Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

У грудні 2013 року до суду звернулась фізична особа-підприємець [PERSON] з позовом до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.07.2013р. №0001811720 та №0001831720. В обґрунтування позовних вимог вказала, що за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями відповідач збільшив їй грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та з податку на додану вартість у зв'язку з виявленими при проведенні позапланової невиїзної перевірки порушеннями п.п. 291.5.1.5 п. 291.5 ст. 291, п.п. 293.4.4 п. 293.4 ст. 293, п.п. 298,2.3.5 п. 298.2 ст. 298, п. 177.2, п. 177.5 ст. 177, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1 ст. 183, п.п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, за висновками якої позивачка, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, у першому кварталі 2012 року здійснила господарську операцію з реалізації корисних копалин (кам'яного вугілля), тому зобов'язана була з другого кварталу перейти на загальну систему оподаткування та сплачувати податок на доходи фізичних осіб на загальних підставах. Не погоджуючись з висновками перевірки, зазначила, що визначення поняття «корисні копалини» міститься у п.п. 14.1.91 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, видобуток яких як вид діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010 відноситься до секції В «Добувна промисловість і розроблення кар'єрів», який свідоцтвом платника єдиного податку позивачки не передбачений. Також обгрунтовуючи віднесення кам'яного вугілля до корисних копалин, відповідач у акті перевірки посилається на п.п. 263.9.1 п. 263.9 ст. 263 Податкового кодексу України, однак вказана стаття стосується плати за користування надрами для видобутку корисних копалин при їх видобутку з надр і до спірних правовідносин не застосовується, оскільки позивачка видобуток корисних копалин не здійснювала. Крім цього, при визначенні терміну «господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин» для цілей розділу ХІ Податкового кодексу України включає в себе діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин, відтак, господарську діяльність з корисними копалинами здійснюють лише гірничодобувні підприємства. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечив. У письмових запереченнях та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні, зазначив, що позивачка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, уклала з Бабанською селищною радою договір про закупівлю вугілля від 02.03.2012р., на виконання якого передала вугілля марки ДРГ у кількості 16т на загальну суму 12000 грн. за видатковою накладною від 20.03.2012р. №РН-0000001. Відповідно до п.п. 291.1.5.1.5 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення. Згідно з п.п. 263.9.1 п. 263.9 ст. 263 Податкового кодексу України кам'яне вугілля відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення. Відповідно до п.п. 298.2.3.5 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, в якому здійснювались такі види діяльності. Всупереч вказаній нормі позивачка подала заяву про право застосування загальної системи оподаткування не з 01.04.2012р, а лише 15.03.2013р. За даним перевірки занижений оподатковуваний доход за період 01.04.2012р. по 31.03.2013р. склав 527591 грн. 32 коп., у зв'язку з чим податковим органом за вказаний період визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 87523 грн. 10 коп. Також при проведенні перевірки було встановлено, що у грудні 2012 року сукупна сума від здійснених операцій з постачання товарів, що підлягають оподаткуванню, перевищила 300 тис. грн., тому відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України позивачка зобов'язана була зареєструватись як платник податку на додану вартість. Відповідно до п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України заява про обов'язкову реєстрацію платником ПДВ подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначених у статті 181 цього Кодексу. В порушення вказаних норм позивачка зареєструвалась платником ПДВ лише з 01.04.2013р. За даними перевірки за період з 01.01.2013р. по 31.03.2013р. позивачка не задекларувала податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 26864 грн. 30 коп. з доходу, отриманого від реалізації товарів у вказаний період на суму 134321 грн. 50 коп., у зв'язку з чим податковим органом збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 26864 грн. 30 коп. З огляду на встановлені порушення у позові просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка у справі) відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14.02.2013р. зареєстрована як фізична особа-підприємець з 02.06.2009р. за реєстраційним номером [NUMBER]. З 01.01.2012р. перейшла на другу групу платників єдиного податку зі сплатою єдиного податку в розмірі 20 відсотків від мінімальної заробітної плати та перебувала на спрощеній системі оподаткування по 01.01.2013р. та сплачувала єдиний податок у сумі 214 грн.60 коп. щомісячно за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. та у сумі 229 грн. 40 коп. щомісячно за період з 01.01.2013р. по 31.03.2013р. Згідно копії свідоцтва платника єдиного податку серії Б №826093 позивачка має право здійснювати оптову торгівлю твердим паливом , газоподібним паливом і подібними продуктами за кодом діяльності 46.74 згідно з КВЕД ДК 009:2010. Відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивачки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.03.2013р., за результатами якої складено акт від 16.07.2013р. №824/17/[NUMBER]. За висновком акта перевірки встановлені порушення позивачкою: - п.п. 291.5.1.5 п. 291.5 ст. 291, п.п. 293.4.4 п. 293.4 ст. 293, п.п. 298.2.3.5 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено єдиний податок у сумі 819 грн. 60 коп. , в т.ч. збільшено за 1 квартал 2012 року на 1800 грн. та зменшено за 11-1У квартали 2012р. на суму 1931 грн. 40 коп., за 1 квартал 2013 р. на суму 388 грн. 20 коп.; - п. 177.2, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено оподатковуваний дохід за період з 01.04.2012р. по 31.03.2013р. на суму 527591 грн. 32 коп. та донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи від підприємницької діяльності в сумі 87523 грн. 10 коп., в т.ч. за 11-1У картали 2012р. на суму 65376 грн. 64 коп., за 1 квартал 2013 року на суму 22146 грн. 46 коп.; - п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 26864 грн. 30 коп., в т.ч. за січень 2013р. на 5540 грн., за лютий 2013р. на суму 7792 грн. та за березень 2013р. на суму 13532 грн. Перевіркою встановлено, що вказані порушення допущені внаслідок того, що позивачка уклала з Бабанською селищною радою договір №15 про закупівлю вугілля від 20.03.2012р., на виконання якого відповідно до накладної №РН-0000001 від 20.03.2012р. передала вугілля марки ДРГ у кількості 16 тон на загальну суму 12000 грн., тому відповідно до п.п. 291.5.1.5 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України не могла бути платником єдиного податку. Як наслідок, відповідно до п.п. 298.2.3.5 ст. 298 Податкового кодексу України позивачка зобов'язана була перейти на сплату інших податків і зборів з 01.04.2012р., тому єдиний податок за вказаний період у сумі 2619 грн. 60 коп. нарахований та сплачений позивачкою безпідставно і підлягає зменшенню. Крім цього, відповідно до п.п. 293.4.4 п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України для платників єдиного податку встановлено ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків від суми доходу, одержаного від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування. Таким чином, від здійснення господарської операції з продажу кам'яного вугілля на суму 12000 грн. позивачка зобов'язана була нарахувати та сплатити єдиний податок у сумі 1800 грн. (розрахунок: 12000грн. х 15% = 1800 грн.). Внаслідок вказаного порушення позивачкою занижено оподатковуваний дохід за період з 01.04.2012р. по 01.04.2013р. на суму 527591 грн. 32 коп., в т.ч. за 11-1У квартали 2012р. в сумі 395933 грн. 15 коп. та за 1 квартал 2013р. на суму 134321 грн. 50 коп. та відповідно заниження податку на доходи фізичних осіб за вказаний період на суму 87523 грн. 10 коп., в т.ч. за 11-1У квартали 2012 року на суму 65376 грн. 64 коп. та за 1 квартал 2013 року на суму 22146 грн. 46 коп. Крім цього, у грудні 2012 року сукупна сума здійснених позивачкою господарських операцій перевищила 300000 грн. Оскільки позивачка не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2013р. вона підлягала обов'язковій реєстрації платником податку на додану вартість, однак здійснила таку реєстрацію лише з 01.04.2013р. За 1 квартал 2013р. позивачкою здійснено продаж товарів на загальну суму 134321 грн. 50 коп., тому податкові зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету, складають 26864 грн. 30 коп., в т.ч. за січень 2013р. - 5540 грн., за лютий 2013р. - 7792 грн. та за березень 2013р. - 13532 грн. 20 коп. На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013р. №0001811720, яким позивачці збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 109403 грн. 88 коп., в т.ч. 87523 грн. 10 коп. за основним платежем та 21880 грн. 78 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, та податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013р. №0001831720, яким позивачці збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 33580 грн. 38 коп., в т.ч. 26864 грн. 30 коп. за основним платежем та 6716 грн. 08 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. П. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України передбачає, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Відповідно до п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 1) податку на прибуток підприємств; 2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою; 3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу; 4) земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності; 5) збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності; 6) збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства. Згідно з п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Згідно з п. 291.4 вказаної статті до другої групи суб'єктів підприємницької діяльності, які застосовують спрощену систему оподаткування, відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005). Відповідно до п.п. 291.5.1.5 п. 291.5 вказаної статті не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин. Визначення поняття «корисні копалини» міститься у п. 14.1.91 ст. 14 Податкового кодексу України, та передбачає, що корисними копалинами є природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки. Відповідно до п. 14.1.51 вказаної статті добуванням корисних копалин є сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини. Відповідно до п. 14.1.128 вказаної статті обсяг видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) - це обсяг товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" обліковується гірничодобувним підприємством як запаси - активи, вартість яких може бути достовірно визначена, для яких існує імовірність отримання їх власником - суб'єктом господарювання економічної вигоди, пов'язаної з їх використанням, та які складаються з: сировини, призначеної для обслуговування виробництва, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, та адміністративних потреб; готової продукції, що виготовлена на гірничодобувному підприємстві, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14.1.37 вказаної статті господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу XI цього Кодексу - діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин. Відповідно до п. 14.1.150 вказаної статті первинна переробка (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничодобувного підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, агломерацію, за виключенням агломерації руд з термічною обробкою, та збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм). Таким чином, природні мінеральні утворення органічного та неорганічного характеру є корисними копалинами лише у випадку їх знаходження у надрах, відтак, видобуток, облік та реалізацію корисних копалин можуть здійснювати лише гірничодобувні підприємства. Пунктом 263.9 ст. 263 Податкового кодексу України визначено, що вугілля кам'яне відноситься до корисних копалин, та встановлено ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин. За змістом вказаного пункту кам'яне вугілля є корисною копалиною лише при його видобутку та реалізації після первинної переробки (збагачення) гірничорудним підприємством. Таким чином, саме гірничорудні підприємства не можуть застосовувати спрощену систему оподаткування. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачка здійснювала придбання та продаж кам'яного вугілля, а не його видобуток, тому висновок відповідача про те, що позивачка не має права застосовувати спрощену систему оподаткування, є хибним. Таким чином, положення п. 298.2.3.5 ст. 298 Податкового кодексу України, згідно з якими платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми, застосуванню не підлягають, оскільки відсутні підстави для їх застосування. Відповідно до п. 293.2.2 ст. 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. За встановлених обставин визначення відповідачем грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на підставі п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, відповідно до якого об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, є незаконним. Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість суд зазначає, що відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку. Таким чином, обов'язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість особи, яка є платником єдиного податку, законодавчо не встановлений, тому позивачка відповідно до п. 297.1.3 ст. 297 Податкового кодексу України як платник єдиного податку другої групи не зобов'язана здійснювати таку реєстрацію та сплачувати податок на додану вартість. У зв'язку з цим збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість є безпідставним. Суд вважає заперечення відповідача безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеним. Оцінюючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому податкові повідомлення-рішення від 31.07.2013р. № №0001811720 та №0001831720 підлягають скасуванню, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує усі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted