Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду міста Севастополя з адміністративним позовом до Севастопольської міської державної адміністрації про: визнання протиправним та скасування рішення начальника Відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації Макарової М.Н. від 09.08.2013 про відмову у розгляді заяви [PERSON] від 18.07.2013 про постановку на квартирний облік; зобов'язання Севастопольської міської державної адміністрації в особі Відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації здійснити постановку на квартирний облік [PERSON], як такої, що потребує поліпшення житлових умов на підставі заяви від 18.07.2013. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням права позивача на постановку на квартирний облік як багатодітної матері. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2013 [PERSON] звернулась з листом до Відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації щодо постановки її на квартирний облік на підставі пункту 1 статті 34 Житлового кодексу Української РСР та підпунктів 1, 7 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Листом від 09.08.2013 № ОУ-34/57 відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації зазначене звернення було розглянуто та повідомлено, що стосовно взяття на квартирний облік родини позивача ній були надані роз'яснення як на особистому прийомі 11.10.2011 у заступника голови-керівника апарату Волотковскої Є.В., так і у відповідях міської державної адміністрації на звернення від 24.11.2011 № Г-76/4, від 02.12.2011 № Г-76/5, 01.10.2012 № Г-11/3, від 27.04.2011 № ОУ-34/37 - на заяву від 29.03.2011 та звернення від 12.04.2011. Враховуючи викладене та те, що додані до заяви документи аналогічні по змісту документам, які додані до заяви від 29.03.2011, підстав для повторного розгляду питання про постановку на квартирний облік немає. Також в листі зазначено, що у відповіді від 27.04.2011 № ОУ-34/37 вже було відмовлено позивачу у взятті на квартирний облік на підставі підпункту 5 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Статтями 9, 31 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Відповідно до статті 34 вказаного Кодексу потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Згідно з пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати). Відповідно до пункту 44 Правил у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку, зокрема: багатодітним сім'ям (які мають у своєму складі трьох і більше дітей) і одиноким матерям. Вказані сім'ї не втрачають права першочергового одержання жилих приміщень і у випадку, коли після взяття сім'ї на квартирний облік діти досягнуть повноліття. Пунктом 21 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР встановлено, що у рішенні виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або у спільному рішенні адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету, які розглядали заяви громадян, вказуються дата взяття на облік, склад сім'ї, підстава для взяття на облік, вид черговості надання жилих приміщень (загальна черга, в першу чергу), а при відмові у взятті на облік - підстава відмови. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має статус багатодітної матері та матері, в якої народилась трійня, що передбачає право на пільги, встановлені законодавством для багатодітних сімей. Відповідно до довідки Комунального підприємства "Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 11"Севастопольської міської ради від 16.07.2013 № 1072, яка додана до матеріалів справи, [PERSON] разом з трьома дітьми зареєстрована з 2010 року за адресою: [ADDRESS], кімната 1. Право власності на вказану кімнату зареєстровано за [PERSON], яка не є членом сім'ї позивача. Таким чином, окрім позивача та її трьох неповнолітніх дітей у кімнаті 1, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована та проживає стороння особа. Вказана житлова площа є кімнатою у комунальній квартирі. Площа кімнати, у якій проживає дві сім'ї з п'яти осіб, дорівнює 12 кв.м. За обліковими даними відповідних органів реєстрації ані позивач, ані члени її родини ніякої нерухомості на праві приватної власності не мають і раніше не мали. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Аналогічне правило передбачено в Законі України №393/96-ВР від 02.10.1996 "Про звернення громадян". За статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно зі статтею 18 цього Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, окрім іншого, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду його заяви чи скарги. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. При цьому, як зазначено у частині 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Зі змісту листа відповідача від 09.08.2013 № ОУ-34/57 не вбачається розгляд по суті заяви [PERSON] від 18.07.2013 про постановку її на квартирний облік. У цьому рішенні про відмову в розгляді заяви відсутні посилання на відповідну норму права, а також роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення. Фактично відповідачем не надана обґрунтована відповідь з посиланням на норми діючого законодавства, заяву позивача по суті не розглянуто. Також суд зазначає, що законодавством України не передбачено обмежень щодо кількості звернень до суб'єкту владних повноважень з питанням про взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку з чим повторне звернення позивача із заявою про взяття на квартирний облік не є підставою для відмови у розгляді зазначеного звернення. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, розглядаючи питання щодо правомірності прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення, суд перевіряє та враховує всі обставини, що мають значення для справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Вказаний обов'язок відповідачем не виконаний, доказів правомірності оскаржуваного рішення про відмову в розгляді заяви позивача суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації про відмову у розгляді заяви [PERSON] від 18.07.2013 про постановку на квартирний облік, викладене у листі від 09.08.2013 № ОУ-34/57. Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Для повного захисту прав позивача, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Відділ обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації розглянути та надати [PERSON] законну та обґрунтовану відповідь по суті її заяви від 18.07.2013 про постановку на квартирний облік. Щодо позовної вимоги про зобов'язання Севастопольської міської державної адміністрації в особі Відділу обліку і розподілу житлової площі Севастопольської міської державної адміністрації здійснити постановку на квартирний облік [PERSON] як такої, що потребує поліпшення житлових умов, на підставі заяви від 18.07.2013, суд зазначає, що вказана вимога є передчасною, адже заяву позивача по суті не розглянуто та рішення про відмову у постановці на квартирний облік не прийнято, а тому вона задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд присуджує на користь [PERSON] судові витрати по сплату судового збору у розмірі 34,41 грн.

Результат розгляду: partial