Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

позивач звернулась до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 24 липня 2013 року. Мотивував свої вимоги тим, що 24 липня 2013 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Київської області було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 24.07.2013 року о 14 год. 00 хв. в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області директор ТОВ «Веста Україна» [PERSON], як посадова особа допустила здійснення господарської діяльності без дозволу на утворення та розміщення відходів, чим допустила порушення статей 17, 42 Закону України «Про відходи» (а. с. 5). За наслідками розгляду складеного протоколу про адміністративне правопорушення державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Київської області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 001307 від 24 липня 2013 року, відповідно до матеріалів якої 24.07.2013 року о 14 год. 00 хв. в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області директор ТОВ «Веста Україна» [PERSON], як посадова особа допустила здійснення господарської діяльності без дозволу на утворення та розміщення відходів, тобто правопорушення передбачене статтею 82 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що була притягнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 850 гривень(а. с. 35). Позивач вважає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, яка складала відповідні документи не було ретельно вивчено всі обставини справи та не надано позивачу можливості скористатися правовою допомогою. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення, посадова особа, яка його складає має відповідно до п. 2.4 Інструкції з оформлення органами міністерства охорони навколишнього природного середовища України, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України за № 264 від 05.07.2004 року, зазначити найточніше формулювання порушення, що на думку позивача здійснено не було. Також позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено про відсутність дозволу на утворення та розміщення відходів, однак відповідно до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», а також ТОВ «Веста Україна» не порушувала вимог природоохоронного законодавства, оскільки не здійснює діяльності пов'язаної з виробництвом, а тому оскаржувана постанова є винесеною незаконно та підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги адміністративного позову та просив суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 24 липня 2013 року, про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення передбаченого ст. 82 Кодексу України про адміністративні правопорушення в розмірі 850 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та з посиланням на письмові заперечення проти позову просив суд винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 82 КУпАП, порушення вимог, щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення,- тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів громадян. Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що TOB «Веста Україна» не порушувала вимог природоохоронного законодавства і не могла їх порушувати, оскільки займається діяльністю, яка навіть не пов'язана з виробництвом. Основним видом економічної діяльності підприємства є оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього. Тобто, підприємство здійснює придбання та реалізацію вже виробленого товару, який вже має свою упаковку і тару. З Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «Веста Україна» від 24 липня 2013 року за № 001069 вбачається, що 01.08.2012року ТОВ «Веста Україна» уклало Договір № 120814 з TOB «Ерсте Мюль», яке за умовами угоди надає послуги з вивезення твердих побутових відходів тощо. Згідно абзацу 2 ст.1 закону України «Про відходи», відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Згідно абзацу 1 п. 1 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998р. №1218, цей Порядок визначає правила розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, у тому числі небезпечних, на території України. Розгляд заяв, проектів лімітів на утворення та розміщення небезпечних відходів, погодження таких проектів лімітів, видачу дозволів на розміщення небезпечних відходів здійснює Мінприроди відповідно до цього Порядку. Згідно п. 8.вищезазначеної Постанови, власники відходів, для яких платежі за розміщення відходів усіх класів небезпеки не перевищують 10 гривень на рік, власники побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, та власники відходів, які одержали ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів. Позивачем не надано доказів на підтвердження сплати за розміщення відходів в розмірі 10 гривень на рік та/або довідку з податкової про сплату екологічного збору за попередні роки в розмірі не більше 10 гривень. Згідно листа Міністерства навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 14-6/134 від 16.02.2000р., то в пункті 1 листа Міністерства навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 14-6/134 від 16.02.2000р. «Щодо справляння збору за забруднення навколишнього природного середовища», надає роз'яснення у порядку поставлених запитань, а саме: - Лампи типу ДРЛ слід відносити до люмінесцентних ламп, а термометри; - до обладнання та приладів, що містять ртуть. В пункті 3 листа дається роз'яснення про те, що підприємствам, що мають договори (контракти) на передачу відпрацьованих люмінесцентних ламп спеціалізованим підприємствам, дозволи на їх розміщення не видаються, ліміти на їх розміщення не встановлюються і збір за забруднення навколишнього природного середовища не справляється. Проте підприємства, що накопичують відпрацьовані люмінесцентні лампи до моменту їх передачі спеціалізованому підприємству за умовами договору, обов'язково повинні отримати дозвіл на зберігання токсичних промислових відходів згідно з постановою КМУ «Про затвердження Порядку одержання дозволу на виробництво, зберігання, транспортування, використання, захоронення, знищення та утилізацію отруйних речовин, у тому числі токсичних промислових відходів, продуктів біотехнології та інших біологічних агентів» від 20 червня 1995 року за № 440. Підстав ставити під сумнів відомості і фактичні дані відображені у акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «Веста Україна» від 24 липня 2013 року за № 001069 - у суду немає. В ході розгляду справи, доказів які б спростовували відомості відображені у зазначеному акті, судом здобуті не були. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відходи», цей Закон регулює відносини, пов'язані з утворенням, збиранням і заготівлею, сортуванням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією, видаленням, знешкодженням та захороненням відходів, що утворюються в Україні, перевозяться через її територію, вивозяться з неї, а також з перевезенням, обробленням та утилізацією відходів, що ввозяться в Україну як вторинна сировина. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону України «Про відходи», з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється: вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Згідно п. п. «с», «т», ст. 17 Закону України «Про відходи», суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: - мати дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами; - виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об'єкт утворення відходів. Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про відходи», зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Згідно пунктів «а», «б», ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відходи», особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за: - порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров'я людини та економічних збитків; - самовільне розміщення чи видалення відходів. Згідно ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей. Суд вважає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії № 001345 від 24.07.2013 року відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови про накладення адміністративного стягнення № 001307 від 24.07.2013 року відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення і при її винесенні було дотримано порядок розгляду та з'ясовані обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Суд оцінюючи пояснення позивача вважає, що такі суперечать матеріалам справи та не узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом в ході розгляду справи. Натомість суд оцінюючи матеріали протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у сукупності з аналізом вищевикладених правових норм та доказів досліджених в судовому засіданні, вважає що відомості зазначені у них є достовірними, такими що не спростовуються будь-якими доказами та поясненнями представника позивача, а обставин вважати протокол про адміністративне правопорушення сфальсифікованим, судом не встановлено. Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд констатує, що за таких обставин оскаржувана постанова була винесена посадовою особою - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Київської області Лучко К.А. у межах наданих йому повноважень під час виконання ним службових обов'язків з дотриманням норм чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied