Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - позивач, Новокаховська ОДПІ) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства ім. Т. Г. Шевченка (далі - відповідач-1, ПП ім. Т. Г. Шевченка), Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ "Сніта, ЛТД" (далі - відповідач-2, ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД"), у якому просить - - визнати недійсним господарське зобов'язання, що виникло між ПП ім. Т.Г. Шевченка та ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД", на підставі договору про виконання робіт від 28.09.2012 року №3; - стягнути, відповідно до ст. 208 ГК України, з Приватного підприємства ім. Т.Г. Шевченка на користь ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД" вартість отриманого ним за правочином у розмірі 600000,00 грн.; - стягнути з ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД" на користь держави вартість отриманого ним за правочином у розмірі 600000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що договір про виконання робіт від 28.09.2012 року № 3, укладений між ПП ім. Т. Г. Шевченка та ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД" є таким, що не відповідає вимогам закону та вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки його укладення спрямоване на приховування від оподаткування доходів та ухилення від сплати податків з підстав, викладених в акті перевірки від 14.08.2013 року за № 42-22/34087979 з питань дотримання ПП ім. Т. Г. Шевченка вимог податкового законодавства та інформаційних матеріалах слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області щодо фіктивного підприємництва ПП «ім. Т.Г.Шевченко» та TOB « ВКФ «Сніта ЛТД». В судове засідання, призначене на 25 березня 2014 року, представники сторін не з'явилися. 24 березня 2014 року представник Новокаховської ОДПІ надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач-1 заперечень на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення повістки 05.03.2014 року. Відповідач-2 заперечень на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, направлене на адресу згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яке повернулось до суду з відміткою "вибув". Згідно ч. 8 ст. 35 КАС України, вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи. У разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така кореспонденція вручена належним чином (ч. 11 ст. 35 КАС України). Частиною 4 ст.128 КАС України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Приватне підприємство ім. Т. Г. Шевченка зареєстровано, як юридична особа 31.01.2006 року згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області майора податкової міліції В.С.Бикалюка від 26.06.2013 року та відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, ст. 82 Податкового кодексу України, фахівцями Новокаховської ОДПІ було проведено позапланову невиїзну перевірку ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.0.1.2013 року по 30.04.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року, за результатами якої було складено акт від 14.08.2013 року №42-22/34087979 ( далі - акт перевірки). Вказаною перевіркою встановлено укладання правочинів ПП ім. Т.Г. Шевченка з контрагентами, які носять нереальний характер та порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб та як наслідок в порушення п. 185.1 ст. 185. п. 186.1, 186.2 ст. 186. п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188. п. 98.1 п.198.3. п.198.5, п.198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201, п.209.2, п.209.6 ст. 209 Податкового кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року № 11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум додатку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках» завищено сума ПДВ, що підлягає сплаті на спеціальний рахунок по рибництву, у сумі 56840 197 грн., у тому числі: завищено за січень 2013 року на 17223238 грн., завищено за лютий 2013 року на 35496437 грн. та завищено за березень 2013 року на 4120522 грн. Даний висновок ОДПІ ґрунтується на непідтверджені в ході даної перевірки реального вчинення ПП ім. Т.Г. Шевченка господарської операції, укладеної з TOB ВКФ «Сніта ЛТД», оскільки до перевірки не надано первинні документи, які б засвідчували здійснення підприємством діяльності у сфері рибництва. Крім того, актом попередньої перевірки ПП ім. Т.Г.Шевченка № 19-22/34087979 від 10.04.2013 року також встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з нібито придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з нібито проведення господарської діяльності з вирощування малька риби бестер та послуг з риборозведення підприємствам - покупцям, у т.ч. TOB ВКФ «Сніта ЛТД» у зв'язку з не наданням до перевірки акти поетапного вирощування малька риби стер, виробничі звіти щодо вирощування малька, документи складського обліку, інвентаризаційні відомості, накладні на переміщення та інша підтверджуюча господарську діяльність інформація. Також ОДПІ посилається на інформаційні матеріали слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області, отримані в в ході досудового розслідування матеріалів, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32013230000000094 від 18.04.2013 року, якими зібрано докази фіктивного підприємства TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" та ПП ім. Т.Г.Шевченка. Отже, вищенаведені обставини, на думку ОДПІ, свідчать про те, що договір про виконання робіт № 3 від 28.09.2012 року, укладений між відповідачами, є таким, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки укладання та виконання цього договору здійснено виключно з метою зниження податкового тягаря та отримання податкової вигоди. Визначившись з правовою позицією позивача та перевіривши її узгодженість з нормами діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступне. Відповідно до пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, в редакції Закону України № 404-18 від 04.07.2013 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи», контролюючи органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами. Як вбачається матеріалів справи, зокрема з акту перевірки, що в ході проведення невиїзної документальної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка використані наявні комп'ютерні автоматизовані інформаційні системи податкового органу, матеріали попередньої перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року (акт № 19-22/34087979 від 10.04.2013 року), інформаційні матеріали надані на адресу податкової інспекції слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області в ході досудового розслідування за матеріалами, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32013230000000094 від 18.04.2013 року щодо факту використання невстановленими особами TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" для сприяння в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки на суму понад 600 тис. грн., бухгалтерські та податкові документи по рослинництву за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року, які були вилучені слідчим у ПП ім. Т.Г.Шевченка, та переглянуті в ході виїзду до слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області. Отже, судом встановлено, що вказана перевірка ПП ім. Т.Г.Шевченка проводилась на підставі постанови слідчого шляхом дослідження вилучених під час обшуку ПП ім. Т.Г.Шевченка бухгалтерських та податкових документів по рослинництву. При цьому, серед вилучених документів були відсутні первинні документи, що б підтверджували діяльність підприємства у сфері рибництва, тому Високопільське відділення Новокаховської ОДПІ направило на адресу ПП ім. Т.Г.Шевченка письмовий запит № 2303/10/22-007 від 23.07.2013р. ( вручений поштою 30.07.2013 р. за довіренністю Строгановій Н.А. ) щодо надання відсутніх документів, проте ПП ім. Т.Г.Шевченка витребувані документи до перевірки не надано. Отже, на підставі наявних у слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області первинних бухгалтерських документів ПП ім. Т.Г. Шевченко податковим органом було встановлено, що 28.09.2012 року між ПП ім. Т.Г. Шевченко (за договором виконавець) та TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" (за договором замовник) було укладено договір про виконання робіт №3, за умовами якого виконавець зобов'язується виконати за завданням замовника вирощування та доведення до товарної кондиції малька риби на ставку за адресою Миколаївська обл. м. Нова Одеса, вул. Мельнична 8 - в та у виробничому комплексі за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 14, при цьому замовник передає виконавцю необхідну кількість малька згідно видаткових накладних. Виконання умов вказаного договору оформлено актами виконаних робіт, а саме, акт №ОУ-0000004 від 31.10.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за жовтень 2012 року на суму 100000,00 грн., в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; акт №ОУ-0000006 від 30.11.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за листопад 2012 року на суму 200000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33333,33 грн.; акт № ОУ-0000010 від 31.12.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за грудень 2012 року на суму 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 50000,00 грн. Згідно електронних копій податкових накладних з Реєстру зареєстрованих накладних та реєстру виданих податкових накладних, поданих до Високопільського відділення Новокаховської ОДПІ, за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року ПП ім. Шевченко надано ТОВ ВКФ «Сніта» послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби бестер на загальну суму 600000,00 грн., у т.ч. ПДВ. При цьому, вказано, що перевіркою неможливо підтвердити факт здійснення даних послуг внаслідок відсутності документів щодо конкретного переліку наданих послуг, результатів роботи поетапного вирощування, кількість риби, умови вирощування, місце надання послуг, кількісного складу працівників та іншої інформації. Крім того, в акті перевірки вказано, що внаслідок відсутності у підприємства результатів санітарних, епідеміологічних ветеринарних досліджень, ветеринарного паспорту підприємств та ветеринарних свідоцтв, документів дозвільного характеру у сфері рибного господарства, тому ОДПІ зроблено висновок, що господарська діяльність між ПП «ім. Т.Г.Шевченка» та ТОВ ВКФ «Сніта ЛТД» суперечить приписам Закону України від 25.06.1992, № 2498-ХІІ "Про ветеринарну медицину", Закону України від 08.07.2011 р., №3677-VI "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", Закону України від 18.09.2012, № 5293-VI «Про аквакультуру». Отже, на підставі вказаних обставин податковим органом зроблено висновок, що господарське зобов'язання, що виникло на підставі договору про виконання робіт від 28.09.2012 № 3, не відповідає вимогам закону та вчинене з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства і спрямовані, зокрема, на приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків, а тому є недійсним відповідно до п. 1 ст. 203, ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 207 Господарського кодексу України. Суд не погоджується з вказаним висновком позивача, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ст.203 Цивільного кодексу України, в редакції Закону № 2756-VI від 02.12.2010 р., зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства передбачені статтею 228 Цивільного кодексу України, яка в редакції Закону України від 02.12.2010 р. N 2756-VI, містить наступні положення: 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. 3. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Отже, з приписів вказаної статі ЦК України слідує, що законодавець з 01.01.2011 року виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних. Згідно з ч. 1 ст. 207, ч.1. ст.. 208 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладене учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, чи відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. З огляду на зміст вказаних норм суд відмічає, що при розгляді позовних вимог про визнання господарського зобов'язання недійсним та застосування юридичних наслідків вчинення такого правочину, з'ясуванню підлягають обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, у т.ч. щодо дійсного наміру відповідачів при здійсненні господарських зобов'язань, оскільки саме це є кваліфікуючою ознакою для визнання правочину недійсним, а отже і підставою для застосування юридичних наслідків, встановлених частиною 1 ст. 208 ГК. Вказані обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України входять до предмета доказування при розгляді судом даної категорії адміністративних спорів. Так, до зобов'язань, що підпадають під ознаки ч. 1 ст. 207 ГК, належать, зокрема, правочини, спрямовані на приховування підприємствами чи підприємцями від оподаткування доходів. Надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо наявності ознак недійсності спірного господарського зобов'язання, як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, суд виходить з наступного. Необхідними умовами для прийняття рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявність наступних умов: 1) вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування; 2) такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору; 3) мета укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування. Відсутність хоча б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави. Таким чином, визначальною умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Зокрема, слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо. Умисел фізичної особи може бути доведений під час здійснення кримінального судочинства у вироках судів загальної юрисдикції, які встановлюють причинно-наслідковий зв'язок між укладеними угодами та несплатою податків, вину посадових осіб підприємства в ухиленні від сплати податків. Так, доводячи, що договір про виконання робіт № 3 від 28.09.2012 року, укладений відповідачами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, ОДПІ у адміністративному позові посилається на наступні докази, зокрема - - інформацію ГВПМ щодо результатів опитування директора ПП «ім. Т.Г.Шевченка» [PERSON], який повідомив, що непричетний до фінансово-господарської діяльності підприємства, оскільки фактично організацією та веденням бізнесу займався [PERSON] При цьому, фахівцями ДПС України встановлено, що упродовж 2012-1013 років громадяни України [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з метою зайняття фіктивним підприємництвом, підробки документів, незаконного переведення безготівкових грошових коштів у готівку через розрахункові рахунки фіктивних приватних підприємств створили та придбали на підставних осіб ряд юридичних осіб без мети здійснення господарської діяльності, серед яких ПП «ім. Т.Г.Шевченко»; - інформацію ГВПМ ДПІ у м. Нова Каховка, якою встановлено 18.09.2012 р. перереєстрацію TOB ВКФ «Сніта ЛТД» на гр. [PERSON], який прописаний за адресою [ADDRESS], проте останній за вказаною адресою не проживає та ніколи не проживав. - інформаційні матеріали слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області, зібрані в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32013230000000094 від 18.04.2013 року щодо факту використання невстановленими особами TOB « ВКФ «Сніта ЛТД» (код 22757778), зокрема відповідно до змісту листа головного управління ветеринарної медицини в Херсонській області від 11.07.2013 р. № 15-3-37/1288 TOB « ВКФ «Сніта ЛТД» та ПП ім.Т.Г. Шевченка на обліку у державних установах ветеринарної медицини Херсонської області не перебувають; листом Державної установи «Виробничо-експериментальний дніпровський осетровий рибовідтворювальний завод ім. академіка С.Т. Артющика" від 8.07.2013 року № 261 отримана інформація, що розведення малька риби бестер в природних водоймах не можливе, оскільки даний вид є гібридом білуги та стерляді і він заборонений для зариблення природних водойм, його використання можливе лише для товарного вирощування. Суд відмічає, що статтею 62 Конституції України обумовлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Отже, суд відмічає, що винність особи у вчиненні злочину може бути підтверджено обвинувальним вироком суду, який набув законної сили. Однак, на момент розгляду справи обвинувальні вироки суду, які набули законної сили у вказаних кримінальних справах відсутні, тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності кримінальної відповідальності посадових осіб відповідачів за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення; останнім не надано суду будь-яких судових рішень про притягнення до кримінальної відповідальності відповідальних осіб ПП «ім. Т.Г.Шевченко», та TOB «ВКФ «Сніта ЛТД», які б набрали законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відсутність відповідних рішень у кримінальних провадженнях не дає можливості суду встановити наявність умислу у посадових осіб контрагентів щодо вчинення спірного господарського зобов'язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Натомість, доводи податкового органу щодо наявності ознак недійсності спірного господарського зобов'язання, як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, ґрунтуються на результатах позапланової невиїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка, оформленої актом від 14.08.2013 року №42-22/34087979, підставою проведення якої є постанова старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області майора податкової міліції В.С.Бикалюка від 26.06.2013 року. Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, якщо отримано постанову суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні. Статтею 66 Кримінально-процесуального кодексу України встановлено, що особа, яка провадить дізнання, слідчий, прокурор і суд в справах, які перебувають в їх провадженні, вправі викликати в порядку, встановленому цим Кодексом, будь-яких осіб як свідків і як потерпілих для допиту або як експертів для дачі висновків; вимагати від підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян пред'явлення предметів і документів, які можуть встановити необхідні в справі фактичні дані; вимагати проведення ревізій, вимагати від банків інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Виконання цих вимог є обов'язковим для всіх громадян, підприємств, установ і організацій. Докази можуть бути подані підозрюваним, обвинуваченим, його захисником, обвинувачем, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем і їх представниками, а також будь-якими громадянами, підприємствами, установами і організаціями. У передбачених законом випадках особа, яка проводить дізнання, слідчий, прокурор і суд в справах, які перебувають в їх провадженні, вправі доручити підрозділам, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, провести оперативно-розшукові заходи чи використати засоби для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальній справі. Отже, матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність. Частиною 4 ст. 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає сумнів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що акт від 14.08.2013 року № 42-22/34087979 про результати позапланової невиїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.0.1.2013 року по 30.04.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року, який покладено ОДПІ в основу своїх доводів щодо недійсності спірного господарського зобов'язання, не може доводити наявність умислу у посадових осіб ПП «ім. Т.Г.Шевченко», та TOB « ВКФ «Сніта ЛТД» при укладенні та виконанні такого правочину. Також в складених актах перевірок та позовній заяві позивачем не вказано, яку саме мету переслідували відповідачі шляхом укладення розглядуваної угоди, які податкові вигоди намагалися отримати тощо. За таких обставин доводи позивача про наявність у відповідачів при здійсненні господарських зобов'язань мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, суд визнає необґрунтованими. В частині застосування наслідків, які передбачені ст.208 ГК України, суд зазначає, що передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. У зв'язку з тим, що податковим органом не доведено в межах належності і допустимості доказів здійснення відповідачами господарської операції з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тому й підстав для застосування правових наслідків, передбачених ст.208 ГК України, суд не вбачає. Наведена обставина є визначальною при вирішенні наведеного спору, через що решта доводів сторін не носить принципового характеру. Суд також звертає увагу, що оскільки санкції, передбачені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, оскільки відповідають визначенню, закріпленому у частині 1 статті 238 Господарського кодексу України. Тому, такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, установлених статтею 250 Господарського кодексу України. Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовам 03.02.2014 року. Датою вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності слід вважати дату складання останнього акту виконаних робіт - 31.12.2012 року. Отже, річний термін звернення до суду з вказаними вимогами спливає 31.12.2013 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем порушений строк щодо звернення до суду з вимогою про застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій в порядку ст. 250 Господарського кодексу України. Відповідно до п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи, що Позивачем не доведено обставини, на які податковий орган посилається в адміністративному позову, тому суд приходить до висновку що вимоги Новокаховської ОДПІ є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied