Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації №216 від 20.05.2008 року; акта Державної приймальної комісії при Миколаївській районній державній адміністрації від 07.05.2008 року про здачу в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта пивного бару у [ADDRESS]; дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт №22 від 07.05.2008 року на реконструкцію підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар у [ADDRESS]; висновку Миколаївської районної санітарно-епдеміологічної станції №57/02 від 05.05.2007 року. Також позивач просить суд зобов'язати згаданих відповідачів скасувати зазначені акти індивідуальної дії. Після подання уточненої позовної заяви від 18.02.2010 року, відповідачами у справі стали Голова Миколаївської районної державної адміністрації, Миколаївська районна державна адміністрація, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської області та Миколаївський районний відділ головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Львівській області. В свою чергу, позовними вимогами є визнання неправомірним розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації №216 від 20.05.2008 року та зобов'язання його скасування; визнання неправомірним акта Державної приймальної комісії при Миколаївській районній державній адміністрації від 07.05.2008 року про здачу в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта пивного бару у [ADDRESS] та зобов'язання його скасування; визнання неправомірним дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт №22 від 07.05.2008 року та зобов'язання його скасування; визнання неправомірним висновку за №21/201 від 07.03.2007 року та експертного висновку №27/279 від 03.04.2007 року Миколаївського районного відділу надзвичайних ситуацій України у Львівській області і зобов'язання їх скасування. Підставою позовних вимог є порушення п.3.1 та п.3.25 ДБН 360-92 в частині відстаней до сусідньої межі ділянки. Крім того, позивач вважає, що дозвіл на виконання будівельних робіт виданий на підстав проекту на реконструкцію підвальних приміщень під пивний бар, який не затверджений Дороговизькою сільською радою. Також, позивач вважає, що його вимоги підтверджуються висновком Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр» від 25.06.2007 року. Відповідачі та треті особи письмових заперечень на уточнену позовну заяву не надали. При цьому, в усних поясненнях [PERSON] зазначив, що позивачем також порушено будівельні норми, які підлягають дослідженню. Представник згаданої особи зазначив, що у позивача відсутнє право яке б підлягало захисту. Крім того, вважає, що позивачем порушено строки звернення до адміністративного суду. Заслухавши присутніх осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного. 17.11.2006 року Дороговизька сільська рада Миколаївського району Львівської області рішенням за №48 дано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на реконструкцію підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар на власній земельній ділянці площею 143 м кв. по [ADDRESS]. Пунктом 3 цього ж рішення передбачено представлення матеріалів попереднього погодження на затвердження в Дороговизьку сільську раду. На підставі цього рішення розроблено проект реконструкції підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар по [ADDRESS]. В подальшому, на підставі згаданого рішення органу місцевого самоврядування Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської районної державної адміністрації, правонаступником якої є Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської області, було надано [PERSON] дозвіл на виконання будівельних робіт від 07.05.2007 року за №22. Згаданий об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію актом Державної приймальної комісії від 07.04.2008 року, який затверджений розпорядженням голови Миколаївської районної держаної адміністрації №216 від 20.05.2008 року. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства. Що стосується дозволу на виконання будівельних робіт. У відповідності до положень ч.3 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року №1699-III, в редакції чинній на час надання згаданого дозволу, дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі, зокрема, проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством. Зі змісту положень ч.5 ст.24 згаданого Закону та п.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями, можна прийти до висновку, що дозволу на виконання будівельних робіт повинен передувати дозвіл на будівництво, який підлягає затвердженню органом місцевого самоврядування. Як вбачається зі змісту рішення Дороговизької сільської ради №48 від 17.11.2006 року, таким було надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на реконструкцію, які в подальшому повинні були бути затверджені згаданим органом місцевого самоврядування. Враховуючи те, що в основу дозволу на виконання будівельних робіт від 07.05.2007 року №22 було покладено рішення, яким не надавався дозвіл на будівництво, а лише на збір матеріалів попереднього погодження на реконструкцію, суд не може вважати дозвіл на виконання будівельних робіт таким, який наданий у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Що стосується розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації №216 від 20.05.2008 року. У відповідності до вимог абзацу 2 пункту 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, чинного на час прийняття згаданого об'єкта в експлуатацію, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Як вже зазначалось вище рішенням Дороговизької сільської ради №48 від 17.11.2006 року таким надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на реконструкцію, які в подальшому повинні були бути затверджені згаданим органом місцевого самоврядування. Отже, державна приймальна комісія не могла перевірити готовність об'єкта до експлуатації відповідно до не затвердженої в установленому порядку проектної документації. У відповідності до вимог абзацу 2 пункту 27 згаданого Порядку, акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт. Оскільки державна приймальна комісія не у відповідності до норм чинного законодавства прийняла в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта по [ADDRESS], суд не може вважати таким, що відповідає вимогам чинного законодавства спірне розпорядження голови районної державної адміністрації. Обставини щодо порушення будівельних норм судом не досліджуються оскільки такі позивачем були зняті з врахуванням пояснень від 06.03.2014 року та усних пояснень представника. Що стосується акта Державної приймальної комісії при Миколаївській районній державній адміністрації від 07.05.2008 року, висновку за №21/201 від 07.03.2007 року та експертного висновку №27/279 від 03.04.2007 року Миколаївського районного відділу надзвичайних ситуацій України у Львівській області. Як передбачено п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. З врахуванням наведеної норми, акт Державної приймальної комісії без подальшого його затвердження не є тим актом індивідуальної дії, який порушує права і свободи інших осіб. Також, не можуть вважатись актами індивідуальної дії, які порушують права і свободи позивача і висновки Миколаївського районного відділу надзвичайних ситуацій України у Львівській області. З врахуванням положень ч.1 ст.2 КАС України, суд позбавлений можливості реалізувати завдання адміністративного судочинства, оскільки відсутній факт порушення прав позивача згаданими актом та висновками. При цьому, посилання [PERSON] на те, що позивачем також порушено будівельні норми, судом не можуть братись до уваги та не підлягають оцінці в даному судовому процесі, оскільки не є предметом судового дослідження. Не можуть судом братись до уваги і посилання представника [PERSON] на порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки такий дізнався про порушення свого права відповідачами з рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2008 року у справі №2-41/2008, а до Львівського окружного адміністративного суду звернувся 16.10.2008 року в межах строків передбачених ст.99 КАС України чинної на час звернення до суду. Оскільки наслідком будівництва третіх осіб є спричинення шкоди позивачу, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи експертні висновки, суд вважає, що, в даному випадку, можна стверджувати про наявність порушеного права [PERSON] зі сторони відповідачів, які вчинили протиправні дії. Крім того, у відповідності до положень ч.4 ст.105 та ст.106 КАС України належним способом захисту під час оспорення актів індивідуальної дії є визнання їх протиправним та скасування, а не зобов'язання відповідачів скасовувати їх. А тому, в частині зобов'язання відповідачів скасувати спірні акти індивідуальної належить відмовити в задоволенні позову, а в резолютивній частині постанови вказати на їх протиправність і скасувати їх. З огляду на викладене, позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, в частині оспорення дозволу на виконання будівельних робіт та розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації, а тому в цій частині підлягають до задоволення. В іншій частині в задоволенні позову належить відмовити. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог, а сплачені у більшому розмірі підлягають поверненню на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Результат розгляду: partial