Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

31.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, просить суд визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2013р. Підтримавши позовні вимоги, [PERSON] пояснила, що УПФУ у Дніпровському районі м. Києва зробило перерахунок її пенсії за рішенням суду, проте, фактично грошові кошти позивач так і не отримала. Державний виконавець, не перевіривши фактичне виконання судового рішення, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, яка має бути скасована для належного виконання рішення суду. Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, які містяться в справі, процесуальним правом надати письмові заперечення на позов, не скористався. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Як встановлено судом, 18.07.2013 р. головним державним виконавцем підрозділу примусового викання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-а-74/2008, виданого 19.06.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити позивачу [PERSON], як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за певні періоди часу, обґрунтована тим, що судове рішення, - згідно повідомлення УПФУ Дніпровського району м. Києва № 12667/08 від 16.07.2013 р., фактично виконано в межах компетенції Управління. Як убачається з наявних у справі доказів, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснило [PERSON]. перерахунок пенсії відповідно до рішення Дніпровського районного суду з урахуванням чинних на час виконання судового рішення законів України, проте, фактично грошові кошти не виплатило, посилаючись на те, що виплати пенсії з 01.01.2004 по 01.01.2008 на підставі довідки про заробітну плату №461 від 21.04.2008 та підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 22.07.2011 віднесено до компетенції Управління з координації та контрою за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів належного виконання рішення суду відповідачем суду не надано, натомість, викладені позивачем обставини і надані докази підтверджують протиправність прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: granted