Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

У жовтні 2013 року управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області (надалі - УПФУ, позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області (надалі - відповідач, Фонд) відшкодувати суму 1 066,09 грн. виплачених пенсій з липня по серпень 2013 року включно, в повному обсязі. В обґрунтування позивач зазначив, що відмова відповідача у прийнятті до відшкодування суми виплаченої пенсії є безпідставною та необґрунтованою. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено. В апеляційній скарзі УПФУ ставиться питання про скасування судового рішення у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім доказам та не здійснив всебічного, повного та об'єктивного розгляду обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах. Так, з матеріалів справи вбачається, що у липні - серпні 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області були виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії, у зв'язку з втратою годувальника, який помер від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за особовими справами потерпілих, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в сумі 1066,09 грн. Однак, Фонд, посилаючись на відсутність особових справ громадян, не прийняв до заліку виплачені суми, про що складено протоколи розбіжностей. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», рішення про фінансування витрат може бути прийнято лише спільно центральними органами позивача і відповідача. Однак, спільних рішень про відшкодування заявлених у позові спірних витрат - не приймалось. Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що при постановленні рішення, судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 159 КАС України у зв'язку з наступним. Відповідно до актів розбіжностей щомісячної звірки між Фондом та Управлінням по особових справах інвалідів, з липня 2013 року по серпень 2013 року по громадянам : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідачем не було прийнято до заліку суму, яка складається з: основного розміру пенсії в розмірі 897,70 грн., витрат на доставку пенсій в сумі 1,19 грн., щомісячної державної адресної допомоги в розмірі 167,20 грн. Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у відшкодуванні витрат на виплату і доставку щомісячної державної адресної допомоги, колегія суддів виходить з наступного. Надання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у сумі, що не вистачає до відповідного розміру прожиткового мінімуму, передбачено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 року №265. Згідно з пунктом 4 вказаної постанови Кабінету Міністрів України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Вичерпний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, встановлений статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4. Щомісячна державна адресна допомога не входить до вказаного переліку. Крім того, необхідно враховувати, що одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням. Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд соціального страхування від нещасних випадків не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача суми адресної допомоги. Що стосується вимог УПФУ про стягнення з Фонду суму витрат з виплати та доставки основного розміру пенсії, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до актів розбіжностей щомісячної звірки, відповідач відмовився приймати до заліку суму, яка складається з основного розміру пенсії, щомісячної цільової грошової допомоги та суми витрат на виплату та доставку пенсій у загальному розмірі 1066,09 грн., у зв'язку з тим, що підприємства, на яких сталися нещасні випадки, знаходилися за межами України, були відсутні особові справи інвалідів та ін. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ). Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надається, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Отже, пенсія по інвалідності потерпілому є страховою виплатою, яка виплачується застрахованій особі у разі настання страхового випадку. За змістом статті 6 Основ, статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-XIV від 23 вересня 1999 року (далі - Закон №1105-XIV) страховиками є цільові страхові фонди, зокрема з пенсійного страхування та страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а саме - Пенсійний фонд України та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Аналогічне правило закріплено пунктом 5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV. Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання входить до переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Частиною другою статті 2 Закону №1105-XIV встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Таким чином, витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою і доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (в тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Окрім того, відповідачем не враховано, що будь-якими іншими законодавчими актами не передбачена необхідність отримання органами Пенсійного фонду України ще додаткових документів для виплати пенсії по інвалідності, крім акту про нещасний випадок, трудової книжки, довідки МСЕК, тому всі витрати, які понесені позивачем у зв'язку з виплатою таких пенсій є обґрунтованими, і підлягають відшкодуванню. З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Фонду заборгованості з виплати і доставки основного розміру пенсії по інвалідності, суд першої інстанції не врахував зазначених норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню. При цьому вимоги УПФУ про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, відповідають змісту його прав як робочого органу Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, основними завданнями якої згідно з Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженим постановою правління Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім іншого, визначено виконання завдань та основних принципів страхування від нещасного випадку, фінансування страхових виплат, а до повноважень у сфері здійснення процедури страхування та координації страхової діяльності віднесено, зокрема, співпрацю з фондами з інших видів соціального страхування щодо відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з матеріальним забезпеченням потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та представництво інтересів страховика в органах державної виконавчої влади, органах місцевого самоврядування і судах. Враховуючи, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п.3 ч.1 ст.202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Результат розгляду: partial