Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними дій щодо направлення вимоги про сплату недоїмки від 09.12.2013 року №Ф-29377-17 в розмірі 9 519,54 гривень, скасування вимоги про сплату недоїмки від 09.12.2013 року №Ф-29377-17 в розмірі 9 519,54 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що на думку позивача, вона не повинна сплачувати єдиний внесок, оскільки є пенсіонеркою за віком, тому їй неправомірно нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 9 519,54 гривень та виставлена вимога №Ф-29377-17 від 09.12.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 9 519,54 гривень. Позивач просить суд визнати протиправними дії щодо нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 9 519,54 гривень та скасувати вимогу №Ф-29377-17 від 09.12.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 9 519,54 гривень. Позивач у судовому засіданні, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 06.02.2014 року відповідач, через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду, надав заяву, в якій заперечував проти позову посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку одержує застрахована особа у разі досягнення нею передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається по досягненню 55-річного віку для жінок. Позивач на час виникнення спірних правовідносин не належав до вказаної категорії осіб, а тому повинен нараховувати і спланувати єдиний соціальний внесок в розмірі не менше мінімального єдиного внеску за кожен місяць незалежно від наявності (відсутності) доходу (прибутку). У судовому засіданні представник відповідача підтримав раніше проголошену позицію відповідача та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копія якого наявна в матеріалах справи, фізична особа-підприємець [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрована виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області 22.06.1994 року за №2 271 017 0000 000832. Позивач є платником єдиного внеску, про що свідчить свідоцтво платника єдиного внеску серії [NUMBER] та перебував на спрощеній системі оподаткування, у період за який нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 9 519,54 гривень, що не заперечується відповідачем. З 13.12.2000 року [PERSON] є пенсіонером за вислугою років (працівник освіти), що підтверджується протоколом від 20.12.2000 року про призначення пенсії та не заперечується відповідачем. Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER], [PERSON] пенсію призначено - довічно. Позивач єдиний внесок з вересня 2011 року не сплачувала, вважаючи, що звільнена від його сплати, оскільки є пенсіонеркою за віком. Відповідачем було нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 9 519,54 гривень, за період з вересня 2011 року по жовтень 2013 року. Дана недоїмка складається з нарахувань зі сплати єдиного внеску: за 2011 рік у розмірі 1 365,03 гривень; за 2012 рік - 4 572,42; за січень-вересень 2013 року - 3 582,09 гривень. На суму недоїмки в розмірі 9 519,54 гривень, за вказаний період на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідачем сформовано та надіслано на адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вимогу №Ф-29377-17 від 09.12.2013 року. Не погодившись із вказаною вимогою відповідача, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Красноармійської ОДПІ про скасування зазначеної вимоги та визнання протиправними дій відповідача. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень чинного законодавства України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Стаття 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлює, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Види державних пенсій, які призначаються за Законом України "Про пенсійне забезпечення", визначені статті 2 цього Закону. Положення пункту "а" частини 1 статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчать про те, що трудові пенсії поділяються на такі види як пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) встановлені такі види пенсій, як: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Статтею 51 Закону № 1788 визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до частини 8 статті 52 вказаного Закону, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55. Пунктом "е" статті 55 цього Закону визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Наявність у [PERSON] необхідного спеціального стажу роботи для виходу на пенсію за вислугою років підтверджено трудовою книжкою, копія якої наявна в матеріалах справи. Крім того, довідкою про обчислення стажу підтверджено наявність у [PERSON] загального стажу роботи 31 рік 2 місяці та 19 днів, з яких стаж працівника освіти дорівнює - 25 років 1 місяць та 6 днів. Договір на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивач з органом Пенсійного фонду позивач не укладала, що сторонами не заперечується. Пунктом 1 частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно. Згідно з паспортом [PERSON], датою її народження зазначено [INFO], тобто 17 жовтня 2007 року вона набула статусу пенсіонера за віком, оскільки їй виповнилось 55 років при 25 роках трудового стажу (в редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, що діяла на момент, коли позивачка досягла пенсійного віку). Суд критично оцінює посилання відповідача на визначення поняття "пенсійний вік" виключно за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки законодавством (зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення") встановлено чітке посилання на зменшення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку певної категорії громадян. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] з 17 жовтня 2007 року набула статусу пенсіонера за віком. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" №3609-VI від 07.07.2011 року, яким статтю 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування". Аналіз положень Законів України "Про пенсійне забезпечення" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" свідчить, про те що законодавець розрізнив пенсії за віком в залежності від умов їх призначення, визначивши загальні умови призначення пенсії за віком, пільгові умови призначення пенсії за віком, а також особливі умови призначення цього виду пенсії окремим категоріям громадян (працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, тощо . Аналізуючи Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який встановлює загальні види пенсійних виплат, Закон України "Про пенсійне забезпечення", яким призначаються державні пенсії, суд приходить до висновку, що законодавство встановлює, що саме досягнення особою певного віку та наявність у неї певного стажу роботи - є характерними ознаками, які свідчать про те чи є особа пенсіонером за віком, у тому числі в розумінні статтю 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Таким чином, фізичні особи - підприємці, які є пенсіонерами за віком (досягли віку з якого призначається пенсія за віком та мають відповідний стаж) та які обрали спрощену систему оподаткування, до яких з урахуванням встановлених судом обставин відноситься і позивач [PERSON], звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Оскільки за висновком суду [PERSON] станом на час виникнення спірних відносин була пенсіонером за віком та фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та була платником єдиного податку, суд приходить до висновку про те, що вона у спірному періоді була звільнена від обов'язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, передбачений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому вимога Красноармійської ОДПІ №Ф-29377-17 від 09.12.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 9 519,54 гривень є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Аналогічну позицію викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду України, від 12.12.2013 року в справі № К/800/38030/13, від 06.06.2013 року в справі № К/800/20437/1. Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо направлення позивачу спірної вимоги, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити з наступних причин. Правові наслідки для позивача створює сама спірна вимога, відтак дії відповідача щодо нарахування недоїмки та направлення вимоги про її сплату самі по собі не створюють правових наслідків для позивача і вимоги про визнання вказаних дій відповідача протиправними безпідставно обрані позивачем у вигляді способу судового захисту. Крім цього, скасування спірної вимоги є належним та достатнім способом захисту та відновлення порушеного права позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до квитанцій від 30.12.2013 року та 16.01.2014 року позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору, в сумі 68,82 гривень та 172,05 гривень відповідно. Згідно з частиною 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто сумою яка підлягає поверненню є 172,05 грн., оскільки позовні вимоги задоволені лише в частини вимог майнового характеру. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 172,05 гривень.

Результат розгляду: partial