Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Приватне підприємство «Молеф» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Черкаської області та просило визнати неправомірними, скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.03.2013 №0001512301 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 100088, 00 грн., №0001522301 про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ в розмірі 8452, 00 грн. та №0001502301 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 99980, 00 грн. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2013 року позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачем неправомірно було сформовано валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ФОП Танцюри Ю.В., ФОП [PERSON] та ТОВ «Техпромсервіс-2010» за період, що перевірявся, оскільки останні не підтвердженні належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та мають характер фіктивних. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, посадовою особою державної податкової інспекції у м. Черкасах проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань взаємовідносин з СГ-ФО [PERSON] у періоді з 01.11.2011 по 31.12.2011, з СГ-ФО [PERSON] за період з 01.05.2012 по 30.06.2012 та з ТОВ «Техпромсервіс-2010» за квітень 2011, - за результатами якої складено Акт від 26.02.2012 №91/22-21/21360122. Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на суму 385250 грн., в т.ч. за другий квартал 2011 року на суму 62000 грн., за четвертий квартал 2011 року на суму 188200 грн. та за другий квартал 2012 року на суму 135050 грн., внаслідок включення до їх складу вартості господарських операцій з придбання послуг з фасування та товарів, які фактично не здійснювались. Також, перевіркою повноти визначення податкового кредиту встановлено його завищення на суму 77050 грн., в т.ч. за квітень 2011р. на суму 12400 грн., за листопад 2011р. на суму 32680 грн., за грудень 2011р. на суму 4960 грн., за травень 2012 року на суму 12800 грн. та за червень 2012 року на суму 14210 грн. внаслідок віднесення до податкового кредиту податку на додану вартість за податковими накладними, виданими на виконання вищезазначених господарських операцій. За висновком перевірки позивачем порушені вимоги п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на 85907 грн., в т.ч. за ІІ квартал 2011 року на суму 14260 грн., за ІV квартал 2011 року на суму 43286 грн. та за ІІ квартал 2012р. на суму 28361 грн. та п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на 68598 грн., в т.ч. за квітень 2011 року на суму 5836 грн., за листопад 2011 року на суму 32680 грн., за грудень 2011 року на суму 4960 грн., за травень 2012 р. на суму 12800 грн., за червень 2012 року на суму 12322 грн. та зменшено від'ємне значення за квітень 2011 року на суму 6564 грн. та за червень 2012 року на суму 1888 грн. На підставі вказаного акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 11.03.2013 №0001502301 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 99980 грн., № [NUMBER] про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 100088 грн. та № 0001522301 про зменшення суми від'ємного значення податку на додану вартість на суму 8452 грн. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та СГ-ФО [PERSON], СГ-ФО [PERSON] та ТОВ «Техпромсервіс-2010», та, як наслідок, порушення позивачем податкового законодавства. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Як було встановлено судом першої інстанції, між ПП «Молеф» та СГ-ФО [PERSON], СГ-ФО [PERSON] та ТОВ «Техпромсервіс-2010» укладено договори про про надання послуг з фасування мінеральних добрив. На підтвердження реальності господарських операцій між ПП «Молеф» та контрагентами, позивачем до перевірки були надані такі документи: договори, акти здачі-приймання робіт, податкові накладні, видаткові накладні та платіжне доручення. Згідно з Правилами перевозки вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання ТМЦ на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного і бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Відповідно до форми N 1-ТН наказу Міністерства транспорту України від 29 грудня 1995 року N 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку робота вантажного автомобіля» зазначено, що товарно-транспортна накладна видається у 4-х примірниках: 1-й примірник вантажовідправнику, 2-й примірник вантажоодержувачу, 3-й та 4-й примірник авто підприємству. Крім того, для перевезення вантажу обов'язковим є укладення договорів на перевезення вантажів, що також визначено п.3.1 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.01.2010 року. Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивачем як під час перевірки, так і під час розгляду справи, не було надано жодних договорів на перевезення вантажів, які б підтверджували факт транспортування добрив (подорожніх листів, товарно-транспортних накладних). Доказів наявності у власності юридичної особи, - ПП «Молеф»,- транспортних засобів суду не надано. Відомості про наявність у засновника та директора вантажо-пасажирського автомобіля не є беззаперечним доказом використання даного автомобіля в господарській діяльності ПП «Молеф» та не звільняє юридичну особу від обов'язку належного документального оформлення перевезення вантажів. Крім того, як вбачається з акту перевірки, надані позивачем податкові накладні мають дефекти форми, які нівелюють їх зміст, а саме: не вказано прізвище та посаду особи, відповідальної за здійснення господарських операцій. В актах виконаних робіт не зазначено місце складання акта, місце фасування та вид міндобрива тощо. Таким чином, вище означені документи не можуть мати юридичної сили і доказовості. Пунктом 44.6. ст. 44 ПК України передбачено, що у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абз. другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служи, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання звітності. Згідно з п. 44.7 вказаної статті у разі, якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу копії таких документів. Податковим Кодексом України передбачена можливість надати документи протягом трьох робочих днів з дня отримання акта перевірки. Однак, позивачем ані під час перевірки, ані протягом трьох робочих днів з дня отримання акта перевірки не надано належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, які повністю спростовують висновки суду першої інстанції. Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied