Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] (далі - Позивач, або [PERSON]) з позовом (а.с.2-3, 11) до Начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області, Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич Ірини Вікторівни (далі - Відповідач, або Начальник Овідіопольського районного управління) про визнання протиправним рішення Відповідача при розгляді запиту на інформацію від 29.01.2014 року [PERSON] щодо віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом, визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо невиконання норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді запиту на інформацію від 29.01.2014 року [PERSON] та зобов'язання Відповідача у п'ятиденний строк передати належному розпоряднику інформації запит на інформацію від 29.01.2014 року [PERSON] відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» і у той же строк подати суду звіт про виконання судового рішення. Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами. 29.01.2014 року Позивач звернувся із запитом на інформацію до Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області, у якому просив надати копію посадової інструкції начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. Листом № 01/70 від 03.02.2014 року Відповідач повідомила, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом та може надаватися визначеним чином тільки розпорядником цієї інформації, а саме: Головним управлінням Держсанепідслужби України в Одеській області. Однак, Позивач вважає безпідставними доводи Відповідача, викладенні ним в наданій йому відповіді, наголошуючи, що обов'язок розпорядника інформації оприлюднювати інформацію про власні повноваження встановлено законом, а віднесення Відповідачем цієї інформації до інформації з обмеженим доступом є протиправним. Також, Позивач зазначив, що повідомивши його лише про місцезнаходження запитуваної інформації, Відповідач вчинив протиправну бездіяльність, оскільки законом встановлено обов'язок направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. З огляду на викладене, Позивач вважає, що Відповідач умисно, протиправно, від нерозуміння законодавства з питань доступу до публічної інформації, не забезпечив розгляд його запиту на інформацію згідно законів України, а тому така бездіяльність суб'єкта владних повноважень є протиправною і підлягає визнанню такою у судовому порядку, що разом з рішенням суду про зобов'язання задоволення його запиту на інформацію вважатиметься відновленням його порушених прав. Крім того, Позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку ст. 267 КАС України. В судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов. В судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що дійсно 29.01.2014 року [PERSON] звернувся із запитом на інформацію, у якому просив надати копію посадової інструкції начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. На дане звернення, в терміни, встановлені діючим законодавством, було надано відповідь №01/70 від 03.02.2014 року з роз'ясненням по суті запиту, а саме роз'яснено, що на підставі ст.ст. 6, 9, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформація про нормативно-правові засади діяльності є інформацією з обмеженим доступом (службова інформація щодо здійснення контрольних, наглядових функцій та пов'язана з процесом прийняття рішень) та може надаватися визначеним чином тільки розпорядником цієї інформації, в даному випадку - Головним Управлінням Держсанепідслужби в Одеській області. Також, Відповідач наголосив, що в результаті проведеної реорганізації Держсанепідслужби України з січня 2013 року в Овідіопольському районному управлінні відсутні відділ кадрового забезпечення та юридичний відділ, тобто усі накази про призначення на посади, звільнення та інші кадрові рішення приймає Начальник Головного Управління Держсанепідслужби, головний державний санітарний лікар Одеської області Засипка Л.Г. Усі особисті справи фахівців санепідслужби Одеської області знаходяться в Головному Управлінні, тобто він і є розпорядником інформації яка була запитана. Відповідь на свій запит [PERSON] отримав особисто під підпис 04.02.2014 року. З огляду на викладене, Відповідач вважає, що на сьогоднішній день підстав для подальшого розгляду справи немає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 29.01.2014 року Позивач звернувся до Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області із запитом на отримання інформації, в якому просив надати копію посадової інструкції начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. (а.с.5). Листом № 01/70 від 03.02.2014 року, за підписом начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В., Позивачу було відмовлено у наданні запитуємої інформації, із посиланням на те, що у зв'язку з реорганізацією санепідслужби Одеської області у 2013 році в Овідіопольському районному управлінні санепідслужби відсутній сектор кадрового забезпечення. Посадова інструкція на підставі ст.ст. 6, 9, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» як інформація про нормативно-правові засади діяльності є інформацією з обмеженим доступом (службова інформація щодо здійснення контрольних, наглядових функцій та пов'язана з процесом прийняття рішень) та може надаватися визначеним чином тільки розпорядником цієї інформації, а саме: Головним Управлінням Держсанепідслужби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Старопортофранківська,8) (а.с.6). Не погоджуючись з рішенням Відповідача щодо віднесення запитуємої Позивачем інформації до інформації з обмеженим доступом, а також з бездіяльністю Відповідача щодо невжиття в подальшому передбачених п.