Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки районі Донецької області (далі - УПФУ) про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії, просила визнати протиправними дії та рішення УПФУ від 27.09.2013 р. щодо відмови в перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням фактично нарахованих та виплачених 35% за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, зобов'язати УПФУ провести з дати призначення пенсії перерахунок пенсії з урахуванням винагороди за вислугу років в розмірі 35% посадового окладу та надбавки на спеціальне звання, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 02.12.2013 р. позов задоволено. Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, яке полягає в тому, що судом першої інстанції не вірно застосований Закон України «Про державну службу». Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 33 цього Закону матеріальна допомога не відноситься до надбавок та доплат, які включаються до заробітку для перерахунку пенсії. Крім того, апелянт посилається до постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій», яка встановлює, що до видів виплат, які включаються для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», відносяться виплати, що мають систематичний характер. Матеріальні допомоги, винагорода не носять систематичного характеру, а відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, тому відсутні правові підстави для включення цих сум до заробітку для обчислення пенсії. Крім того, вказує на порушення позивачем строку звернення до суду. Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, призначену за Законом України «Про державну службу», з 10.11.2005 р. Позивач 20.09.2013 р. звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Горлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндходів у Донецькій області. Рішенням відповідача № 157 від 25.09.2013 р. позивачу відмовлено у перерахунку пенсії через неврахування суми винагороди за вислугу років в розмірі 35%, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично отримувала надбавку за вислугу років в розмірі 35% посадового окладу, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому при визначення розміру пенсії вказані виплати повинні братися до уваги. Розглядаючи справу у мажах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, проте, вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив дату перерахунку пенсії, з огляду на наступне. Судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] з 10.11.2005 р. призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 20.09.2013 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати № 3907/9/05-03-13 від 20.09.2013 р. Горлівської ОДПІ, в якій зазначено про нарахування та виплату позивачу надбавки за вислугу років в розмірі 35%, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. При цьому в довідці вказано, що на всі виплати, включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Рішенням № 157 від 25.09.2013 р. УПФУ відмовлено позивачу у перерахунку пенсії. В подальшому відповідачем 14.10.2013 р. прийняте доповнення до рішення № 157 про відмову у перерахунку пенсії. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, державним службовцям пенсія призначається в розмірі 80-90% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Статтею 33 Закону України «Про державну службу» визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 р. N 1013, до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: в органах державної податкової служби; на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби" з наступними змінами; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів-системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду. Відтак, з урахуванням приписів Закону України «Про державну службу», а також Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років включається час роботи на посадах бухгалтерів, економістів тощо, якщо особа мала спеціальну освіту. Оскільки позивач має відповідний стаж по посадах, зазначених в Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, має спеціальну освіту, такий стаж роботи повинен включатися до стажу роботи державного службовця - посадової особи органів державної податкової служби, який дає право на одержання винагороди за вислугу років, а тому Горлівською ОДПІ правильно обрахована винагорода за вислугу років в розмірі 35%. При цьому колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про відмінність надбавки за вислугу років від винагороди за вислугу років є необґрунтованими. Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначена структура заробітної плати. Так, заробітна плата включає: основну заробітну плату, яка є винагородою за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткову заробітну плату, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, як надбавка за вислугу років, передбачена статтею 33 Закону України «Про державну службу», так й винагорода за вислугу років є складовими заробітної плати. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась тільки винагорода за вислугу років в розмірі 35%, окремо від цієї винагороди надбавка за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу не нараховувалась та не виплачувалась. Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про необхідність врахування надбавки за вислугу років в розмірі 35% при обчисленні розміру пенсії. Що стосується позовних вимог про зобов'язання УПФУ провести перерахунок пенсії з урахуванням розміру матеріальних допомог та індексації, колегія суддів зазначає наступне. Як зазначалось вище, у довідці, виданій позивачу Горлівською ОДПІ, зазначається про фактичне нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. При цьому у довідці зазначено, що на всі виплати, включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу», у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, (далі - Закон № 3723-XII) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії з урахуванням відомостей про нараховану та виплачену позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати. Колегія суддів вважає, що отримані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повинні враховуватися в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в цій частині. Такої позиції дотримується й Верховний Суд України в постанові від 20.02.2012 р. в справі № 21-430а11. Доводи апеляційної скарги спростовуються приведеними вище обставинами. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції при задоволенні позову неправильно вирішено питання, з якої дати відповідачу необхідно здійснити перерахунок пенсії. У відповідності до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Оскільки позивач із заявою про здійснення перерахунку пенсії звернувся до органу Пенсійного фонду 20.09.2013 р., перерахунок повинен здійснюватися з 01.10.2013 р., у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає частково задоволенню. З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Результат розгляду: partial