Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з вимогами до Качинської селищної Ради Нахімовського району м. Севастополя, просить суд визнати противоправним та скасувати рішення відповідача № 1035 від 27.12.2013р. щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, зобов'язати відповідача винести на засідання найближчої сесії та розглянути вищезазначене клопотання позивача та надати мотивоване рішення за результатами розгляду вказаного клопотання. Відшкодувати судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляду справи без його участі та заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Качинської селищної ради Нахімовського району м. Севастополя № 1035 від 27.12.2013р. [PERSON] відмовлено у наданні земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га в межах смт. Кача для індивідуального дачного будівництва у зв'язку з тим, що Генеральним планом м. Севастополя не передбачені ділянки рекреаційного призначення для вказаної мети. Відповідно ч.ч.6,7 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла на час звернення позивача до Качинської селищної Ради Нахімовського району м. Севастополя, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як вбачається зі змісту клопотання від 21.03.2013р., поданого [PERSON] в інтересах позивача до Качинської селищної Ради Нахімовського району м. Севастополя, він просив визначити без погодження та виділити у власність земельну ділянку в межах Качинської селищної Ради і не просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою з відведення такої земельної ділянки. В якості графічних матеріалів до клопотання було долучено мапу частини території півострову Крим у дрібному масштабі з нанесеними пунктиром межами міста Севастополя. Відповідачем було відмовлено позивачу за результатами розгляду його клопотання від 21.03.2013р. у зв'язку з тим, що Генеральним планом м. Севастополя не передбачені ділянки рекреаційного призначення для вказаної мети. В запереченнях відповідач зазначив, що Генеральним планом м. Севастополя не передбачено вільних земель для формування нових ділянок в с. Кача, що суд приймає до уваги. Суд не приймає до уваги наданий представником позивача Генеральний план м. Севастополя та мапу частини території півострову Крим у дрібному масштабі де зазначено місце розташування ділянки індивідуального дачного будівництва, оскільки з них не вбачається, що є вільні земельні ділянки, які можливо виділити громадянам для індивідуального дачного будівництва. Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Доказів того, що позивачу не передавались безоплатно у приватну власність земельні ділянки за цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва не надано. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачу надавався дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки та його розробки. Як вбачається з матеріалів справи, до Качинської селищної Ради Нахімовського району м. Севастополя клопотанням від 21.03.2013 року звернувся [PERSON], в якому зазначив, що звертається від імені позивача за договором доручення від 12.03.2013 року № 114/03/13-зд. Відповідно до частини першої статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною першої статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до частини першої статті 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно з частиною першою статті 1007 Цивільного кодексу України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Заявник [PERSON] при зверненні до відповідача не надав довіреності від [PERSON] щодо права вчинення від його імені дії, у тому числі надання клопотання про передачу земельних ділянок. Договір доручення без видачі довірителем довіреності представнику на вчинення юридичних дій за договором, є недійсним в частині уповноваження представника. Тобто, до відповідача з клопотанням від 21.03.2013 року звернулась не уповноважена на це особа. Крім того суд зазначає, що відповідно до рішення Севастопольської міської Ради від 13 лютого 2007 року № 1479 "Про відмову в передачі у власність земельних ділянок громадянам України, які не мають реєстрації на території міста Севастополя", підлягає відмові у задоволенні заяви громадян, які не мають реєстрації на території міста Севастополя, про безоплатну передачу ним у власність земельних ділянок до створення Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень, та до надання інформації, що підтверджує факти відсутності реалізації заявником прав на отримання земельних ділянок за відповідним цільовим призначенням. Дане рішення ні у судовому, ні у будь-якому іншому порядку не скасовано та є чинним. Встановлено, що позивач не має реєстрації на території міста Севастополя. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Критерії оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень наведені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовані фактичними обставинами та доказами, встановленими судом. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що оскаржуване рішення є правомірним, а тому підстав для його скасування та для задоволення позовних вимог не має. На підставі ст.ст. 118 Земельного Кодексу України,

Результат розгляду: denied