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (направлення запиту належному розпоряднику інформації) заходів, з метою належного розгляду вищезазначеного запиту на інформацію, Позивач звернувся до суду з даним позовом. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», крім відомостей, зазначених в абз.2 ч.2 ст.12 цього Закону. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Відповідно до ст.8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі. Частиною 1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Згідно з ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Частиною 1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області із запитом на отримання інформації, в якому просив надати копію посадової інструкції начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. Відмовляючи у задоволенні вказаного запиту Відповідач послався на те, що у зв'язку з реорганізацією санепідслужби Одеської області у 2013 році в Овідіопольському районному управлінні санепідслужби відсутній сектор кадрового забезпечення. Посадова інструкція на підставі ст.ст. 6, 9, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» так як інформація про нормативно-правові засади діяльності є інформацією з обмеженим доступом (службова інформація щодо здійснення контрольних, наглядових функцій та пов'язана з процесом прийняття рішень) та може надаватися визначеним чином тільки розпорядником цієї інформації, а саме Головним Управлінням Держсанепідслужби України в Одеській області. В поданих до суду запереченнях Відповідач повторно наголосив на вищевикладених доводах, як на підставу для відмови у задоволенні запиту Позивача та додатково зазначив, що в результаті проведеної реорганізації Держсанепідслужби України з січня 2013 року в Овідіопольському районному управлінні відсутні відділ кадрового забезпечення та юридичний відділ, тобто усі накази про призначення на посади, звільнення та інші кадрові рішення приймає Начальник Головного Управління Держсанепідслужби головний державний санітарний лікар Одеської області Засипка Л.Г. Усі особисті справи фахівців санепідслужби Одеської області знаходяться в Головному Управлінні, тобто він і є розпорядником інформації яка була запитана. Тобто, фактично підставою для відмови у задоволенні запиту Позивача стало відсутність у розпорядженні Відповідача запитуємої інформації. Однак, суд вважає безпідставним висновок Відповідача щодо наявності підстав для відмови у задоволенні запиту Позивача з огляду на відсутність у його розпорядженні запитуємої інформації, оскільки згідно вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Тобто, відсутність у розпорядника певної інформації не є безумовної підставою для відмови у її наданні, при умові обізнаності останнього хто нею володіє. В даному випадку, Відповідач отримавши запит, в якому запитується інформація, яка не перебуває у його розпорядженні, проте йому було відомо хто нею володіє, зобов'язаний був направити цей запит належному розпорядник, при цьому, не надаючи оцінці наявності підстав для його задоволення, а не відмовляти у наданні запитуємої інформації. Між тим, жодних дій спрямованих на направлення цього запиту належному розпоряднику інформації Відповідачем не вчинялись. За таких обставин, оскільки Відповідач позбавлений повноважень на розгляд запитів щодо надання інформації, яка не перебуває у його розпорядження, тобто позбавлений повноважень надавати оцінці наявності підстав для його задоволення, проте на нього покладений обов'язок направлення запиту на інформації належному розпоряднику, за умови обізнаності останнього хто нею володіє, суд приходить до висновку, що в діях Начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В., в процесі розгляду запиту Позивача на інформацію від 29.01.2014 року, наявні ознаки протиправної бездіяльності, що виявилися у ненаправлені вищезазначеного запиту належному розпоряднику інформації для подальшого розгляду, який йому був достовірно відомий, а тому позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. щодо ненаправлення запиту [PERSON] від 29.01.2014 року належному розпоряднику інформації та зобов'язання у п'ятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили направити запит [PERSON] від 29.01.2014 року належному розпоряднику інформації з одночасним повідомленням про це запитувача. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги Позивача щодо визнання протиправним рішення начальника Овідіопольського районного управління Головного управління Держсанепідслужби в Одеській області Головного державного санітарного лікаря Овідіопольського району Бабич І.В. при розгляді запиту на інформацію від 29.01.2014 року [PERSON] щодо віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом задоволенню не підлягають, оскільки, як вже наголошувалось судом, Відповідач позбавлений повноважень на розгляд запитів щодо надання інформації, яка не перебуває у його розпорядженні, тобто позбавлений повноважень надавати оцінці наявності підстав для його задоволення, а тому в даному випадку саме належний розпорядник повинен визначити наявність підстав для відмови у задоволенні запиту Позивача та наданні йому запитуємої інформації на підставі ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та належним способом захисту прав Позивача в даному випадку буде саме зобов'язання Відповідача направити запит Позивача належному розпоряднику інформації для прийняття відповідного рішення. Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача, суд вважає, що є можливим зобов'язати Відповідача - суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Оскільки Позивачем документально підтверджено сплату судового збору в розмірі 73,08 гривень, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок). На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial