Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

20 листопада 2013 року приватне підприємство "Фортуна Інгредієнт" (надалі - позивач, ПП "Фортуна Інгредієнт") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податковових повідомлень-рішень від 18.03.2013 року № 0001452205/546 та № 0001462205/547, якими позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 416965 грн. та з податку на додану вартість в розмірі 208983 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказані податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом на підставі висновків перевірки про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201 та пп. 135.5.4, п. 135.5, ст. 135.5, ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України № 2755 VI від 02.12.2010 року. Позивач вважає такі висновки безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства з огляду на те, що вказані контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності, перебували на податковому обліку. Правомірність формування податкового зобов`язання з податку на додану вартість та правомірність формування валових витрат за наслідками господарських операцій підтверджено належними документами. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судових засіданнях проти задоволення позову заперечував. У долучених до матеріалів справи запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначав, що перевіркою встановлено порушення позивачем статей Податкового кодексу України під час господарських правовідносин із ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет". Вказував, що позивачем не надано до перевірки всі необхідні документи на підтвердження взаємовідносин між спірними контрагентами, зокрема товарно-транспорті накладні та сертифікати якості (відповідності), в той час як надані документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій. Зроблено висновок, що дані товариства не могли купувати товар, послуги і відповідно не могли його в подальшому продавати позивачу. А тому податковим органом правомірно констатовано заниження податку на додану вартість та донараховано позивачу відповідні податкові зобов'язання, а також збільшено зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств у зв'язку із неправомірним збільшенням валових витрат позивачем по взаємовідносинах із спірними контрагентами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Приватне підприємство "Фортуна Інгредієнт" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, код ЄДРПОУ 37227608, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 1 585 102 0000 007359 від 06.08.2010 року, а також є платником податку на додану вартість. В період з 12.02.2013 року по 18.02.2013 року на підставі наказу від 12.02.2013 року № 725 Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2009 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 25.02.2013 року № 381/22.4-09/37227608 (надалі - акт перевірки) (а.с. 23-55, т.1), в якому у розділі "4. висновки" відображено порушення позивачем, зокрема: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість в сумі 208983 грн, в тому числі: в грудні 2011 року в сумі 15984 грн; в січні 2012 року в сумі 11737 грн; в лютому 2012 року в сумі 74643 грн; в березні 2012 року в сумі 39589 грн; в квітні 2012 року в сумі 43822 грн; в травні 2012 року в сумі 23208 грн., а також пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, 138.2, 138.4 ст 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 416965 грн, в тому числі: за 4 квартал 2011 року в сумі 40438 грн; за 1 квартал 2012 року в сумі 238488 грн; за 2 квартал 2013 року в сумі 138039 грн. 05 березня 2013 року не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки, ПП "Фортуна Інгредієнт" було направлено контролюючому органу заперечення, в якому зазначено, що податковий кредит та валові витрати протягом перевіряємого періоду сформовано відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується первинними документами, копії яких надавались під час здійснення перевірки. 13 березня 2013 року за вихідним номером 67991/10/22.4-13 Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області було направлено лист-відповідь на заперечення від 05.03.2013 року. В листі контролюючий орган наголошував, що перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям. В ході перевірки ПП "Фортуна Інгредієнт" документально не підтверджено наявність здійснення послуг та передачі товарів одержаних від контрагентів, що свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Тому у позивача відсутнє право на формування витрат по операціях з підприємствами постачальниками та доходів з підприємствами-покупцями. За таких обставин, Кременчуцькою ОДПІ було винесено податкові повідомлення-рішення від 18.03.2013 року: - № №0001462205/547, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) на суму 313476 грн, в тому числі 208983 грн - за основним платежем, 104493 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 70, т.1); - № 0001452205/546, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 511097 грн, в тому числі 416965 грн - за основним платежем, 94132 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 71, т. 1). Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № 0001462205/547 від 18 березня 2013 року, суд виходить з наступного. Так, порядок обчислення і плати податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України. Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до вимог чинного податкового законодавства, включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами). Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків. Крім того, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (послуг, основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку. Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 визначено, що метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Таким чином, зі змісту вищенаведеного випливає, що чинним законодавством визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції з господарською діяльністю покупця; фіктивність операцій тобто нездійснення не здійснення поставок; відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість, тобто відсутність податкової правосуб'єктності продавця. Надаючи правову оцінку взаємовідносинам позивача із ТОВ "Леда-Ком", суд виходив з наступного. Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-XIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Судом встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Леда-Ком", включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 158053,63 грн, що підтверджується актом перевірки та не заперечується сторонами (а.с. 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89, 91, 94, 97, 100, 103, 106, 109, 112, 115, 118, 121, 124, 127, 130, 133, 136, 139, 142, 145, 148, 151, 154, 157, 160, 163, 166, 169, 172, 175, т. 2). Дослідивши в судовому засіданні копії долучених позивачем до матеріалів адміністративної справи податкових накладних судом встановлено, що вони формально відповідають вказаним вимогам Податкового кодексу України. Разом з тим, суд вважає за доцільне наголосити на тому, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, оскільки, як зазначалося судом вище, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) із метою використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів. Підпунктом 1.2 пункту 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Підпунктом 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до матеріалів справи між позивачем (по тексту договору - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Леда-Ком" (по тексту договору - Продавець, надалі - ТОВ "Леда-Ком") укладено договір від 01.02.2012 року № 01/02, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується поставити товар у кількості та по цінам, вказаним у накладних. Продавець відпускає товар по цінам, діючим на момент відвантаження. Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити. Платіж здійснюється на умовах: по факту поставки. Поставка товару здійснюється: автотранспортом (а.с. 68, т.2). Суд звертає увагу, що зміст договору не містить умов, щодо строків поставки та місця поставки, а також умов за чий рахунок та чиїми засобами має здійснюватися поставка товару, незважаючи на те, що дані умови є істотними в договорах поставки. На вимогу суду, позивачем не було надано належних доказів, на підтвердження тих обставин хто та яким чином здійснював погодження про вказаних вище істотних умов при кожній поставці. Зі слів представника позивача, додаткових угод до вказаного договору між позивачем та його контрагентом не укладалося. Також, між позивачем (по тексту договору - Замовник) та вказаним контрагентом (по тексту договору - Перевізник) укладено договір про надання транспортних послуг від 01.02.2012 року № 01/02-1, відповідно до умов якого Перевізник надає в розпорядження Замовнику транспортні засоби для перевезення вантажів, а Замовник здійснює оплату наданих послуг. Перевезення здійснюються на підставі заявок Замовника, що передані Перевізникові не пізніше, ніж за 24 години до здійснення перевезення. Розрахунок за надані послуги здійснюється замовником на підставі рахунку або акту виконаних робіт протягом 2-х банківських днів (а.с.68, т. 4) На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даними угодами позивачем надано копії рахунків та видаткових накладних (а.с. 69-70, 72-73, 75-76, 78-79, 81-82, 84-85, 87-88,90, 107-108, 110-111, 113-114, 116-117, 119-120, 122-123, 125-126, 128-129, 131-132, 134-135, 137-138, 140-141, 143-144, 146-147, 149-150, 152-153, 155-156, 158-159, 161-162, 164-165, 167-168, т. 2; 69, т.4), а також копії рахунків, видаткових накладних, заявок та актів прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 92-93, 95-96, 98-99, 101-102, 104-105, 170-171, 173-174, т.2; 166-175, 185-207, т.4; 1-18, 36-64, 94-103, 114-122, 132-144, т.5). Дослідивши в судовому засіданні копії вищевказаних документів суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у вищевказаних видаткових накладних та рахунках-фактури не зазначено реквізити одержувача. Крім того, платника, що здійснював придбання перерахованих товарно-матеріальних цінностей також фактично не визначено, а тому суду неможливо встановити факту передачі товарно-матеріальних цінностей уповноваженим представникам ПП "Фортуна Інгредієнт". Також, позивачем на неодноразову вимогу суду до матеріалів адміністративної справи не надано доказів транспортування товарів та надання відповідних послуг саме від ТОВ "Леда-Ком", натомість суду надані копії товарно-транспортних накладних, відповідно до змісту яких перевізниками визначено суб'єктів господарювання, з якими відповідно до пояснень представників сторін сам позивач правовідносин не мав (а.с. 176-198, т. 2). Натомість у період проведення перевірки та розгляду заперечень позивачем не надавались вищезазначені товарно-транспортні накладні. Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, безпосередніми доказами надання послуг з перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна та дорожній лист. Відповідно до абз. першого п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Крім того, надані представником позивача суперечливі пояснення про надання таких послуг при перевезенні ТМЦ під час виконання умов договорів з іншими контрагентами позивача належними доказами не підтверджені. Доказів найму сторонніх автоперевізників спірним контрагентом на умовах підряду або субпідряду тощо, суду не також не було надано. На підтвердження оплати придбаних товарів представником позивача надано пояснення, відповідно до яких зазначено, що хоча відповідні суми віднесені до складу витрат операційної діяльності та суми ПДВ включено до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, однак така оплата не здійснена ні станом на момент перевірки, ні станом на момент розгляду справи у суді, у зв'язку із позицією керівництва позивача не здійснювати оплату за вказані товари та послуги для контрагентів, співпраця із якими призвела до податкової перевірки, що в свою чергу суперечить умовам договорів, укладених з ТОВ "Леда-Ком". У контексті вищенаведеного, слід зазначити, що правильність формування валових витрат та податкового кредиту залежить від наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (робіт, послуг) з його господарською діяльністю, який (зв'язок) зокрема, полягає і у наявності розумних економічних причин (ділової мети) для вчинення господарських операцій. Відсутність сукупності зазначених чинників, які визначають зв'язок витрат платника податків з його господарською діяльністю, виключають можливість формування складу витрат навіть за наявності формально складених первинних та розрахункових документів. Також, судом встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість, що підтверджується актом перевірки та не заперечується сторонами (а.с. 202, 205, 208, 211, 214, 217, т.2). Однак, перевіркою виявлено безпідставне віднесення до складу податкового кредиту вищезазначеної суми, внаслідок чого відповідач дійшов висновку щодо заниження ПП "Фортуна Інгредієнт" податку на додану вартість. Надаючи правову оцінку вказаним твердженням податкової інспекції та перевіряючи реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, суд зазначає наступне. В матеріалах справи наявна засвідчена копія договору поставки від 03.05.2012 року № 03-05, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник (ТОВ "Всеукраїнська творча спілка") зобов'язується поставити та передати у власність Покупцеві (ПП "Фортуна Інгредієнт"), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену продукцію, на умовах, визначених цим Договором. Кількість, асортимент, ціна продукції зіставлена згідно з накладними на відвантаження продукції. Якість продукції, що є предметом поставки за даним договором, має відповідати державним стандартам. Постачальник зобов'язаний на кожну партію продукції, що є предметом поставки за цим договором, видати відповідний сертифікат, який посвідчує відповідність названої продукції вимогам відповідних стандартів. Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві продукцію у строки згідно заявки Покупця. Поставка продукції здійснюється автотранспортом за рахунок Постачальника. Оплата за поставлену продукцію здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах: по факту поставки. Підставою для оплати є рахунок-фактури Постачальника (а.с. 199, т.2). На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даною угодою позивачем надано копії рахунків та видаткових накладних (а.с. 200-201, 203-204, 206-207, 209-210, 212-213, 215-216, т.2), копії заявок на відвантаження (а.с. 160-165, т.4). Натомість суду не надано ні сертифікатів якості, ні товаро-транспортних накладних, ні документів складського обліку для належної ідентифікації товарно-матеріальних цінностей, ніби то придбаних у вказаного контрагента, що унеможливлює встановлення факту передачі товарно-матеріальних цінностей уповноваженим представникам позивача та реальність вчинення сторонами угоди дій на виконання її умов. Також, позивачем на вимогу суду до матеріалів адміністративної справи надано на підтвердження транспортування товарів, придбаних у ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" копії товарно-матеріальних накладних (а.с. 218-221, т.2), однак суд зауважує, що останні не були надані позивачем у період проведення перевірки для відповідача, а також вказані документи не надавалися позивачем під час подання заперечень до акту перевірки та під час розгляду таких заперечень. Крім того, відповідно до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, безпосередніми доказами надання послуг з перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна та дорожній лист. На підтвердження оплати придбаних товарів представником позивача надано пояснення, відповідно до яких зазначено, що хоча відповідні суми віднесені до складу витрат операційної діяльності та суми ПДВ включено до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, однак така оплата не здійснена ні станом на момент перевірки, ні станом на момент розгляду справи у суді, у зв'язку із позицією керівництва позивача не здійснювати оплату за вказані товари та послуги для контрагентів, співпраця із якими призвела до податкової перевірки, що в свою чергу суперечить умовам договорів, укладених з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка". Крім того, судом встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Арвет", включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість, що підтверджується актом перевірки та не заперечується сторонами (а.с. 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, т.2). Однак, перевіркою виявлено безпідставне віднесення до складу податкового кредиту вищезазначеної суми, внаслідок чого відповідач дійшов висновку щодо заниження ПП "Фортуна Інгредієнт" податку на додану вартість. Надаючи правову оцінку вказаним твердженням податкової інспекції та перевіряючи реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, суд зазначає наступне. В матеріалах справи наявна засвідчена копія договору від 01.12.2011 року № 1/12, відповідно до умов якого Продавець (ТОВ "Арвет") зобов'язується поставити товар у кількості та по цінам, визначених у накладних. Покупець (ПП "Фортуна Інгредієнт") зобов'язується прийняти товар та оплатити. Сума даного договору складається з сум всіх накладних. Оплата здійснюється на умовах: по факту поставки. Поставка товару здійснюється: автотранспортом. (а.с. 41, т.2). Суд звертає увагу, що зміст договору не містить умов, щодо строків поставки та місця поставки, а також умов за чий рахунок та чиїми засобами має здійснюватися поставка товару, незважаючи на те, що дані умови є істотними в договорах поставки. На вимогу суду, позивачем не було надано належних доказів, на підтвердження тих обставин хто та яким чином здійснював погодження про вказаних вище істотних умов при кожній поставці. Зі слів представника позивача, додаткових угод до вказаного договору між позивачем та його контрагентом не укладалося. На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за даною угодою позивачем надано копії рахунків та видаткових накладних (а.с. 42-43,45-46,48-49,51-52,54-55,57-58,60-61, т.2). Також, позивачем на вимогу суду до матеріалів адміністративної справи надано на підтвердження транспортування товарів, придбаних у ТОВ "Арвет" копії товарно-транспортних накладних (а.с. 63-67, т.2), однак суд зауважує, що останні не були надані позивачем у період проведення перевірки для відповідача, а також вказані документи не надавалися позивачем під час подання заперечень до акту перевірки та під час розгляду таких заперечень. Крім того, відповідно до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, безпосередніми доказами надання послуг з перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна та дорожній лист. На підтвердження оплати придбаних товарів представником позивача надано пояснення, відповідно до яких зазначено, що хоча відповідні суми віднесені до складу витрат операційної діяльності та суми ПДВ включено до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, однак така оплата не здійснена ні станом на момент перевірки, ні станом на момент розгляду справи у суді, у зв'язку із позицією керівництва позивача не здійснювати оплату за вказані товари та послуги для контрагентів, співпраця із якими призвела до податкової перевірки, що в свою чергу суперечить умовам договорів, укладених з ТОВ "Арвет". Перевіряючи реальність здійснення господарських операцій, суд з'ясовує чи мали місце фактичний рух активів або зміни у власному капіталі/зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю. Так, позивачем надано пояснення, що придбані ТМЦ в подальшому реалізовані іншим суб'єктам господарювання, на підтвердження чого до матеріалів справи представником долучено договори, податкові накладні, видаткові накладні та довіреності на приймання-передачу товарів (а.с. 239-248, т.2; 1-250, т.3; 1-35, т. 4). Судом надані докази оцінюються критично з огляду на наступне. При дослідженні наданих позивачем договорів суд звертає увагу на те, що згідно їх умов, кількість продукції, що постачається за цими договорами, визначається в специфікаціях. Разом з тим, позивачем специфікацій надано не було, також не було надано жодних доказів надходження оплати за таку продукцію. Крім того, навіть договори з названими підприємствами не дають своїм змістом жодної можливості стверджувати, що за ними поставлялися самі ті товари, які позивач начебто придбавав у ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет". Вказане позбавляє можливості встановити вид та кількість продукції, яку було чи могло бути реалізовано кожному з покупців за зазначеними договорами. Таким чином, зі змісту наданих первинних документів не видається можливим встановити факт продажу позивачем саме тих товарно-матеріальних цінностей, що придбані ним у ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет", а також їх подальшого списання та перевезення. Позивачем не було надано належних доказів оприбуткування, складського та бухгалтерського обліку купленої харчової продукції або одночасну подальшу реалізацію такої продукції, яку, згідно його пояснень, він отримував від спірних контрагентів. Також, позивачем на вимогу суду не було надано належних доказів, які б надали можливість ідентифікувати товарно-матеріальні цінності, отримані позивачем від спірних контрагентів та реалізовані в подальшому іншим контрагентам позивача. Суд звертає увагу, що наявність первинних документів, таких як договір, видаткова та податкова накладна по подальшій реалізації певного товару позивачем, не є доказом, що саме цей товар було придбано позивачем у вказаних вище спірних контрагентів. Тобто, позивачем не було надано належних доказів використання у подальшій господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей, отриманих ним від спірних контрагентів. Предметом вказаних вище поставок від спірних контрагентів є харчова продукція, яка підлягає сертифікації, до якої існують вимоги щодо екологічної та санітарної безпеки, вона має особливості зберігання й перевезення. Позивачем не було надано Сертифікатів якості на харчову продукцію. Відсутні докази дотримання санітарних норм перевезення та зберігання такої харчової продукції. Щодо наданих позивачем на підтвердження транспортування придбаного у ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет" товару від постачальника до складу покупця (ПП "Фортуна Інгредієнт") копій товарно-транспортних накладних на перевезення цих продуктів харчування, суд зауважує наступне. Згідно їх змісту, товари перевозилися з м. Київ (місцезнаходження ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет") до складу позивача також у м. Кременчук, Полтавська область. Куплений у ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет" товар (продукція харчування) нібито реалізований в подальшому іншим суб'єктам господарювання. Згідно наявних у матеріалах справи первинних документів, покупці товару за договорами зареєстровані та, відповідно, здійснюють свою господарську діяльність, зокрема, в м. Київ, м. Дніпропетровськ, смт. Козелець Чернігівської області, м. Лебедин Сумської області, м. Донецьк, м. Миколаїв. Суд ставить під сумнів реальність реалізації товару означеним контрагентам в силу відсутності економічної доцільності та вигідності таких операцій, що зумовлюють понесення значних затрат фінансових та економічних ресурсів щодо транспортування товару від Постачальника (ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" та ТОВ "Арвет" - м. Київ) на адресу позивача (м. Кременчук) та знову в зворотному напрямку від позивача (м. Кременчук) на адресу Покупців (знову в м. Київ та інші міста в тому числі в попутному напрямку). З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що наявність у позивача первинних документів бухгалтерського обліку, що формально відповідають вимогам закону не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції з придбання у вказаних контрагентів товарно-матеріальних цінностей, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявність руху активів платника, наслідком чого було б отримання останнім економічної вигоди в результаті вчинення такої господарської операції. За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт передачі товарно-матеріальних цінностей спірними контрагентами ПП "Фортуна Інгредієнт", що свідчить про безтоварний характер згаданих операцій. За таких обставин, суд вважає правомірним висновок податкового органу про порушення позивачем положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 208983 грн. З огляду на наявні документи в матеріалах справи по взаємовідносинам позивача з вказаними вище контрагентами, суд дійшов висновку про правомірність тверджень відповідача про те, що взаємовідносини між ПП "Фортуна Інгредієнт" та ТОВ "Леда-Ком", ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", а також ТОВ "Арвет" не спричиняють реального настання правових наслідків, оскільки відсутні документи, які підтверджують реальність проведення операцій та надання послуг позивачеві. Таким чином, беручи до уваги наведені вище підстави, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.03.2013 року № №0001462205/547, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) на суму 313476 грн, в тому числі 208983 грн - за основним платежем, 104493 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, не підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 18.03.2013 року № 0001452205/546, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 511097 грн, в тому числі 416965 грн - за основним платежем, 94132 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Згідно з пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи. З матеріалів акту перевірки позивача вбачається, що Кременчуцька ОДПІ дійшла висновку про отримання позивачем від спірних контрагентів безоплатно товару та послуг, вартість яких підлягає включенню до валових доходів ПП "Фортуна Інгредієнт" згідно пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України. Так, судом не підтверджено реального характеру господарських операцій між позивачем та його спірними контрагентами, відповідних оплат за ніби то придбані товари та отримані послуги ПП "Фортуна Інгредієнт" не було здійснено, що представник позивача не заперечує. Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом № 996-XIV. Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону № 996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частиною 2 ст. 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено, що позивачем не було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на майновий стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів, оскільки матеріалами справи не підтверджено факт отримання позивачем відповідного товару, наданих послуг та подальше їх використання у своїй господарській діяльності. Крім того, про відсутність реального характеру відповідних операцій свідчать підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин, як відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів та відсутність контрагентів позивача за їхнім місцезнаходженням. У ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що наявні у її матеріалах надані позивачем документи містять суперечливу та недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсним обставинам та не підтверджує доводів позивача щодо реальності оподаткованих господарських операцій. Зважаючи на викладене, Кременчуцька ОДПІ дійшла правомірного висновку про заниження позивачем податку на прибуток в розмірі 416965 грн за перевіряємий період. Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про порушення Кременчуцькою ОДПІ норм чинного законодавства України та обґрунтованість даного позову. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Кременчуцька ОДПІ приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied