Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання рішення відповідача протиправним і скасувати його та зобов'язати вчинити певні дії посилаючись на те, що постановою Верховної Ради України від 23.12.2010 року №2864-VI позивача було звільнено у відставку із посади судді Кобеляцького районного суду Полтавської області. Стаж роботи, що дав йому право на відставку склав 22 роки 09 місяців 15 днів. 31.01.2011 року позивач отримав з УПФУ в Кобеляцькому районі рішення Комісії з призначення (перерахунку) пенсії від 24.01.2011 року про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 11.02.2011 року відповідача було зобов'язано призначити позивачу з 18.01.2011 року щомісячне довічне грошове утримання з врахуванням стажу роботи позивача, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання 22 роки 09 місяців 15 днів в розмірі 84 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012 року вищезазначена постанова суду від 11.02.2011 року залишена без змін. Протоколом від 26.04.2011 року УПФУ в Кобеляцькому районі призначене позивачу довічне щомісячне грошове утримання у розмірі 4138,05 грн. Далі позивач в позові зазначив, що постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.05.2013 року відповідача УПФУ в Кобеляцькому районі, у зв'язку із збільшенням розміру суддівської винагороди, було зобов'язано здійснити перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2013 року до подальшої зміни суддівської винагороди працюючого на такій же посаді судді з врахуванням стажу його роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання 22 роки 09 місяців 15 днів в розмірі 84 відсотків заробітку працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням проведених виплат та з врахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка надана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вихідним №58 від 08.01.2013 року. На виконання зазначеної постанови Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.05.2013 року відповідач УПФУ в Кобеляцькому районі нарахував та виплачує позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 14452,20 грн. Проте, з 01.12.2013 року змінилась суддівська винагорода, про що свідчить довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка була надана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вихідний № 2358 від 06.12.2013 року. З 01.12.2013 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці, складає: 18270,00 грн., в тому числі: оклад - 12180,00 грн., щомісячна доплата за вислугу років 50% - 6090,00 грн. Далі позивач зазначив, що 17.12.2013 року він на підставі вищезазначеної довідки звернувся до УПФУ в Кобеляцькому районі із заявою про проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням УПФУ в Кобеляцькому районі від 20.12.2013 року йому було відмовлено в перерахунку посилаючись на те, що він немає права на такий перерахунок, а тому він прохає визнати рішення управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області від 20.12.2013року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року протиправним та скасувати. Зобов'язати УПФУ в Кобеляцькому районі Полтавської області здійснити з урахуванням проведених виплат перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року до подальшої зміни суддівської винагороди працюючого на такій же посаді судді з врахуванням стажу його роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 22 роки 09 місяців 15 днів в розмірі 84 відсотків заробітку працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з врахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вихідним №2358 від 06.12.2013 року. Стягнути з державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 73,08 грн. та допустити постанову суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не з'явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив заперечення на позов позивача та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позов позивача не визнає. Відповідно до ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи встановив наступне. Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 23.12.2010 року № 2864 та наказом ТУ ДСА України в Полтавській області від 17.01.2011 року позивача було звільнено у відставку з посади судді Кобеляцького районного суду Полтавської області. Стаж роботи, що дав йому право на відставку склав 22 років 09 місяців 15 днів. Щомісячне довічне грошове утримання йому було призначене з 03.04.2008 року на підставі Закону України "Про статус суддів" в редакції від 15.12.1992 року. Згідно до ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" в редакції від 15.12.1992 року, що діяв на момент призначення 03.04.2008 року позивачу щомісячного довічного грошового утримання і виходу у відставку, визначено, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше, ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Постановою Верховної Ради України Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року встановлено, що право на отримання щомісячного грошового утримання, передбаченого ст. 43 Закону України "Про статус суддів" поширюється на також на суддів, які до введення в дію цього Закону вийшли на пенсію з посади судді за віком, по інвалідності, за вислугою років. Відповідно до п. п. 6 пункту 2.2 частини ІІ Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого правлінням Пенсійного Фонду України від 30.04.2002 року №8-2 зі змінами від 30.06.2011 року управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закон України «Про статус суддів» визнаний таким, що втратив чинність, крім статті 43, частин 5-13 статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року. Як встановлено судом, позивач був звільнений у відставку в період дії Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року, щомісячне грошове утримання йому встановлене на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів», а тому на позивача поширюються гарантії соціального захисту суддів у відставці, передбачені статтею 43 Закону України «Про статус суддів». Відповідно дост. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, умови і порядок виплати якого визначені Конституцією України та Законами України. Статтею 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р.(що діяв на момент виходу у відставку позивача) визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Крім того, застосовуючи положення ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до спірних правовідносин, суд враховує вимоги ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до припису цієї статті Закону, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Таким чином, на час виходу позивача у відставку, законом були визначені принципи призначення довічного утримання. Це наявність стажу роботи на посаді судді більш ніж 20 років та відсоткове відношення довічного утримання від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді. Далі судом встановлено, що відповідно до постанови Козельщинського районного суду від 18.04.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012 року позивачу було призначене довічне щомісячне грошове утримання у розмірі 84 % заробітку судді без омеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Також, постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.05.2013 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 року відповідача УПФУ в Кобеляцькому районі було зобов'язано здійснити перерахунок позивачу [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2013 року до подальшої зміни суддівської винагороди працюючого на такій же посаді судді з врахуванням стажу його роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а саме 22 роки 09 місяців 15 днів в розмірі 84 відсотків заробітку працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з врахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вихідним №58 від 08.01.2013 року з урахуванням проведених виплат. Далі судом встановлено, що з 01.12.2013 року змінилась суддівська винагорода, про що свідчить довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за вихідним номером № 2358 від 06.12.2013 року яка надана територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області. Суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці, зокрема позивача складає з 01.12.2013 року складає: 18270 грн. Відповідно до рішення управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі від 20.12.2013 року вбачається, що у задоволенні заяви позивача про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року відмовлено в зв'язку із відсутністю права на такий перерахунок. Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальних захист. Статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності і неупередженності. Надання судді за рахунок держави матеріального, соціального захисту, що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, умови і порядок виплати якого визначені Конституцією і Законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У відповідності до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституції та законами України. У ч.1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Основним Законом та іншими законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів. Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року. Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Як встановлено частиною 1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Частиною 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок (ч.4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Відповідно до ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів. Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення. Отже, за таких обставин суд вважає, що Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області зобов'язано здійснити судді у відставці [PERSON] перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01.12.2013 року, виходячи з розміру яка підтверджується № 2358 від 06.12.2013 року та виплатити утворену заборгованість з 01.12.2013 року, до надання нової довідки про підвищення грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. Суд не приймає до уваги заперечення УПФУ в Кобеляцькому районі Полтавської області про те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для суддів Конституційного Суду України, суд відноситься критично і не може взяти зміст таких заперечень до уваги, оскільки відповідно до змісту вимог ст.3 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Крім цього, положеннями ч.4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України. Ст. 51 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді га гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. Виходячи із вище викладеного, суд вважає, що судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції, не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно із суддями Конституційного Суду України. Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу П «Прикінцеві та перехідні положення» «Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4). Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року N (2010)12, "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54). У п.7. Рішення № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року Конституційний Суд України вказав, що Закон № 3668, поширюючи дію положень абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 в частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам частини першої ст. 126 Конституції України. У зв'язку з чим, дія абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (п.8 Рішення). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача [PERSON], як судді у відставці права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, встановленому ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Також, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання рішення управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області від 20.12.2013року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року протиправним, оскільки на відповідача підлягає покладення обов'язку провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із стажу його роботи, розміру підвищення виплат цього виду забезпечення з урахуванням виплачених сум. Вимога позивача [PERSON] про скасування постанови колегіального органу від 20.12.2013 року задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенмійного фонду України 30.04.2002 року № 8-2( у редакції постанови правління ПФУ від 25.02.2008року за № 209/14900 створення комісій із призначення пенсій не передбачено, тому постанова такого органу не створює правових наслідків. Слід вважати, що дії( бездіяльність) посадових осіб управління, на яких покладено обов'язок проводити нарахування, перерахунок соціальних виплат, носять протиправний характер і порушують права позивача, а тому підлягають оцінці судом при винесенні рішення про їх правомірність. Відповідно до ч. 1 п.2 ст.256 КАС України постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial