Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 16.11.2006 року № 365-V, [PERSON] обраний суддею військового апеляційного суду Центрального регіону безстроково. Згідно з п. 4 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» військові суди ліквідуються з 15 вересня 2010 року. Указом Президента України «Про ліквідацію військових апеляційних та військових місцевих судів» від 14 вересня 2010 р. №900/2010 постановлено ліквідувати, крім інших, військовий апеляційний суд Центрального регіону. Позивачем 23.10.2010 року подано до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяву про переведення його до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Частиною другою ст. 80 Закону №2453-VI встановлено, що переведення судді, обраного безстроково, до суду іншого рівня тієї ж судової спеціалізації здійснюється Верховною Радою України з дотриманням порядку, встановленого цим Законом та Регламентом Верховної Ради України для обрання судді. Постановою Верховної Ради України №4634-УІ від 12 квітня 2012 року позивача обрано суддею Київського апеляційного адміністративного суду, безстроково. Наказом Голови Київського апеляційного суду від 25.04.2012р. за № 192 позивача зараховано до штату Київського апеляційного адміністративного суду. Судом встановлено, у період між звільненням позивача з військового апеляційного суду Центрального регіону у зв'язку із його ліквідацією та зарахуванням до штату Київського апеляційного адміністративного суду Державною судовою адміністрацією України не здійснювалось виплат позивачу заробітної плати та щомісячного грошового утримання за грудень 2011року, а також суддівську винагороду з 1-го січня 2012по. 24 квітня 2012р., вказані виплати не здійснено і на нас розгляду даної справи. У зв'язку із наведеним позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить стягнути з Державної судової адміністрації України заборгованість із вказаних виплат, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, а також визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України, що призвела до незаконного позбавлення позивача заробітної плати та щомісячного грошового утримання у вказаний період. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань. Як встановлено судом вище, позивачу у період з 1 грудня 2011року по 24 квітня 2012року не здійснювались виплати заробітної плати та щомісячного грошового утримання, відповідно до поданого розрахунку загальна сума заборгованості за вказаний період складає 88 191,37грн. Вирішуючи даний спір колегія суду виходила із наступних міркувань. Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Разом з тим як Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" так і Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" не передбачено видатків з держбюджету на "Здійснення правосуддя військовими судами" - у зв'язку ліквідацією бюджетних установ - військових судів, при цьому чинним законодавством не передбачено здійснення перерозподілу видатків, яких не було передбачено, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України. Згідно з частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Частинами 7, 8 статті 23 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган) за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету. У межах загального обсягу бюджетних призначень головного розпорядника бюджетних коштів перерозподіл видатків за бюджетними програмами, а також збільшення видатків розвитку за рахунок зменшення інших видатків (окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету) здійснюються за рішенням Кабінету Міністрів України (Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної місцевої ради), погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету (відповідною комісією Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевої ради), у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Чинним законодавством не передбачено здійснення перерозподілу видатків, які не було передбачено Бюджетним кодексом України. Разом з тим, питання щодо оплати праці суддів ліквідованих військових судів на законодавчому рівні не врегульовано. Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" організаційними формами суддівського самоврядування є збори суддів, ради суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України. У період між з'їздами суддів України вищим органом суддівського самоврядування є Рада суддів України (частина 1 статті 127 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Згідно з частиною 6 статті 127 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" рішення Ради суддів України, прийняті в межах визначених цим Законом повноважень, є обов'язковими для всіх органів суддівського самоврядування. Рішення Ради суддів України може бути скасовано з'їздом суддів України. Рішенням Ради суддів України від 21 січня 2011 року, прийнятим за зверненням Державної судової адміністрації України, рекомендовано головам судів, до яких Верховною Радою України будуть обрані чи переведені Президентом України судді ліквідованих судів, після їх прийняття на роботу на відповідні посади в судах, здійснити оплату суддівської винагороди з 01 січня 2011 року на підставі довідок ліквідаційних комісій ліквідованих судів. Враховуючи, що ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом та є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері визначення суддівської винагороди, а також ту обставину, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не був обраним в порядку переведення суддею Київського апеляційного адміністративного суду, колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога в частині стягнення з Державної судової адміністрації України заборгованості по заробітній платі та щомісячному грошовому утриманні за період з 01.12.11р. по 24.05.12р. у відповідності до вимог діючого законодавства, зокрема вимог пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , що суддівська винагорода з 01 січня 2011 року за повний місяць не може бути меншою, ніж його середньомісячний дохід за попередні 12 місяців, підлягає задоволенню. Щодо суми коштів, які позивач просить стягнути - в розмірі 88 191,37грн , то колегія суддів вважає, що надані розрахунки вірно визначені позивачем. Що ж стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України, що призвела до незаконного позбавлення позивача заробітної плати та щомісячного грошового утримання у вказаний період суд вважає за доцільне зазначити наступне. Перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом (частина перша ст. 128 Конституції України). Відповідно до частини першої ст. 51 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI (із змінами і доповненнями) (далі -Закон №2453-VI), суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Як зазначалося вище, Позивач обраний суддею військового апеляційного суду Центрального регіону безстроково. Згідно з п. 4 Перехідних положень Закону №2453-VI військові суди ліквідуються з 15 вересня 2010 року. Указом Президента України "Про ліквідацію військових апеляційних та військових місцевих судів" від 14 вересня 2010 р. №900/2010 постановлено ліквідувати, крім інших, військовий апеляційний суд Центрального регіону. Абзацом 4 п. 4 Перехідних положень Закону №2453-VI передбачено, що судді військових судів гарнізонів, апеляційних військових судів регіонів, апеляційного суду Військово-Морських Сил переводяться за їх згодою до місцевих або апеляційних судів, крім спеціалізованих, на підставі заяви про переведення за рішенням органу, який їх обрав чи призначив, зі звільненням їх з військової служби. Такі судді за їх згодою також можуть бути звільнені в установленому порядку з посади судді і направлені для подальшого проходження військової служби до Збройних Сил України, інших військових формувань. Частиною першою ст. 80 Закону №2453-VI передбачено, що переведення судді, обраного безстроково, з одного суду до іншого суду того самого рівня і спеціалізації здійснюється Президентом України за письмовою заявою судді. До заяви додається довідка Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про наявність вакантних посад у суді, до якого переводиться такий суддя. Отже, з аналізу вищезазначених норм діючого законодавства, переведення судді в порядку Перехідних положень Закону №2453-VI, обраного безстроково, відбувається в порядку звернення судді з заявою про переведення до місцевого або апеляційного суду до Верховної Ради України, яка приймає рішення про переведення на підставі довідки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про наявність вакантної посади та інформації про звільнення судді з військової служби. Натомість, Позивачем подано заяву до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про переведення його до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Частиною другою ст. 80 Закону №2453-VI встановлено, що переведення судді, обраного безстроково, до суду іншого рівня тієї ж судової спеціалізації здійснюється Верховною Радою України з дотриманням порядку, встановленого цим Законом та Регламентом Верховної Ради України для обрання судді. Відповідно до частини третьої ст. 74 Закону №2453-VI, обрання на посаду судді безстроково здійснюється в такому порядку: 1) кандидат звертається з письмовою заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково; 2) Вища кваліфікаційна комісія суддів України повідомляє про підготовку матеріалів щодо кандидата на посаду судді безстроково на своєму офіційному веб-порталі та в офіційних засобах масової інформації; 3) Вища кваліфікаційна комісія суддів України перевіряє відомості про кандидата, враховує показники розгляду кандидатом справ; 4) Вища кваліфікаційна комісія суддів України приймає рішення про рекомендування чи відмову у рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково і в разі рекомендування направляє відповідне подання до Верховної Ради України; 5) Верховна Рада України відповідно до подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України приймає рішення про обрання на посаду судді безстроково в порядку, встановленому законом. Окремий порядок встановлено Законом №2453-VI щодо переведення судді, обраного безстроково, до суду іншої спеціалізації. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем заяву про переведення в порядку абзацу 4 п. 4 Перехідних положень Закону №2453-VI подано не було. Таким чином, визнавати бездіяльність відповідачів, що призвела до незаконного позбавлення позивача заробітної плати і щомісячного грошового утримання в період з 1 грудня 2011 року по 24 квітня 2012р. є безпідставним. Слід вказати, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, або нездійснення суб'єктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи. Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України і Державної судової адміністрації України, що призвела до незаконного позбавлення заробітної плати і щомісячного грошового утримання в період з 1 грудня 2011 року по 24.04.12р., задоволенню не підлягає. Статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: partial