Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із адміністративною позовною заявою, якою просив скасувати постанову ПС1 № 255263 від 24.12.2013 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він не порушував ПДР, оскільки видимість проїзжої дороги була велика, що у своє чергу не вимагало увімкнених фар, а тому вважає, що його дії відповідали п,п 19.1(а) ПДР України. Крім того зазначив, що співробітники ДАІ не ознайомили його із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому на підставі ч.2 ст.128 КАС України, суд ухвалив справу розглянути у відсутність представника відповідача. Перевіривши матеріали справи та надані документи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою відповідача від 24.12.2013 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП, за порушення п. 19.1 (а) ПДР України, в якій зазначено, що водій 19.12.13 р. о 19.13 по вул.. М. Ульянової - б. Шевченка у м. Донецьку керуючи автомобілем Шкода, д/н [NUMBER] водій рухався без ближнього світла фар у темну добу. Зазначена постанова ухвалена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 19.12.2013р. серія АВ2 № 217040. Відповідно до вимог ст. 288 КпАП постанову іншого органу (посадової особи) - про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовий орган», або у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд в порядку визначеному Кодексам адміністративного судочинства України, встановленими цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративній справі про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно вимог ч.2 ст. 122 КУпАП порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян Будь яких доказів, які б спростували твердження позивача, що він не порушував правила дорожнього руху, відповідачем не надано. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанову ПС1 № 255263 від 24.12.2013 р., яка винесена суб'єктом владних повноважень - посадовою особою відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП, слід визнати неправомірною та скасувати. Разом з тим, вимоги [PERSON] про скасування протоколу про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки останній за своїм характером не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки він лише встановлює та фіксує певні фактичні обставини, пов'язані з вчиненням позивачем адміністративного правопорушення. Вказаний протокол не містить обов'язкових для позивача приписів, вимог, зобов'язань, тощо, безпосередньо не впливає на права та інтереси [PERSON], не породжує правових наслідків для позивача, а тому у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України, не може бути предметом розгляду адміністративним судом.

Результат розгляду: partial