Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідачів про оскарження дій суб»єкта владних повноважень, постанови про накладення адміністративного стягнення посилаючись на те, що постановою державного інспектора сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзака Олега Леонідовича від 19 листопада 2013 року № 000526 (далі - постанова), на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2013 року № 000526, її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. В зазначеній постанові вказано, що вона, як голова Фермерського господарства „Матвіїха" (далі - ФГ „Матвіїха"), порушила вимоги статей 122-126 Земельного кодексу України та статей 13-20 Закону України „Про оренду землі", а саме: 11.11.2013 року виявлений факт порушення земельного законодавства, зокрема фермерським господарством використовується земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 7,4579 га в адміністративних межах Леськівської сільської ради без договору оренди землі, зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства, що являється самовільним зайняттям земельної ділянки. В постанові також зазначено, що порушенням заподіяно матеріальну шкоду на суму 9464 грн. Вважає дії відповідача в частині складення протоколу про адміністративне правопорушення від 11.11.2013 року № 000526 та винесення постанови про накладення на неї адміністративного стягнення від 19.11.2013 року № 000526 вважає протиправними з таких підстав. Земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 7,4579 га, яка розташована в адміністративних межах Леськівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області та яка зазначена в оскаржуваній постанові, складається фактично з двох земельних ділянок: 4,2 га - дороги між розпайованими земельними ділянками та 3,2579 га - землі запасу. 26.05.2006 року між Монастирищенською райдержадміністрацією Черкаської області та ФГ „Матвіїха" укладено договір оренди вказаних вище земельних ділянок загальною площею 7,4579 га строком на 49 років. Протягом 2006-2013 років ФГ „Матвіїха" систематично виконує свої договірні зобов'язання, зокрема, щомісячно сплачує орендну плату. Вказаний договір оренди земельних ділянок сторонами не розривався, у судовому порядку недійсним не визнавався. На протязі всього строку оренди вказаних земельних ділянок Монастирищенська райдержадміністрація Черкаської області жодного разу не заперечувала проти отримання орендної плати від ФГ „Матвіїха", а також жодного разу не пред'являла претензій щодо неповноти сплати орендної плати. Станом на грудень 2013 року ФГ „Матвіїха" не має заборгованості перед Монастирищенською райдержадміністрацією Черкаської області по сплаті орендної плати за земельні ділянки загальною площею 7,4579 га. На даний час всі примірники вказаного вище договору оренди земельних ділянок знаходяться в орендодавця - Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області, тому ФГ „Матвіїха" не володіє інформацією щодо державної реєстрації цього договору. Згідно з листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 11.11.2008 року № 14-17-4/12991 „Щодо застосування терміна „самовільне зайняття земельної ділянки" не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду), а також якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки). У тому ж листі зазначено, що, безумовно, дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, не можуть бути кваліфіковані як „самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є „використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена. Отже, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при її складанні відповідач керувався ст. 238-1 КУпАП, яка на даний час в зазначеному кодексі відсутня, так як її було виключено на підставі ЗУ № 5462-VI від 16.10.2012 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства соціальної політики України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів". В обгрунтування позову посилається на ст. ст. 18, 19, 247, 280, 287-289 КУпАП. За обставин викладених вище, вважає дії державного інспектора сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзака О. Л. в частині складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення від 11.11.2013 року № 000526 та винесення постанови про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 19.11.2013 року № 000526 протиправними, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю. Вона при розгляді справи про адміністративне правопорушення 19.11.2013 року присутня не була. Копію постанови про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 19.11.2013 року № 000526 одержала поштою 28.11.2013 року, що позбавило її можливості оскаржити її в установлений законом строк. В зв"язку з цим вважає, що строк оскарження до суду постанови про накладення на неї адміністративного стягнення пропущений нею з поважних причин, а тому він підлягає поновленню. Враховуючи викладене, просить суд поновити строк оскарження до суду постанови державного інспектора сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзака Олега Леонідовича про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 19.11.2013 року № 000526, визнати протиправними дії державного інспектора сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзака Олега Леонідовича в частині складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення від 11.11.2013 року № 000526 та винесення постанови про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. від 19.11.2013 року № 000526, скасувати постанову державного інспектора сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзака Олега Леонідовича про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. від 19.11.2013 року № 000526, закрити провадження відносно неї в справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв"язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити, поновити строк на оскарження постанови, як такий, що пропущено з поважних причин, визнати протиправними дії інспектора, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі та пояснила, що постановою державного інспектора на неї було накладено штраф за використання земельних ділянок площею 4,2 га, це дорога між паями, і ділянка площею 3,2 га. Вказані земельні ділянки знаходяться за межами с. Леськове Монастирищенського району, землі запасу, але в адміністративних межах Лесківської сільської ради. Її господарство проводить роботи на вказаних земельних ділянках на підставі договору оренди земельних ділянок. Попередній договір оренди земельних ділянок було укладено між ФГ « Матвіїха» та Монастирищенською райдержадміністрацією ще 26.05.2006 року. При укладені даного договору земельні ділянки не були виділені. Вказаний договір, тобто від 2006 року, знаходиться в райдержадміністрації. В 2012 році вказаний договір оренди було переукладено, оскільки напевно виникла необхідність у виділенні земельних ділянок, сторони договору залишились ті самі і даний попередній договір укладено стосовно земельних ділянок площею 4,2 га та площею 3,2 га, які розділені дорогою та знаходяться в адміністративних межах Леськівської сільської ради. В даному договорі не зазначено дату його укладення, а лише зазначено рік і він був заключений строком на 24 місяці. Ними були виконані всі умови даного попереднього договору оренди земельної ділянки, тобто вони сплачували орендну плату з 01.01.2012 року, вчасно. Орендна плата сплачувалась відповідно до попереднього договору оренди земельних ділянок. Будь-яких претензій до них з приводу заборгованості по сплаті орендної плати на протязі всіх останніх років не було, а тому вважає, що вони мали право проводити роботи на даних земельних ділянках. Чи була реєстрація цих договорів і чи приймалося рішення Монастирищенською РДА про виділення чи надання даних земельних ділянок їй в оренду, їй не відомо. Питання стосовно реєстрації договорів оренди земельних ділянок неодноразово піднімались на нарадах Монастирищенської РДА, з приводу реєстрації договорів оренди земельних ділянок та виготовлення договорів, однак по даний час нічого зроблено не було. Їй відомо лише про існування саме попереднього договору. Крім даних земельних ділянок, її господарство ще орендує земельні ділянки в їх односельчан. Просить позов задоволити повністю. В судовому засіданні відповідач державний інспектор сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзак Олег Леонідович, позов не визнав повністю, заперечував протии його задоволення, підтримав подане заперечення відповідно до якого Державний інспектор сільського господарства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області з адміністративним позовом про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, не згодний в повному обсязі і заперечує з наступних підстав. Згідно постанови КМУ «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» від 12.12.2011 № 1300 утворена юридична особа публічного права - Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, яка є територіальним органом Державної інспекції сільського господарства України, діяльність якої координується Міністром аграрної політики та продовольства України через Департамент землеробства, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 86 від 27.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства аграрної політики та продовольства України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України» у процесі формування та вирішенні актуальних питань реалізації державної пояітажиияиіафері агропромислового комплексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель» від 23.02.2012 № 4444-УІ внесено зміни стосовно уточнення повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) у агропромисловому комплексі. Відповідно до змін, що внесені до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про охорону земель», на законодавчому рівні підтверджені повноваження Держсільгоспінспекції України та її територіальних органів в частині здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, контролю за родючістю ґрунтів та проведенням землеустрою, які визначені у абз. а) п. 4.1, п. 4.8, п. 4.10, п. 4.11 Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Черкаській області, що затверджене наказом Державної інспекції сільського господарства України від 28.02.2012 № 121. Відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ним 11.11.2013 року в ході проведення контрольного заходу виявлено порушення ФГ «Матвіїха» вимог земельного законодавства, а саме ст. ст. 122-126 Земельного кодексу України та ст. ст. 13-20 Закону України «Про оренду землі». За результатами контрольного заходу складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2013 №000526 та 19.11.2013 винесено постанову №000526 про притягнення до адміністративної відповідальності голови ФГ «Матвіїха» [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Суть порушення, як це передбачено чинним законодавством викладено як в акті перевірки, так і в процесуальних документах, протоколі та постанові. Вважає, що контрольний захід здійснено з додержанням основних вимог ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому твердження позивача про здійснення відповідачем незаконних дій не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктами 1, 3, 5 ст. 126 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку; право постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою; право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону. Таким чином вважає, що факт порушення ФГ «Матвіїха» вимог ст. ст. 122-126 ЗК України та ст. ст. 13-20 ЗУ «Про оренду землі» знайшов своє підтвердження, а притягнення голови ФГ «Матвіїха» [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП є законним та обґрунтованим. Просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову [PERSON] про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повністю, та пояснив, що 11.11.2013 року ним, відповідно до плану роботи управління було проведено перевірку ФГ «Матвіїха», стосовно дотримання земельного законодавства. В ході перевірки було встановлено, що ФГ «Матвіїха», використовує земельні ділянки 7,45 га, земель державної власності, в межах Лесківської сільської ради, сільськогосподарського призначення, за попереднім договором оренди землі. Під час перевірки, керівником господарства, йому був наданий попередній договір оренди, в якому відсутня державна реєстрація. Земельне законодавство такого договору не передбачає. Звернувшись до Земельного відділу йому також, було надано відповідь, що державна реєстрація даного договору не проводилась. В ході перевірки керівник господарства йому не надала відомостей про те, чи реєструвався попередній договір. Земельний відділ надав йому довідку, про те, що ці земельні ділянки в оренді ні в кого не перебувають і договори оренди не реєструвалися. За роз»ясненням з приводу того, чи є це самовільним заняттям земельних ділянок, він звертався до свого керівництва в управлінні та юридичний відділ їх управління, надав йому роз»яснення, що це самовільне заняття земельних ділянок. Враховуючи дані факти ним було винесено протокол та постановою накладено адміністративне стягнення, тобто вжиті відповідні заходи. Представники відповідача Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області в судове засідання не з»явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідачів до суду не надходило. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Монастирищенської райдержадміністрації в судове засідання не з»явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від третьої особи до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, відповідача Мурзака О.Л., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення та виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Судом встановлено, що державним інспектором сільського господарства Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Мурзаком Олегом Леонідовичем, складено : - 11.11.2013 року протокол про адміністративне правопорушення № 000526 відповідно до якого при перевірці дотримання вимог земельного (адміністративного) законодавства ФГ «Матвіїха» с. Матвіїха Монастирищенського району, встановлено, що 11.11.2013 року виявлений факт порушення земельного законодавства, а саме ст. ст. 122, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України та ст. ст. 13-20 Закону України « Про оренду землі», фермерським господарством використовується земельна ділянка сільськогосподарського призначення, державної власності загальною площею 7,4579 га в адмінмежах Леськівської сільської ради без договору оренди землі зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства, що являється самовільним заняттям земельної ділянки. Санкції за зазначене правопорушення визначені у ст. 53-1 КУпАП. (а.с. 8); - 19.11.2013 року постанову про накладення адміністративного стягнення № 000526, відповідно до якої голову ФГ « Матвіїха» [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 53-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. зазначено, що порушенням заподіяно матеріальну шкоду на суму 9 464 грн. 00 коп., яка розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року (а.с. 9). Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом. Порядок провадження в справах про адміністративне правопорушення визначається КпАП України. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідальність, передбачена ст. 53-1 КУпАП настає у разі самовільного зайняття земельної ділянки. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідач надав суду копію попереднього договору оренди земельної ділянки, сторонами якого є орендодавець - Монастирищенська РДА в особі голови Басанця В.Г. з одного боку, та орендар СФГ «Матвіїха» [PERSON] з другого боку. Предметом договору є орендодавець передає на підставі рішення, дата та номер рішення в договорі не зазначені, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки ( орієнтовною площею) 4,2 га - дороги між паями, 3,2579 га землі запасу, яка знаходиться Леськівська сільська рада ( за межами населеного пункту), в якому, крім відсутності номеру та дати рішення, відсутня дата його укладання ( а.с. 63-64). Крім цього, судом встановлено, що згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданої відділом Держземагенства у Монастирищенському районі Черкаської області № 138 від 15.11.2013 року, земельні ділянки площею : 4,2 га - дороги між паями та 3,2579 га землі запасу, відносяться до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення в адмінмежах Леськівської сільської ради. На даний час в оренді та у власності не перебувають, реєстрація договорів оренди землі не проводилась ( а.с. 62). Посилання позивача на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення. передбаченого ст. 53-1 КУпАП, з огляду на лист Державного комітету України із земельних ресурсів від 11.11.2008 року № 14-17-4/12991 „Щодо застосування терміна „самовільне зайняття земельної ділянки", відповідно до якого не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду), а також якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки). Безумовно, дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, не можуть бути кваліфіковані як „самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є „використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена, спростовується наступним. Судом, задоволено клопотання відповідача про витребування з Монастирищенської райдержадміністрації оригіналу договору оренди спірних ділянок, зареєстрованого у встановленому законом порядку та рішення відповідного органу про передачу позивачу в оренду вищезазначених земельних ділянок, за ухвалою суду від 27.01.2014 року. Згідно відповіді Монастирищенської райдержадміністрації, на виконання ували суду від 27.01.2014 року про забезпечення доказів встановлено, що райдержадміністрацією розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки площею 7,4579 га, що знаходиться в адміністративних межах Леськівської сільської ради ( за межами населеного пункту) ФГ «Матвіїха» не приймалося, договір оренди на вищевказану земельну ділянку в райдержадміністрації відсутній ( а.с.72). Таким чином, суду не надано рішення ( розпорядження) органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) ФГ «Матвіїха» спірних земельних ділянок загальною площею 7,4579 га, що знаходяться в адміністративних межах Леськівської сільської ради ( за межами населеного пункту). Пунктом «б» ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу України передбачено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок. Посилання позивача, на наявність платіжних доручень ( а.с. 10-30), як на підставу правомірності оренди земельних ділянок площею 4,2 га та 3,2579 га в адміністративних межах Леськівської сільської ради Монастирищенського району ( за межами населенного пункту), суд вважає не доведеним, оскільки з наданих суду платіжних доручень суд позбавлений можливості встановити призначення платежу за оренду саме спірних ділянок, оскільки вказівка на це в самих платіжних дорученнях відсутня. Крім цього зазначає, що наявність самого факту сплати орендної плати є лише однією з істотних умов оренди земельної ділянки та відсутності всіх інших істотних умов не розглядається як правомірне використання ( оренда) земельної ділянки. Посилання позивача на те, що інспектор при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення № 000526 від 19.11.2013 року керувався ст. 238-1 КУпАП, яка на даний час в зазначеному кодексі відсутня, так як її було виключено на підставі ЗУ № 5462-VI від 16.10.2012 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства соціальної політики України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів", суд вважає не достатньою підставою, для визнання дій інспектора неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, оскільки притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення ними адміністративних правопорушень, передбачених ст. 53-1 КУпАП, делеговано державному інспектору сільського господарства ст. 244 КУпАП, а зазначення в постанові про накладення адміністративного стягнення ст. 238-1 КУпАП, не спростовує та не скасовує самого факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не надано суду доказів про передачу у власність чи у користування ФГ «Матвіїха» земельних ділянок загальною площею 7,4579 га в адмінмежах Леськівської сільської ради, тобто фактично не надано доказів виконання вимог ст. 126 Земельного кодексу України, як діючої в редакції до 01 січня 2013 року так і після редакції статті з 01.01.2013 року. Таким чином, фактичне використання ФГ "Матвіїха" земельної ділянки є самовільним її зайняттям. Позивач на порушення будь-яких інших її прав як в позовній заяві, так і в судовому засіданні не посилалася. Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об"єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності." З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли своє доведення у судовому засіданні, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Посилання позивача, в позовній заяві, на отримання нею оскаржуваної постанови поштою, саме 28.11.2013 року, відповідачами не спростовані, а тому суд вважає, що подавши позов 09.12.2013 року ( з урахуванням дати поштового відправлення ) позивач строк звернення до суду не пропустила з урахуванням положень ч. 1 ст. 99 КАС України, а тому він не підлягає поновленню. Ураховуючи наведене, оцінюючи перелічені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: denied