Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом мотивує вимоги тим, що з 1982 року по 1984 рік проходив службу в [PERSON] колишнього СРСР, з 1984 року по 2010 рік проходив військову службу у органах внутрішніх справ, звільнений за віком відповідно до наказу за № 208 ос. Загальна вислуга років на день звільнення склала 28 років 03 місяці 23 дні. Після звільнення Головним Управлінням пенсійного фонду України в Сумській області йому 21.09.2010 року призначена пенсія . Вважає що її призначення здійснено з порушенням вимог законодавства, а саме: Розмір його пенсії визначений з грошового забезпечення з використанням п.7 ПКМ України №393 від 17.07.1992 року „Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей” яким в порушення вимог ст. 43 ч.3 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” передбачено, що розмір додаткових видів грошового забезпечення та премій визначається за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням. Крім того позивач суду доповнив, що відповідачем також порушено вимоги ст. 63 ч.3 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а саме: усі призначені пенсії підлягають перерахунку в зв’язку зі зміною розміру хоча б одного із видів грошового забезпечення. За останні 24 місяці перед звільненням з військової служби , просить суд задовольнити вимоги. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача з позовом не згоден зазначає, що пенсія позивачу призначена вірно, також вірно проведено перерахування в зв’язку зі змінами в законодавстві. За теперішній час урядом України не прийнято жодного Закону чи іншого нормативно- правового акту які б слугували підставою для перерахунку пенсії. Позивач пропустив строк звернення до суду для задоволення своїх вимог і немає підстав для його поновлення., просить відмовити в задоволені вимог. Суд заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали пенсійної справи, зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково, згідно наступного: Як було встановлено під час судового засідання, що [PERSON], з 1982 року по 1984 рік проходив службу в лавах [PERSON] колишнього СРСР, з 1984 року по 2010 рік проходив військову службу у органах внутрішніх справ, звільнений за віком відповідно до наказу за № 208 ос. Загальна вислуга років на день звільнення склала 28 років 03 місяці 23 дні. Після звільнення Головним Управлінням пенсійного фонду України в Сумській області йому 21.09.2010 року призначена пенсія, дані обставини у судовому засіданні підтверджуються матеріалами справи а.с.а.с. (7-11). Обгрунтованість вимог позивача частково полягає в наступному: Відповідач не вірно тлумачить вимоги ч.3 ст. 43, ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Згідно із ч. 3 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, якою відповідач керувався при обчисленні пенсії позивачу, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим законом та членам їх сімей, обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірах встановлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв’язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв’язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень та премій у розмірах, встановлених законодавством. Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач посилається на «Порядком здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 якою передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. Судом достовірно встановлено, що дане питання повинно врегульовуватись ч. 3 ст. 43 , ч.3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а не ПКМ №393 від 17.07.1992 року, оскільки дані Закони мають вищу юридичну силу, тому підстави для проведення перерахунку є. Крім того суд вважає за необхідним зазначити, що положення ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, застосовуються при перерахункові вже призначеної пенсії. Суд вважає, що позивач правомірно наполягає на застосуванні ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” і правомірним є його твердження щодо невідповідності постановиКабінету Міністрів України від 17.07.1992 N 393 „Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” вимогам Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Конституції України. Нормативним актом, що регламентує порядок визначення основного виду грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, як стверджує відповідач є постанова КМУ № 393. Абзацом 2 пункту 7 якої передбачено, що пенсії обчислюються із відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням. Абзацом 3 п. 7 Постанови № 393 визначено, що пенсії обчислюються з щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені зі їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, тобто фактично вона дублює приписи вищевказаного Закону . Крім того суд вважає , що постанова № 393 не є складовою частиною законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, дана ПКМ України не може розглядатись як норма Закону, її положення і вимоги не вносились як змін до ч. 3 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Відповідно до ст. 1-1 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим законом, гарантується Конституцією України. Пунктом 29 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесені зміни до ч.3 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, , а саме виключено слова «за останньою штатною посадою перед звільненням» та доповнено словами» та у порядку» встановленому КМУ». На момент виходу на пенсію позивача вказана редакція ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, була чинною, оскільки зміни, внесені до неї підпунктом 4 пункту 29 розділу ІІ Закону України №107-VІ , визнано такими, що не відповідають Конституції України, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп2008. Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути поданим в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ст. 99 ч.2 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод і інтересів особи встановлений цим Кодексом шестимісячний термін, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 30 грудня 2013 року , та просить нарахувати та виплатити суми пенсії у розмірі різниці між розміром пенсії, що нараховувалась та виплачувалась і розміром пенсії, яка підлягає виплаті відповідно до закону, але не була нарахована та не була отримана з вини органу, що призначає або виплачує пенсію за весь період нарахування та виплати пенсії позивачу у розмірах, що не відповідає закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з часу набуття чинності цим законом. Правовідносини які виникли між сторонами судом розглядаються виходячи з правомірності або неправомірності дій органу владних повноважень, строк оскарження яких передбачено КАС України. Згідно ст. 46 ч.2 «Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] частково в частині: Визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо нарахування [PERSON] пенсії не відповідно до вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В частині покладення зобов’язання на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та провести перерахунок і здійснити виплату з урахуванням раніше сплачених сум. В частині вимог про проведення нарахування і виплату пенсії в майбутньому відмовити, оскільки у суду відсутні підстави для задоволення цих вимог, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на обґрунтованнях вимог.

Результат розгляду: partial