Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2013 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Медіа" - відмовлено. Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2013 року та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати з постановленням нової постанови про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення та оскаржуваний наказ, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу на перевірку від 20.02.2013 року № 380 та направлення від 21.02.2013 № 294, згідно пп.78.1.1 п.78.1. ст.78 Податкового кодексу України, відповідачем проведена документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламо носіїв» та ТОВ «Мастер Ед Україна» за період з 01.07.2011 р. по 30.09.2011 р. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 04.03.2013 р. №513/22-205/25281224, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме: п.138.1.1. п.138.1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 404 144,50 грн., в т.ч. по періодам: з квартал 2011 р. - 404 144,50 грн.; п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188, п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 707 981,00 грн., в тому числі по періодам: серпень 2011 р. на суму 696 671,00 грн., вересень 2011 р. на суму 11 310,00 грн. На підставі Акту перевірки від 04.03.2013 р. №513/22-205/25281224, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.03.2013 р. № 0001702220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 404 144,50 грн. та № 0001692220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів(робіт, послуг) у розмірі 707 981,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 353 990,50 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення, за правилами ст.56 Податкового кодексу України, оскаржувались позивачем в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у м. Києві, за результатом якого рішенням про результати розгляду первинної скарги від 05.06.2013 р. № 730/10/12-1-03 скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 20.03.2013 р. № 0001692220 в частині штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість на суму 176 995,25 грн., а податкове повідомлення-рішення від 20.03.2013 № 0001702220 - залишене без змін. На підставі акту від 04.03.2013 р. №513/22-205/25281224 та рішення про результати розгляду первинної скарги ГУ Міндоходів у м. Києві від 05.06.2013 р. № 730/10/12-1-03, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.06.2013 р. № 0000272220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 707 981,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 176 995,25 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення, за правилами ст.56 Податкового кодексу України, оскаржувались позивачем в адміністративному порядку до Міністерства доходів і зборів України, за результатом якого залишені без змін, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним адміністративним позовом. Не погоджуючись з такими діями відповідача, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, перевірка позивача була проведена відповідно до наказу відповідача №380 від 20.02.2013року про проведення документальної позапланової перевірки, який виданий на підставі пп. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України. Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України працівники податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Вирішуючи питання наявності підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, та відповідно, для прийняття наказу про призначення такої перевірки, суд звертає увагу на наступне. Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік обставин для здійснення документальної позапланової перевірки. Згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, підставою для проведення документальної позапланової перевірки здійснюється, зокрема, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що підставою для проведення перевірки є ненадання платником пояснення на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направив позивачу запит №589/10/22-214 від 05.02.2013 року «Про надання пояснень та документальних підтверджень», яким запропоновано керівнику ТОВ «Біг Медіа» надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження, які підтверджуються взаємовідносини ТОВ «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та ТОВ «Мастер Ед Україна» за період з 01.07.2011 по 31.09.2011року.(а.с.57). Даний запит на отримання інформації позивачем отримано 11.02.2013 року згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.58) . Листом від 15.02.2013 року позивачем було надано пояснення та копії витребуваних документів. Крім того, у зв'язку з проведенням позапланової документальної перевірки ТОВ «Біг Медіа» 21.02.2013 року податковим органом направлено позивачу запит за №2108/10/22-214 «Про надання пояснень та документальних підтверджень» (а.с.61), на який позивач 25.02.2013р. надав відповідь та копії витребуваних документів( а.с.62-65). Оскільки платником податків пояснення на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби було надано у встановлений строк та в повному обсязі, а відтак здійснення перевірки відбувалось без врахування зазначеної норми чинного законодавства України, тобто, рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, прийнято відповідачем фактично за відсутності підстав для проведення такої перевірки Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незважаючи на належне виконання позивачем пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідач прийняв та видав Наказ №380 від 20.02.2013року «Про проведення документальної позапланової перевірки», чим вийшов за рамки правового поля, та порушив норми податкового законодавства, оскільки Податковим кодексом України, визначений чіткий перелік підстав та обов'язків податкового органу щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки. В контексті вищевикладеного, колегія суддів вважає, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі Наказу №380 від 20.02.2013 року є неправомірною, а відтак і всі результати такої перевірки підлягають скасуванню. Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки господарська діяльність контрагентів позивача має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, а укладені такими контрагентами угоди не спрямовані на реальне настання правових наслідків, то вони є нікчемними, а видані контрагентами первинні документи складені всупереч вимогам діючого законодавства, у зв'язку з чим не можуть підтвердити факт здійснення господарських операцій, з огляду на наступне. Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2011 року між TOB «Біг Медіа» (Замовник) та TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» (Виконавець) було укладено Договір № 150411/6. Згідно умов вказаного Договору Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується прийняти на себе виконання комплексу робіт/послуг по обслуговуванню рекламних конструкцій, а Замовник прийняти та оплатити такі роботи/послуги. Додатковими угодами до вказаного Договору Сторонами було узгоджено перелік спеціальних рекламних конструкцій Замовника, що були обслуговані Виконавцем та погоджено місячну вартість комплексу робіт. На виконання вказаного Договору, TOB «Біг Медіа» було здійснено розрахунки з TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» за вищевказаним Договором у повному обсязі, що підтверджується відповідними банківськими виписками за період з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року. В свою чергу Виконавцем - TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» в серпні 2011 року було виписано на адресу Замовника -TOB «Біг Медіа» Акт № ОУ-0000013 здачі-прийняття робіт від 31.08.2011 року на суму 2 040 720 грн., в тому числі ПДВ 340 120 грн. У період з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» виписало на адресу TOB «Біг Медіа» відповідні податкові накладні на загальну суму 4 180 026 грн., в т.ч. ПДВ - 696 671 грн. Дані податкові накладні було включено TOB «Біг Медіа» до податкового кредиту з податку на додану вартість за відповідний період. Крім того, 01.01.2011 року між TOB «Біг Медіа» (Клієнт) та TOB «Мастер Ед Україна» (Виконавець) було укладено Договір № 03/01. Відповідно до умов договору Виконавець надає Клієнту послуги по залученню протягом дії договору додаткових бюджетів рекламодавців та пошуку нових потенційних рекламодавців до Клієнта через посередництво замовників. На виконання зазначеного договору TOB «Мастер Ед Україна» виписало TOB «Біг Медіа» акти здачі-прийняття робіт № 275 від 31.08.2011 року на суму 55 698грн., в т.ч. ПДВ 9 283 грн. та акт №274 від 31.08.2011 року на суму 12162 грн., в т.ч. ПДВ 2 027 грн., а також податкові накладні № 50 від 31.08.2011 року на загальну суму 55 698грн., в т.ч. ПДВ 9 283 грн. та №49 від 31.08.2011 року на загальну суму 12162 грн., в т.ч. ПДВ 2 027 грн. В свою чергу TOB «Біг Медіа» оплатило надані послуги та включило вищезазначені податкові накладні до податкового кредиту з ПДВ. Крім того, до суду апеляційної інстанції позивачем було надано відповідь на запит від 01.11.2013 року до TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламо носіїв» за підписом директора TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламо носіїв» Болбочан Ю.О. відповідно до якої підтверджено надання в серпні 2011 року комплексу робіт/послуг по обслуговуванню спеціальних рекламних конструкцій, що були визначенні адресною програмою для TOB «Біг Медіа» в рамках Договору № 150411/6 від 15.04.2011 року. Підприємством TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та зазначено, що в серпні 2011 року останнім здійснено обслуговування 1451 спеціальної рекламної конструкції в містах України, згідно додатку 10 від 31.08.2011 року (адресна програма наявна у справі), та підтверджується також відповідними фотозвітами із зазначенням адреси знаходження рекламних конструкцій. Даючи правову оцінку діям відповідача та обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу. Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Щодо питання правомірності/неправомірності невизнання відповідачем податкового кредиту, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.198.1 та п.198.3 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Зі змісту наведених положень законодавства України вбачається, що у податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов'язань і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов'язання, породжує у платника податку обов'язки та права щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, характер яких залежить від статусу платника (продавець чи покупець), в тому числі підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту. Податкова накладна має силу податкового і одночасно розрахункового документа за умови її складання особою, зареєстрованою як платник податку у порядку, передбаченому статтею 201 Податкового кодексу України. Законом України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність (ч.2 ст.3). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій визначено первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч.1 ст.9) та які повинні містити обов'язкові реквізити первинних документів, визначені у ч.2 ст.9. Отже, формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних. Колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що надані первинні документи, підтверджують фактичне виконання зазначених вище господарських договорів, складені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити, а тому суми, які сплачені по вказаних правовідносинах, правомірно віднесені позивачем до складу валових витрат у перевіряємому періоді та за наслідками таких правовідносин був правомірно сформований податковий кредит на підставі належним чином оформлених податкових накладних. Як вбачається з матеріалів справи, причиною виникнення даного спору є не відсутність документів, які б підтверджували право позивача на податковий кредит з ПДВ та валові витрати, а їх оцінка відповідачем як таких, що не підтверджують здійснення господарських операцій, тобто є фіктивними. Висновку про нікчемність укладених угод відповідач дійшов посилаючись на: акт Кременчуцької ОДПІ № 4/22.2-09/37411226 від 02.01.2013 р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламо носіїв» по питанню взаємовідносин з ТОВ «ПЕРША ТЕХНОЛОГІЧНА КОМПАНІЯ СТГ» за період з 01.07.2011 р. по 30.09.2011 р. у зв'язку з ненаданням відповіді на запит Кременчуцької ОДПІ №37964/10/22-112 від 29.11.2012 року зафіксовано, що в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця у зв'язку з відсутністю в ланцюгу постачання підприємств, які б могли бути виробниками продукції, а також неможливо підтвердити з даними платниками взаємовідносини по причині не встановлення їх місцезнаходження. Операції ТОВ «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» не підтверджуються при врахуванні реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Отже, господарські операції за участю товариства є нікчемними, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, спрямовані лише на формування платниками податкового кредиту та валових витрат у зв'язку із відображенням її змісту у первинних документах. - довідку ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 11118 /2220/36049559 від 14.08.2012 року про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Мастер Ед Україна» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків та їх юності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2012 по 31.08.2012 року зафіксовано, що документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин їх вид, обсяг, якість та розрахунки у зв'язку з ненаданням документів. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, що в свою чергу, свідчить про не набуття контрагентами належним чином цивільної право - дієздатності, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2013 року визнано дії Кременчуцької ОДПІ щодо зміни показників податкового кредиту та податкових зобов'язань TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» в системі ДПС «Податковий облік», змінених на підставі акту №4/22.2-09/37411226 від 22.01.13р за період з 01.07.2011р. по 30.09.2011р., протиправними та зобов'язано відновити показники податкової звітності TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв», що зазначені у податкових деклараціях та додатку №5 за період з 01.07.2011р. по 30.09.2011р. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року по справі № 816/3469/13-а апеляційну скаргу Кременчуцької ОДПІ залишено без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2013 року - без змін. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає посилання податкового органу на зазначений акт Кременчуцької ОДПІ №4/22.2-09/37411226 від 02.01.13р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» по питанню взаємовідносин з TOB "Перша технологічна компанія-СТІ", як на підставу визнання укладеної угоди між позивачем та TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» нікчемними, є неправомірним та безпідставним. Судом апеляційної інстанції досліджено довідку ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 11118 /2220/36049559 від 14.08.2012 року про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Мастер Ед Україна», з якої встановлено, що звірка контрагента позивача була проведена ДПІ у Шевченківському районі 14.08.2012 року за період з 01.08.2012 року по 31.08.2012 року, тобто здійснюючи звірку всередині серпня 2012 року, податковим органом зроблено висновок про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Мастер Ед Україна» за період серпень (повністю) 2012 року. Також, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що звірка ТОВ «Мастер Ед Україна» була проведена за період серпень 2012 року, а перевірка позивача за період липень-вересень 2011 року, тобто, здійснюючи перевірку позивача зовсім за інший період, відповідачем безпідставно взято до уваги дану довідку ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 11118 /2220/36049559 від 14.08.2012 року Крім того, позивачем було надано лист (відповідь) ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 199/10/22220 від 17.06.2013р. про те, що Довідка, на яку посилається відповідач в обґрунтування некчемності укладеної 01.01.2011 року між TOB «Біг Медіа» та TOB «Мастер Ед Україна» угоди № 03/01, є не дійсною, у зв'язку з наданням документів підтверджуючих фінансово-господарські відносини позивача з TOB «Мастер Ед Україна», тому посилання податкового органу на неї як на підставу визначення порушень позивачем податкового законодавства - необґрунтовано. Додатково колегія суддів звертає увагу на те, на момент укладання та здійснення правочинів між позивачем та TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв», а також із TOB «Мастер Ед Україна», тобто, в момент проведення господарських операцій, TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та TOB «Мастер Ед Україна» були зареєстровані платниками податку на додану вартість та останнім було присвоєно індивідуальні податкові номери. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, з урахуванням того, що податковим органом не представлено допустимих доказів визнання укладених з контрагентами правочинів недійсними, посилання на їх фіктивність є безпідставним та до уваги братися не може, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважаться таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України, міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню. Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком. В силу положень ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Також, відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «...при кваліфікації правочинів за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі». Однак, ДПІ у Подільському районі м. Києва не вказано про наявності вироку суду відносно посадових осіб TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та TOB «Мастер Ед Україна». ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС невірно ставить правомірність та реальність господарських правовідносин скаржника в залежність від результатів фінансово-господарської діяльності його контрагентів та висновків щодо перевірки такого контрагента, оскільки вказане законом не передбачено, та є протиправним з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений статтею 61 Конституції України. Враховуючи викладене, TOB «Біг Медіа» вважає доведеним реальність здійснення господарських операцій із контрагентами TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та TOB «Мастер Ед Україна», що в подальшому були використані позивачем у своїй господарській діяльності, а відповідно зазначені суми, сплачені по правовідносинах із TOB «Регіональна агенція по обслуговуванню рекламоносіїв» та TOB «Мастер Ед Україна» були правомірно віднесені Позивачем до складу валових витрат у перевіряємому періоді, за наслідками таких правовідносин був правомірно сформований податковий кредит на підставі належним чином оформлених податкових накладних. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. При цьому, у справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, яким є податковий орган, обов'язок доказування покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, однак такий у даній справі відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не виконано. Щодо позовної вимоги про стягнення судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Як вбачається з матеріалів справи, при подачі адміністративного позову ТОВ "Біг Медіа" було сплачено судовий збір у розмірі 2294,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2537 від 03 вересня 2013 року (а.с.2). За подачу апеляційної скарги ТОВ "Біг Медіа» було сплачено судовий збір у розмірі 1147,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2839 від 19 листопада 2013 року Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ТОВ «"Біг Медіа", яке не є суб'єктом владних повноважень, обґрунтовані і відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки спір вирішений на користь позивача, а судові втрати підтверджені документально, то вони підлягають поверненню. Колегія суддів вважає, що доводами апеляційної скарги спростовані висновки суду першої інстанції правомірності дій податкового органу та відсутності підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовані обставини справи, які мали значення для її розгляду, в результаті чого судом покладені висновки, невідповідні обставинам справи, суд при винесенні рішення невірно застосував норми матеріального права, що в сукупності є підставою для скасування судового рішення та винесення нового про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted