Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

31.08.2012 р. колективне науково-виробниче підприємство «Нафтогазтехсервіс» (далі - КНВП «Нафтогазтехсервіс») звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі - ДПІ у м.Івано-Франківську) від 03.08.2012 р. за №№ 0000592203 та 0000582203, якими позивачу визначено податкові зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 352084 грн. та із податку на додану вартість в розмірі 281666 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що висновки податкового органу про завищення підприємством податкового кредиту та заниження податку на прибуток за 4 квартал 2010 року є безпідставними й не відповідають фактичним обставинам, які мали місце при здійсненні господарських операцій між позивачем та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) [PERSON], оскільки віднесення вказаних сум здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі належним чином оформлених актів виконаних робіт, які підтверджують виконання господарських зобов'язань між сторонами. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року позов задоволено. Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила ДПІ у м.Івано-Франківську, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що обліковані позивачем господарські операції не спрямовані на реальне настання наслідків, а такі операції з боку ФОП [PERSON] пов'язані з наданням податкової вигоди третім особам. Дослідженими у справі доказами підтверджено безтоварність проведених між КНВП «Нафтогазтехсервіс» та ФОП [PERSON] операцій, а отже, згідно із частиною 2 статті 228, пунктами 1 та 2 статті 215 і пунктом 3 статті 203 Цивільного кодексу України, укладені між цими сторонами правочини є нікчемними. Тому, в силу статті 216 Цивільного кодексу України вони не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, КНВП «Нафтогазтехсервіс» зареєстроване як юридична особа 21.04.1995 р.; перебуває на обліку в податкових органах як платник податку на додану вартість (свідоцтво за № 12847070). В період з 03.07.2012 р. по 09.07.2012 р. ДПІ у м.Івано-Франківську проведено документальну позапланову виїзну перевірку КНВП «Нафтогазтехсервіс» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного, податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2010 р. по 31.03.2012 р., про що складено акт від 20.07.2012 р. за № 5686/22-3/22188145 (а.с.13 - 43). Перевіркою встановлено порушення підприємством вимог: - ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216 та ст.228 ЦК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), п.п.2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, (далі - Положення) в частині здійснення операцій на підставі нікчемних правочинів, прийняття до виконання документів та складення документів на операції, що порушують публічний порядок, і відповідно суперечать законодавчим та нормативним актам; - п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за IV квартал 2010 року в сумі 281667,00 грн.; - пп.7.2.1 та 7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1 та 7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: віднесення КНВП «Нафтогазтехсервіс» до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 723117,00 грн. за операціями, що проведені на підставі нікчемного правочину з ФОП [PERSON], в результаті чого підприємством завищено податковий кредит та встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, в сумі 225333,00 грн., в тому числі: за жовтень 2010 року - в сумі 12500,00 грн., за листопад 2010 року - в сумі 50333,00 грн., за грудень 2010 року - в сумі 162500,00 грн. За наслідками проведеної перевірки та відповідно до встановлених фактів порушень ДПІ у м.Івано-Франківську 03.08.2012 р. прийнято податкові повідомлення-рішення: - за № 0000592203, яким позивачу визначено податкове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 281666,00 грн., в т.ч.: за основним платежем - 225333,00 грн. та за штрафними санкціями - 56333,00 грн.; - за № 0000582203, яким позивачу визначено податкове зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств у сумі 352084,00 грн., в т.ч.: за основним платежем - 281667,00 грн. та за штрафними санкціями - 70417,00 грн. Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень були висновки податкового органу про те, що контрагентом позивача - ФОП [PERSON], з огляду на його відсутність за місцем знаходження, не підтверджено факт здійснення робіт у відповідності до договору за № 1-П від 01.11.2010 року, укладеного із КНВП «Нафтогазтехсервіс», а також з огляду на показання фахівців у сфері геології, які, на думку відповідача, підтверджують безтоварність операцій згідно зазначеного договору. Тому є безпідставним формування позивачем податкового кредиту та віднесення до валових витрат сум за операціями згідно вказаного договору. Вказані операції, за висновками податкового органу, є безтоварними, проведені на підставі нікчемного правочину. В ході дослідження господарських операцій судом встановлено, що з метою реалізації Програми за темою «Вивчення особливостей геологічної будови, напрямків та об'єктів пошуків родовищ вуглеводнів в межах слабо вивчених територій і стратиграфічних комплексів нафтогазоносних басейнів України», яка затверджена першим заступником голови Державної геологічної служби та погодженої членом правління НАК «Нафтогаз України» і містить відповідне геологічне завдання та плановий кошторис витрат, між позивачем і НАК «Нафтогаз України» та ДП «Науканафтогаз» були укладені договори за № 4/10 від 30.08.2010 р. та за №14/979/10.с-571/15 від 07.10.2010 р.; при цьому ДП «Науканафтогаз» дало згоду на залучення третіх осіб, як співвиконавців умов договору (т.1 а.с.135 - 137, 154 - 163). На виконання вказаних договорів 01.11.2010 р. між КНВП «Нафтогазтехсервіс» та ФОП [PERSON] укладено договір за № 1-п, предметом якого було виконання робіт з опрацювання виробничо-технологічних даних нафтогазових родовищ України згідно завдань (а.с.50). На підтвердження виконання передбачених зазначеним договором господарських операцій з опрацювання даних роботи свердловин (копіювання, електронна обробка, в т.ч. сканування, оцифрування каротажних діаграм, даних сейсмічних, геолого-геофізичних досліджень свердловин, систематизація вихідної інформації для формування баз даних родовищ корисних копалин, а також сервісно-комп'ютерне забезпечення обробки та оформлення геолого-геофізичної інформації відповідно до оперативних завдань) до суду надано копії актів виконаних робіт, податкових накладних за IV квартал 2010 року та виписки по особовому рахунку на підтвердження вчинення розрахунків за надані ФОП [PERSON] послуги на суму 1126667,00 грн. (т.1 а.с.60 - 83, 113 - 132). У податковому обліку КНВП «Нафтогазтехсервіс» вартість придбаних робіт (послуг) в сумі 1126667 грн. включено до складу валових витрат декларації по податку на прибуток за IV квартал 2010 року. Приймаючи рішення про задоволення позову та скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що висновки податкового органу щодо нікчемності правочину, укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. При цьому суд зазначив, що претензії зі сторони ДП «Науканафтогаз» до позивача щодо неналежного виконання договірних умов відсутні, що підтверджується актом № 1-98-с від 10.11.2010 р. та додатковою угодою № 1 від 17.01.2011 р. Відсутні також претензії по закінчених і зданих роботах у НАК «Нафтогаз України». Також рішенням секції Науково-технічної ради НАК «Нафтогаз України» з питань геологорозвідувальних робіт по нафті і газу від 9 грудня 2010 року за результатами розгляду звіту по завершеній роботі «Вивчення особливостей геологічної будови, напрямків та об'єктів пошуків родовищ вуглеводнів в межах слабо вивчених територій і стратиграфічних комплексів нафтогазоносних басейнів» (виконавець - КНВП «Нафтогазтехсервіс») прийнято вважати результати роботи такими, що відповідають умовам договору та звіт прийнято (т.1 а.с.133, 134). Крім того, податковим органом при проведені перевірки та формуванні висновків не враховано, що договірні взаємовідносини між позивачем та ФОП [PERSON] відбувались протягом тривалого часу, що передував періоду, який перевірявся. При цьому, будь-яких порушень податкового чи іншого законодавства при здійсненні господарських операцій перевіркою податкового органу від 03.12.2010 р. не встановлено. Що стосується висновку податкового органу про порушення позивачем вимог ст.228 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вказав на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність умислу в однієї чи обох сторін на вчинення протиправного господарського зобов'язання, яке суперечить інтересам держави та суспільства. Навпаки, вказані обставини спростовуються постановою ГВПМ ДПІ у м.Івано-Франківську про відмову в порушенні кримінальної справи за № 91 від 06.09.2012 р. з мотивів невстановлення умисного ухилення службових осіб КНВП «Нафтогазтехсервіс» від сплати податків, а також відсутності факту фактичного ненадходження коштів до бюджету та державних цільових фондів (т.2, а.с.57). Щодо податкового повідомлення-рішення за № 0000592203 від 03.08.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість», суд першої інстанції зазначив, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит у IV кварталі 2010 року з урахуванням здійснених господарських операцій із ФОП [PERSON], так як на підтвердження факту виконання умов договору та надання послуг ним надано належним чином оформлені копії первинних документів. При цьому, податковим органом не доведено, що відомості, які містяться в документах, які стали підставою для формування податкового кредиту, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також відсутні докази, що відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом. Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат, згідно із пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Згідно із пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 наведеного Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється. Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Як видно із матеріалів справи, предметом дослідження у даній справі є дослідження правомірності включення позивачем до складу валових витрат вартості придбаних у ФОП [PERSON] робіт (послуг) та віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з цим. Тобто, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету та завищення валових витрат, чи мали операції із придбання товару реальний характер, а також дійсна можливість здійснення таких операцій. В аспекті наведеного колегія суддів вважає, що наявними матеріалами справи підтверджуються висновки податкового органу про невідповідність наданих бухгалтерських документів вимогам закону, з огляду на наступне. Згідно із реченням другим частини другої статті 3 Закону № 996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Як зазначено у статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Вказана норма кореспондується із пунктом 2.4 Положення, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам (пункт 2.16 Положення). Як видно із матеріалів справи, наданий до перевірки договір на інформаційні послуги за № 1-П від 01.11.2010 року, укладений між позивачем та ФОП [PERSON], не містить покликань щодо виду, обсягу і вартості робіт. Є покликання на завдання, яке не зазначене додатком до договору і не надане до перевірки; разом з тим, надані геологічне завдання та плановий кошторис витрат (т.1 а.с.135 - 137) спірних правовідносин не стосуються, що видно із дати їх підписання, терміну виконання робіт та сторін, яких ці документи стосуються. Не відповідає вимогам, які ставляться до змісту договору, й наявний у матеріалах справи договір на технологічні послуги від 22.05.2010 р. Дані договори не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема глави 52 Цивільного кодексу України та глави 20 Господарського кодексу України, оскільки статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет договору. Договори не містять вищевказаної інформації, тому з огляду на ст.638 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до переконання в тому, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотної умови договору, а саме - його предмета. Крім того, складені на виконання робіт акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не містять покликання на будь-які договори, у них не зазначено зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі). Не містять цих реквізитів і акти здавання-приймання робіт до договору від 22.05.2010 р. Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані документи не дозволяють ідентифікувати факти виконання робіт (надання послуг), тобто не підтверджують здійснення господарських операцій, їх пов'язаність із господарською діяльністю позивача. За таких умов надані позивачем документи не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які встановлені для первинних бухгалтерських документів, та не можуть слугувати достатньою підставою для віднесення вартості наданих послуг (виконаних робіт), підтверджених такими актами, до складу валових витрат, оскільки в актах не розкритий зміст наданих послуг (виконаних робіт). З урахуванням наведеного, позивачем неправомірно включено до складу валових витрат витрати на придбання товарів (послуг), які не підтверджені відповідними первинними документами, що передбачені правилами ведення податкового обліку, та зайво віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ з придбання робіт (послуг), які не підтверджені первинними документами, через що занижено податкове зобов'язання з ПДВ. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що податковий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв правомірно. Відповідно до ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Згідно зі ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Результат розгляду: denied