Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Позивач 25 листопада 2013 року звернувся з адміністративним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.07.2013 року відповідачем прийнято рішення № 1466 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на ВП «УМТЗ» ДП «Антрацит». На думку позивача рішення є неправомірним, оскільки нарахований єдиний внесок за березень 2013 року був сплачений в повному обсязі. Проте, відповідачем дана сплата була неправомірно зарахована в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Такі дії пенсійного органу позивач вважає незаконними тому, що 09.01.2013 року Господарським судом Луганської області порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Антрацит» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, просив суд скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області № 1466 від 30.07.2013 року. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року позов Державного підприємства «Антрацит» задоволено. Скасовано рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області № 1466 від 30 липня 2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування оскаржуваної постанови. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на ст.ст. 19, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та зазначає, що якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок їх сплати у порядку черговості, а дія мораторію на спірні правовідносини взагалі не розповсюджується. Відповідачем на адресу суду надіслано клопотання про розгляду справи за відсутності його представника. Позивачем на адресу суду надіслано заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив розглянути справу без участі представника та залишити апеляційну скаргу без задоволення. Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Відокремленим підрозділом "Управління матеріально-технічного забезпечення" Державного підприємства "Антрацит" 15 квітня 2013 року подано до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за березень 2013 року, відповідно до якого самостійно нараховано до сплати єдиний внесок у розмірі 92 956,92 грн. (рядок 8 звіту) (а. с. 8-11). Відповідно до платіжних доручень №№ 209, 229 від 29 квітня 2013 року ВП "УМТЗ" ДП "Антрацит" сплачено єдиний внесок за березень 2013 року, призначення платежу «перерахування єдиного соціального внеску нарахованого на заробітну плату за березень 2013 року» (а. с. 13-14). 30.07.2013 року пенсійним органом прийнято рішення № 1466, яким до ВП "УМТЗ" ДП "Антрацит" за період з 29 квітня 2013 року по 27 червня 2013 року застосовано штрафні санкцій у сумі 9295,70 грн. та нараховано пеню у сумі 4525,46 грн. (а.с.5). Позивачем було оскаржено вказане рішення до Пенсійного Фонду України. Рішенням Пенсійного Фонду України № 27494/09-10 від 16 жовтня 2013 року скарга ДП "Антрацит" на рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області № 1466 від 30 липня 2013 року залишена без розгляду (а. с. 6-7). Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог хибним з огляду на наступне. 09.01.2013 року ухвалою Господарського суду Луганської області у справі № 913/124/13-г порушено провадження у справі про банкрутство відносно Державного підприємства «Антрацит» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Пунктом 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Судом апеляційної інстанції досліджувалось питання в рахунок якої заборгованості були скеровані відповідачем отримані страхові внески підприємства за березень 2013 року і було з'ясовано, що кошти, перераховані позивачем в сплату єдиного соціального внеску у квітні 2013 року в загальній сумі 92956,92 грн., зараховані в погашення боргу за січень 2013 року - у сумі 68663,06 грн., та частково погашено єдиний внесок за лютий 2013 року - у сумі 24293,86 грн. (а.с.88-89, 93-94). Оскільки строк виконання зобов'язань зі сплати страхових внесків настав у позивача після 28.01.2013 року, то дія мораторію на виконання зазначених зобов'язань не розповсюджується. Верховний Суд України в постанові від 09.07.2013 року зазначив, що відповідно до статей 1, 12 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення та введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2343-XII лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. За приписами ч. 1 ст. 244-2 КАС України правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою не тільки для всіх судів України, але й для підприємств, установ, організацій. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied