Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі по тексту відповідач або ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.10.2013 року №0006221701 та № 0006231701. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 13.09.2013 року по 03.10.2013 року посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 515/17-01/2531413567/74 від 10.10.2013 року, яким, зокрема, встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку та інших ніж заробітна платня за період з червня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі 630 грн. та здійснення обліку товарних запасів з порушенням встановленого порядку на загальну суму за цінами реалізації 65481 грн., а саме в порушення ст. 6, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Позивач вважає, що дані висновок акту перевірки є безпідставними та необґрунтованими, а отже і податкові повідомлення - рішення прийняті на підставі цього акту не відповідають вимогам законодавства, оскільки відповідно до п. 10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці, якою є і позивач, зобов'язані вести лише Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо підтвердження товару та ст. 177 ПК України не передбачає ведення фізичною особою-підприємцем обліку товарних запасів. Представник позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини. Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Судом встановлено, що у період з 13.09.2013 року по 03.10.2013 року на підставі п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, відповідно до наказу від 12.09.2013 року під № 283-н та направлень від 12.09.2013 року № 295, 296, 297 та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання за ІІ квартал 2013 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою - підприємцем [PERSON] вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року. За результатами проведеної перевірки був складений акт № 515/17-01/2531413567/74 від 10.10.2013 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року (а.с. 16-39 том І). Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.2 п. 164.1, п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1, п.п. 168.4.1, п.п. 168.4.3, п.п. 168.4.5 п. 168 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України. Так, згідно висновків, викладених у акті перевірки, встановлено, що ФОП [PERSON], у зв'язку з неправильним перерахуванням відповідних сум податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата до місцевого бюджету згідно з Бюджетним кодексом України та відповідної бюджетної класифікації, на час написання акту перевірки сума 630,00 грн. до відповідного бюджету не надійшла, картки по особовому рахунку не відкриті, таким чином, по даним перевірки, станом на 31.12.2012 року рахується заборгованість кредиторська по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата у сумі 630,00 грн. Крім того при перевірці подання відомостей про виплачені доходи особам та фізичним особам - підприємцям, встановлено порушення позивачем п.п. «б» п. 2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22.05.2003 року, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме встановлено: неподання відомостей по формі №1-ДФ до ДПІ у Київському районі м. Одеси про виплачені доходи фізичним особам-підприємцям за ІІ-ІУ квартали 2010 року, подання відомостей з недостовірними відомостями та помилками по ознакам доходу (надано уточнюючий розрахунок за ІІІ квартал 2011 року - 18.01.2012 року) та сплаченому податку (90 грн.) за період ІІ квартал 2011 року по І-ІУ квартали 2012 року по ознаку доходу 102. Також перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 12 с. 3, ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме встановлено, що ФОП [PERSON] здійснювала облік товарних запасів з порушенням встановленого порядку на загальну суму за цінами реалізації 65481 грн. та встановлено реалізацію не облікованих товарно-матеріальних цінностей в установленому порядку у вартісному показнику за період з 01.01.2011 року по 08.02.2011 року. На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області були прийняті податкові повідомлення - рішення від 24.10.2013 року № 0006221701, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем: штрафи по обігу готівки та РРО на суму 130962,00 грн. та № 0006231701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата у на загальну суму 1297,50 грн., у тому числі: за основним платежем - 630,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 667,00 грн. (а.с. 40, 42 том І). Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх в судовому порядку, вимагаючи їх скасування. Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог фізичної особи - підприємця [PERSON] лише в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 0006231701 від 24.10.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата у на загальну суму 1297,50 грн., з наступних підстав. Фізична особа - підприємець [PERSON] зареєстрована виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.07.2007 року, номер запису про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб 2 556 000 0000 059922, взята на облік в ДПІ у Київському районі м. Одеси 11.07.2007 року за № 7066/29. Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. За змістом ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку, або банку на підставі податкової поруки. Судом встановлено, що до перевірки позивачем були надані платіжні доручення, згідно яки сплата податку з доходів фізичних осіб ФОП [PERSON] здійснювалась в повному об'ємі та в установлені діючим законодавством терміни, а саме згідно платіжних доручень: від 30.06.2011 року № 117 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 27.09.2011 року № 149 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 27.12.2011 року № 182 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 27.03.2012 року № 207 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 25.06.2012 року № 228 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 28.09.2012 року № 256 - сплачено 90 грн. ПДФО; від 03.01.2013 року № 279 - сплачено 90 грн. ПДФО (а.с. 63-69 том І). Всього за період з червня 2011 року по грудень 2012 року ФОП [PERSON] було сплачено податку на доходи фізичних осіб на суму 630 грн., що також підтверджується банківськими виписками (а.с. 127, 131, 135, 139, 142, 145, 149 том І), що не заперечувалось представником відповідача. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що ФОП [PERSON] у період з червня 2011 року по грудень 2012 року в межах законодавчо передбачених термінів в повному об'ємі утримувала та перераховувала до державного бюджету на рахунок № 33213801700005 (одержувач - УДК у м. Одеса, банк одержувача - ГУДКУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 23862106, МФО 828011) суми податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата, що підтверджується вищезазначеними платіжними дорученнями та банківськими виписками. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, позивач виконав свій податковий обов'язок щодо сплати сум податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за період червня 2011 року по грудень 2012 року у загальному розмірі 630,00 грн. у встановлені податковим законодавством строки. При цьому представник відповідача у судовому підтвердив той факт, що ФОП [PERSON] згідно вищезазначених платіжних доручень у межах встановлених строків сплатила до бюджету податкові зобов'язання: суми податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за перевіряємий період, разом з тим, зазначив, що вказані кошти були перераховані останньою на неналежний бюджетний рахунок (р/р 33213801700005, одержувач - УДК у м. Одеса, банк одержувача - ГУДКУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 23862106, МФО 828011), у зв'язку з чим у позивача і утворилась кредиторська заборгованість у сумі 630 грн. по вказаному податку. Суд з даним висновком відповідача не погоджується з наступних підстав. Ненарахування, неутримання та або/ несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, згідно п. 127.1 ст. 127 ПК України, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. Таким чином, податковим законодавством передбачено застосування до платників податків штрафу за несплату в межах встановленого строку сум відповідного податку до бюджету. Тобто такий вид відповідальності, як сплата штрафу наступає лише при наявності порушення особою відповідного зобов'язання. Разом з тим, як судом достовірно встановлено вище, позивач виконала свій податковий обов'язок щодо сплати сум податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за період червня 2011 року по грудень 2012 року у встановлені податковим законодавством строки. При цьому суд зазначає, що згідно п. 9.3 ст. 9 Податкового кодексу України зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України. Відповідно до п. 2 ст. 9 Бюджетного кодексу України податковими надходженнями визнаються встановлені законами України про оподаткування загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) та місцеві податки і збори (обов'язкові платежі). У відповідності до ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок. Згідно ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок, який згідно з Положенням про єдиний казначейський рахунок, затвердженим Державним казначейством України 26.06.2002 року № 122, об'єднує всі кошти субрахунків, що відкриті в Державному казначействі Україні. Таким чином, з дня зарахування вищезазначених коштів на єдиний казначейський рахунок, вони вважаються зарахованими до державного бюджету. Суд вважає, що платник податків, який своєчасно виконав своє грошове зобов'язання перед державним бюджетом, не може нести відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати передбачену ст. 127 Податкового кодексу України. Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем п.п. «б» п. 2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22.05.2003 року, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок неподання відомостей по формі №1-ДФ до ДПІ про виплачені доходи фізичним особам-підприємцям за ІІ-ІУ квартали 2010 року, подання відомостей з недостовірними відомостями та помилками по ознакам доходу (надано уточнюючий розрахунок за ІІІ квартал 2011 року - 18.01.2012 року) та сплаченому податку (90 грн.) за період ІІ квартал 2011 року по І-ІУ квартали 2012 року по ознаку доходу 102, суд зазначає, що вони спростовуються наданими представником позивача у судовому засіданні доказами (а.с. 26-42 том ІІ). З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що ФОП [PERSON] у межах встановлених строків виконувала свій обов'язок щодо утримання та сплати (перерахування) сум податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за період червня 2011 року по грудень 2012 року та подання до податкового органу відповідної звітності, у зв'язку з чим у податкового органу були відсутні підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 119.2 ст. 119 та ст. 127 Податкового кодексу України згідно податкового повідомлення - рішення № 0006231701 від 24.10.2013 року, а отже вказане рішення є протиправним, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Що стосується встановлених порушень з боку позивача вимог п. 12 с. 3, ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок здійснення позивачем обліку товарних запасів з порушенням встановленого порядку, суд з даними висновками відповідача погоджується, з огляду на наступне. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності у ІІІ-ІУ кварталах 2010 року здійснювала на єдиному податку та з 2011 року по 31.12.2012 року на загальній системі оподаткування, за перевіряємий період сплачувала єдиний податок, податок на додану вартість та податок з доходів від підприємницької діяльності. Під час проведення перевірки фахівці контролюючого органу перевіряли надані ФОП [PERSON] дві Книги обліку доходів і витрат, а саме: Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року під № 1705 від 19.07.2007 року за період з 2007 року по 31.12.2010 року та Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи , які провадять незалежну професійну діяльність під №13958 від 09.02.2011 року за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року. Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторі і розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або і безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продаж) товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Згідно ст. 6 вказаного Закону, облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів. Відповідно до п. 177.10 ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Діяльність суб'єктів господарювання, які використовують загальну систему оподаткування регулюється ст. 177 та ст. 178 розділу IV ПК України. Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та її форму, затверджено наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1025 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Пунктом 1 вищевказаного Порядку встановлено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. Відповідно до п. 2 зазначеного вище Порядку, самозайняті особи повинні придбавати та оформлювати Книгу самостійно. Книга має вигляд зошита чи блокнота. Прошнурована з пронумерованими сторінками Книга безоплатно реєструється в органі державної податкової служби за основним місцем обліку самозайнятої особи. Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено порядок ведення Книги. Суд зазначає, що вищезазначений наказ ДПА України № 1025, яким затверджено форму Книги, набрав чинності з 21.01.2011 року, а до цього застосовувалася Книга обліку доходів і витрат за формою № 10, яка була визначена Інструкцією про прибутковий податок з громадян, затвердженою наказом ДПА України від 21.04.1993 року № 12 (додаток 10 до Інструкції № 12), у зв'язку з цим починаючи із зазначеної дати підприємці повинні були вести облік у Книзі вже за новою формою, до цієї дати облік повинен був вестися у Книзі за ф. № 10, у зв'язку із чим, як судом зазначено вище, позивачем до перевірки було надано дві Книги. Так, перевіркою ведення обліку за період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, тобто Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року під № 1705 від 19.07.2007 року встановлено, що фактично позивачем облік доходів і витрат вівся до 31.12.2010 року, та останньою був не облікований товар і виручка у вказаній Книзі за період з 01.01.2011 року по 08.02.2011 року, до отримання нової Книги обліку доходів і витрат під № 13958 від 09.02.2011 року. Далі облік вівся у Книзі обліку доходів і витрат під №13958 від 09.02.2011 року починаючи не з дати реєстрації 09.02.2011 року, а з 01.01.2011 року, таким чипом ФОП [PERSON] починаючи з 01.01.2011 року по 09.02.2011 року облік товарних запасів, доходів і витрат, який ведуть фізичні особи-підприємці не здійснювала у встановленому порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що фізичні особи - підприємці, які використовують загальну систему оподаткування зобов'язані вести облік товарно-матеріальних цінностей у грошовому еквіваленті у момент їх придбання, шляхом відображення у Книзі обліку доходів і витрат, а саме обов'язково у графі 1 «період обліку» вказувати дату отримання кожної поставки товарів, у графі 4 «реквізити документа, що підтверджує, понесені витрати» записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг, у графі 5 відображається загальна вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, у графі 6 відображається вартісний показник витрат товарів, що реалізовані, товарно-матеріальні цінності, що використані у виробництві, тобто сума витрат, яка безпосередньо пов'язана з отриманням доходу. У цих графах наводять вартість за цінами придбання матеріальних цінностей, які перебувають на обліку у підприємця. Причому цінності слід відображати незалежно від того, чи вони оплачені. У графі 2 відображають цінності, які обліковуються у підприємця станом на 1 січня звітного податкового року. Як встановлено в ході проведення перевірки, ФОП [PERSON] було підтверджено станом на 01.01.2011 року залишки товарних запасів на суму 2963,93 грн., що підтверджує надана позивачем довідка по руху ТМЦ за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року. До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило належать накладні та товарно-транспортні накладні. Відповідно наданої до перевірки довідки по руху ТМЦ за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року та наданого пояснення від 02.10.2013 року (вх. №3343/13), залишки ТМЦ станом на 31.12.2010 року склали 2964 грн. без ПДВ, без розшифровки аналітики по сумам придбання, у зв'язку з не веденням такого обліку, які не були обліковані своєчасно за місцем реалізації та зберігання у наданій до перевірки Книзі обліку доходів і витрат під №1705 від 19.07.2007 року станом на 31.12.2010 року та на 01.01.2011 року. Згідно наданих позивачем пояснень, залишки товару у сумі 2963,93 грн., які рахувалися станом на 01.01.2011 року, на 31.12.2012 року не рахуються, у зв'язку з продажем у звітному періоді. Також перевіркою реєстрів отриманих податкових накладних встановлено придбання товару за період з 01.01.2011 року по 30.01.2011 року на суму 47381,65 грн., у тому числі ПДВ на суму 7896,94 грн., за період з 01.02.2011 року по 08.02.2011 року на суму 8530,76 грн., у тому числі ПДВ на суму 1421,79 грн. Перевіркою реєстрів виданих податкових накладних та видаткових накладних на продаж встановлено відвантаження не облікованого товару у встановленому порядку за період з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року на суму 54798,00 грн., у тому числі ПДВ 9133 грн. без урахування повернутого товару у січні на суму 2215 грн. у тому числі ПДВ на суму 369 грн., за період з 01.02.2011 року по 08.02.2011 року - на суму 8472,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 1412,00 грн. Всього по даним перевірки, позивачем не обліковано товару у встановленому порядку у Книгах обліку доходів та витрат за 2010-2011 роки за цінами реалізації за період з 01.01.2011 року по 08.02.2011 року на суму 65481,00 грн. Відтак, суд погоджується з висновками відповідача відносно порушення позивачем вимог ст.6 та п. 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки з вищевикладеного вбачається, що позивач здійснювала облік товарних запасів з порушенням встановленого порядку по ціні реалізації 65481 грн., що не був облікований у встановленому порядку у Книзі обліку доходів та витрат під №1705 від 19.07.2007 року, при цьому відвантаження товару відбулося по видатковим накладним та податковим накладним на відвантаження за період з 01.01.2011 року по 08.02.2011 року. Суд критично відноситься до тверджень позивача відносно її звернення до відповідача з листом від 10.01.2011 року № 11/01/11 щодо надання роз'яснення порядку ведення Книги обліку доходів і витрат фізичною особою - підприємцем, як на підставу спростування порушень викладених в акті перевірки, з врахуванням того, що вказане звернення мало місце лише 11.01.2011 року та ніяким чином не позбавляло позивача обов'язку вести у встановленому законодавством порядку облік товарних запасів в Книзі обліку доходів і витрат (а.с. 86-87 том ІІ). Суд вважає, що при вирішенні питання про правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності суб'єкта підприємницької діяльності складу правопорушення. Позивач не довів суду, що ним було вжито усіх необхідних заходів для виконання вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в той же час, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач здійснювала облік товарних запасів з порушенням встановленого законодавством порядку, що підтверджується актом перевірки та представником позивача не спростовується. Відповідно до ст. 20 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто навіть у випадку зберігання продукції без реалізації позивач повинен був вести облік товарних запасів, які відносяться до підакцизних. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно у межах передбачених законом повноважень застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації в сумі 130962,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Позивач не довів суду обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, та не надав необхідних доказів, в підтвердження своїх позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги те, що Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачений обов'язок та відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності саме за неведення або ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарів саме за місцем реалізації та зберігання, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано встановлений законом обов'язок, у зв'язку з чим адміністративний позов в частині вимог позивача щодо визнання протравним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.10.2013 року № 0006221701 є необґрунтованим та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, позовні вимоги фізичної особи - підприємця [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial