Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії начальника Управління Укртрансінспекції у Житомирській області при винесенні постанов від 30.07.2013 року за № 008027 та № 008028 про застосування до ФОП [PERSON] фінансових санкцій в розмірі 1700 грн. та 340 грн. протиправними та такими, що порушують його законні права; скасувати незаконні постанови начальника Управління Укртрансінспекції у Житомирській області від 30.07.2013 року за № 008027 та № 008028 про застосування фінансових санкцій в розмірі 1700 грн. та 340 грн. При цьому Фізична особа - підприємець [PERSON] зазначав, що постанови від 30.07.2013 року № 008027 та № 008028 є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки при їх винесені порушено його законні права. В обґрунтування своїх позивних вимог вказав, що відповідачем оскаржувані постанови прийнято без повідомлення його про наявність протоколу про вчинене порушення та про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансінспекції у Житомирській області. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для складення акту про порушення і прийняття постанов про застосування до нього адміністративно - господарських санкцій в сумі 340 і 1700 грн., так як автомобіль державний знак [NUMBER] обладнаний діючим та належним чином повіреним тахографом, тому індивідуальна контрольна книжка водія не ведеться. Також вказав на те, що відповідачем порушення робочого часу та відпочинку водія зазначено автомобіля встановлено не було. За таких обставин, на думку позивача, оскаржувані постанови винесено відповідачем з порушенням ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорту, тому вони підлягають скасуванню як незаконні. Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, на підставі доводів викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів наведених у письмових запереченнях. Пояснив, що постанови про застосовування адміністративно - господарських штрафів, винесені у відповідності із приписами чинного законодавства, тобто в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, відтак є законними. Також вказав, що повідомлення, в якому було зазначено час і місце розгляду справи про порушення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та отримано останнім особисто 19.07.2013 року. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача в судовому засіданні щодо вирішення справи поклався на розсуд суду. Пояснив, що другий примірник протоколу від 03.06.2013 року у нього відсутній, показники пробігу транспортного засобу занесені до протоколу відповідали їх фактичному значенню на час проведення перевірки. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом з'ясовано, що 19 червня 2013 року о 10 год. 20 хв. на посту ДАІ, Тернопільська область, на 190 кв. автомобільної дороги Хмельницьк - Тернопіль, державними інспекторами управління Укртрансінспекції Тернопільської області, на підставі завдання на перевірку від 17.06.2013 року № 002034, здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме автомобіля марки VOLVO АН 12-420, номерний знак [NUMBER], який належить позивачу. За результатами перевірки складено акт № 019024 від 19.06.2013 року. Водій автомобіля [PERSON] був ознайомлений з актом, проте від його підписання і надання пояснень відмовився. В акті перевірки зафіксовано, що в автомобілі марки VOLVO АН 12-420, номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], під час надання послуг з перевезення вантажу на момент перевірки у водія були відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу і заповненні тахокартки, чим порушено вимоги Закону України "Про автомобільний транспорт" та наказу Мінтрансзв"язку від 24.06.2010 року № 385. Начальником Управління Укртрансінспекції у Житомирській області за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановленого перевіркою від 19.06.2013 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", 30 липня 2013 року прийнято постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу № 008027, якою з Фізичної особи-підприємця [PERSON] стягнуто штраф у сумі 1700 грн., та № 008028 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 340 грн. Судом, вирішуючи спір по суті, враховано слідуюче. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (зі змінами та доповненнями; далі - Закон № 2344-III). Відповідно до частини 14 статті 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III). Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок). У пункті 3 вказаного Порядку зазначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Автомобільний перевізник, згідно із ст. 1 Закону № 2344-III, - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства. Статтею 18 Закону № 2344-III передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 24.06.2010 року № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (зі змінами та доповненнями; надалі - Інструкція). Відповідно до п. 1.2 і п. 1.3 Інструкції, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів і поширюється на суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). В силу приписів пункту 1.4 Інструкції, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР. Згідно із п. 2.5, 2.6 Інструкції, повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які атестовані відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Повірка цифрових контрольних пристроїв (тахографів) здійснюється один раз на шість років, аналогових контрольних пристроїв (тахографів) - один раз на чотири роки. Пункти сервісу тахографів (ПСТ) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі, зокрема, установлення або заміни тахографа. За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт (п. 2.7 Інструкції). Пунктами 3.3, 3.5 вказаної Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії. Матеріалами справи підтверджено, що позивач належить до категорії автомобільних перевізників, надає послуги по перевезенню вантажів, використовує працю найманого працівника - водія. Під час проведення 19.06.2013 року державними інспекторами управління Укртрансінспекції Тернопільської області перевірки встановлено, що водій, який керував транспортним засобом марки VOLVO FН 12-420, повна маса якого згідно з технічними характеристиками автомобіля 19 тонн, не мав усіх документів, необхідних для виконання вантажних перевезень, а саме в транспортному засобі були відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу і заповненні тахокартки. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що вказаний автомобіль був обладнаний належним чином тахографом, про що свідчить протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 03.06.2013 року, та водієм були встановлені тахокартки, як на підставу для скасування оскаржуваних постанов, враховуючи наведене нижче. Із копії протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 03 червня 2013 року № 01413 транспортного засобу марки VOLVO FН 12-420, номерний знак [NUMBER], видно, що за результатами перевірки та адаптації тахографа фактичне значення пробігу транспортного засобу до перевірки та адаптації становив 778858 км., а після перевірки та адаптації 778863 км. У вказаному протоколів зазначено, що роботи виконав ФОП [PERSON] При цьому в наявних у матеріалах справи копіях тахокарток, заповнених водієм [PERSON], вказано, що пробіг по прибуттю 19.06.2013 року транспортного засобу становив - 759947 км., тобто значення тахографу на 19 червня 2013 року було меншим ніж на час складення протоколу № 014413 від 03.06.2013 року - 778863 км (після перевірки та адаптації тахографа). У засіданні суду залучений до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа - підприємець [PERSON] вказав, що він позбавлений можливості надати другий примірник протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 03 червня 2013 року № 01413. Також суд враховує, що допитаний в засіданні суду свідок [PERSON] пояснив, що відомості зазначені у тахокартках, копії яких є у матеріалах справи, в тому числі і за 19.06.2013 року, є недостовірними та не відповідають дійсності. Такі ж пояснення в судовому засіданні надав і третя особа ФОП [PERSON] Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказами в адміністративному судочинстві, згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування ( ч. 1 ст. 70 КАС України). Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що належними доказами, які б підтверджували б наявність в транспортному засобів тахографа відповідно до Інструкції мали бути протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтво про повірку та заповнені тахокартки. Проте, явні розбіжності, які містить протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 03 червня 2013 року № 01413 і тахокартки, наявні у матеріалах справи, свідчать на користь висновку про недостовірність значень вказаних у них, тому суд не приймає їх до уваги. У свою чергу, позивачем доказів на підтвердження достовірності наведених у тахокартках даних чи наявності у водія під час проведення 19.06.2013 року перевірки належних документів, згідно із Інструкцією, суду надано не було. Окрім цього, фізичною особою-підприємцем [PERSON] під час судового розгляду справи не надано суду свідоцтва про повірку тахографа, або доказів наявності контрольної книжки водія, ведення якої передбачено пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, для водіїв, що керують транспортними засобами, які не обладнані тахографом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника статтями 39 та 48 Закону N 2344-III, в порушення ст. 18 цього Закону ним не забезпечено належного контролю за режимами праці та відпочинку водія, тобто допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, до Фізичної особи-підприємця [PERSON] правомірно на підставі абзацу третього і восьмого частини першої статті 60 Закону N 2344-III застосовані адміністративно-господарські штрафи у розмірі ста та двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Що стосується посилань позивача на те, що його не було повідомлено про складений акт № 019024 від 19.06.2013 року та про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, то такі доводи позивача були спростовані під час судового розгляду справи. Так, із копії вказаного акта видно, що він був складений у присутності водія транспортного засобу, який належить позивачу, та [PERSON] ознайомлено з актом, однак він відмовився від його підпису. Додаткове надсилання акта суб'єкту господарювання приписами Порядку не передбачено. Натомість, на виконання пункту 26 Порядку, Управління Укртрансінспекції у Житомирській області на адресу позивача направило лист № 1332/02/8-13, в якому було повідомлено адресата про те, що 19.06.2013 року складено акт про порушення законодавства про автомобільний транспорт вчинене на автомобілі Вольво, р/н [NUMBER], при наданні послуг з вантажних перевезень та запропоновано прийняти участь у розгляді справи 30.07.2013 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Театральна, 17/20. Повідомлення направлено рекомендованим листом із повідомленням про вручення та вручено 19.07.2013 року. Технічна помилка в імені по батькові позивача, допущена при оформленні листі № 1332/02/8-13, не є підтвердженням того, що останній не знав про час і місце розгляду справи, оскільки із інформації наявної у листі видно, що розглядатиметься справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт вчинене на автомобілі Вольво, р/н [NUMBER], який, згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить позивачу. Також лист направлений за його адресою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (який є братом [PERSON]), пояснив, що конверт отримав особисто він. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ними постанов від 30 липня 2013 року про застосування адміністративно - господарського штрафу № 008027, якою з Фізичної особи-підприємця [PERSON] стягнуто штраф у сумі 1700 грн., та № 008028 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 340 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Управління Укртрансінспекції у Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування постанов від 30.07.2013 р. №008027 і №008028 слід відмовити.

Результат розгляду: denied