповідно (а.с. 8,9). 08.10.2013 року [PERSON] повторно звернулась до ЯМВ ГУ ДМС України в АР Крим із заявою про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання в квартирі, яка належить їй на праві власності та 22.11.2013 року позивачі знов були зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (а.с. 15,57-58,104). Позивачі вважають, що вони не втратили право користування квартирою, у зв'язку з чим не згодні з діями відповідача щодо зняття їх 22.11.2013 року з реєстрації в цій квартирі. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначаються порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлюються випадки їх обмеження, врегульовані Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV. Статтею 3 цього Закону передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Підстави зняття з реєстрації місця проживання особи перелічені в ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 3.1 Порядку реєстрацію місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС № 1077 від 22.11.2012 року, якою в тому числі є наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 1.3 Порядку реєстрацію місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС № 1077 від 22.11.2012 року (далі - Порядок), реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Отже, судом встановлено, що дії щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON], як 18.01.2013 року, так і 22.11.2013 року були вчинені відповідачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення цих осіб права власності на частку житлового приміщення, що відповідає положенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому підстав для визнання цих дій незаконними не має. Також, суд вважає безпідставними посилання позивачів, в обґрунтування своїх вимог на рішення Ялтинського міського суду від 18.09.2013 року, яким [PERSON] було відмовлено у позові про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, оскільки цим рішенням не встановлено жодних обставин, які б свідчили про наявність у позивачів на даний час права користування спірною квартирою, а лише зазначено, що вони не є членами сім'ї власника квартири, а тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані ст. 405 ЦК України (а.с. 27-28). Таким чином, на цей час не має передбачених законодавством підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо поновлення реєстрації [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. У судовому засіданні 12.02.2014 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. У повному обсязі постанову складено 14.02.2014 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied