Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-1) та Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач-2), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: - визнати неправомірним дії відповідача-1 по виданню Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10.07.2013 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації квартири [ADDRESS], (пункт 5 додатку до Розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири; - скасувати Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10.07.2013 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації квартири [ADDRESS], (пункт 5 додатку до Розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири; - визнати неправомірним дії відповідача-2 у вигляді направлення на адресу Київської міської ради, Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та Головного управління юстиції в місті Києві документу під назвою позовна заява № 1-08-11138/01 від 06.09.2013р., в якому міститися недостовірна інформація стосовно власника квартири [ADDRESS]; - зобов'язати відповідача-2 вчинити дії по відкликанню документу під назвою позовна заява №1-08-11138/01 від 06.09.2013р., який містить недостовірну інформацію стосовно власника квартири [ADDRESS]; - визнати неправомірним дії відповідача-2, направлені на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем [PERSON] квартири [ADDRESS]; - визнати неправомірним дії відповідача-2, направлені на виселення позивачки [PERSON] та її сина [PERSON] з власної квартири [ADDRESS] та по заселенню в квартиру інших осіб; - зобов'язати відповідача-2 утриматися від будь яких дій направлених на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем [PERSON] квартири [ADDRESS] та дій по виселенню позивача [PERSON] та її сина [PERSON] з власної квартири [ADDRESS] і заселенню в квартиру інших осіб. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2014 про залишення позовної заяви без розгляду було задоволення клопотання позивача щодо відкликання позовної заяви в частині позовних вимог: - визнати неправомірним дії відповідача-2 у вигляді направлення на адресу Київської міської ради, Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та Головного управління юстиції в місті Києві документу під назвою позовна заява № 1-08-11138/01 від 06.09.2013, в якому міститися недостовірна інформація стосовно власника квартири [ADDRESS]; - зобов'язати відповідача-2 вчинити дії по відкликанню документу під назвою позовна заява №1-08-11138/01 від 06.09.2013, який містить недостовірну інформацію стосовно власника квартири [ADDRESS] та залишено без розгляду адміністративний позов у вказаній частині. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що, на його думку, оскаржуване розпорядження відповідача-1 видане на підставі судових рішень, які суперечать за змістом одне одному, є протилежними та порушують майнові права позивача. Зазначив, що він є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, а тому дії відповідача-2, спрямовані на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем на дану квартиру та на виселення позивача і її сина з квартири є неправомірними. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача-1 проти задоволення позовних заперечив. Посилався на те, що оскаржуване розпорядження було видане на виконання рішень судів, які набрали законної сили та у відповідності до положень законодавства України, а вимоги позивача визнати дії по його виданню протиправними та скасувати спірне розпорядження є безпідставними. Представник відповідача-2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що відповідач-1 виніс оскаржуване розпорядження із дотриманням положень чинного законодавства. Представник відповідача-2 посилався на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та пред'явлені з метою затягування розгляду справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, за яким позивач незаконно заволодів майном відповідача-2. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 10.10.2012 у справі №2-3883/12 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів нікчемними та недійсними, якими було відчужено квартиру [ADDRESS], а саме: договір купівлі-продажу від 08.08.2008 та договір дарування від 17.09.2008 року, визнання спадщини відумерлою, витребування майна на користь територіальної громади міста Києва у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду міста Києва 21.02.2013 у справі №22-ц/796/506/13 рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10.10.2012 скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та визнання недійсними договору купівлі-продажу, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 08.08.2008. Визнано відумерлою спадщину у вигляді зазначеної квартири. 06.03.2013 Апеляційний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення у справі №22-ц/796/506/13, яким вирішив квартиру [ADDRESS], яка визнана відумерлою спадщиною, передати територіальній громаді міста Києва. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2013 рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10.10.2012, Апеляційного суду міста Києва 21.02.2013 та додаткове рішення Апеляційного суду міста Києва 06.03.2013 залишено без змін. 10.07.2013 Київською міською державною адміністрацією прийнято Розпорядження №1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир за рішеннями судів», яким, зокрема, квартиру [ADDRESS] (пункт 5 додатку до розпорядження) зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано їх до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Розпорядження №1143). Згідно пояснень представника відповідача-2 19.07.2013 останній отримав Розпорядження №1143. Суд встановив, що 19.08.2013 між [PERSON] який діє від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON], що діє від імені [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі - договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2013). Згідно умов вказаного договору Продавець передав, а Покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація вважаючи вказаний договір протиправним звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Київська міська рада, комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Головне управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 18.09.2013 відкрито провадження в справі за вказаним позовом Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації. Вважаючи неправомірними дії відповідача-1 по виданню Розпорядження в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва спірної квартири, а також дії відповідача-2, направлені виконання вказаного розпорядження, позивач звернувся до суду. Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії відповідача-1 по виданню Розпорядження № 1143 та скасуванню даного розпорядження в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації квартири [ADDRESS], (пункт 5 додатку до Розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири, суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, на підставі судових рішень, які набрали законної сили, квартиру [ADDRESS] визнано відумерлою спадщиною. Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина 3 статті 1277 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Частиною 2 статті 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» встановлено, що порядок формування та використання матеріальної і фінансової бази місцевого самоврядування, повноваження відповідних органів у цій сфері в місті Києві визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. На виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10.10.2012, рішення Апеляційного суду міста Києва 21.02.2013 та додаткового рішення Апеляційного суду міста Києва 06.03.2013, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2013 відповідач-1 видав оскаржуване Розпорядження № 1143, яким зарахував спірну квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передав її до сфери управління відповідача-2. Проаналізувавши норми законодавства України та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач-1 при виданні оскаржуваного Розпорядження № 1143 діяв у відповідності до вимог законодавства України та підстави для скасування даного розпорядження в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації спірної квартири відсутні. Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дії відповідача-2, які направлені на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем [PERSON] спірної квартири, дій направлених на виселення позивача та її сина [PERSON] з власної квартири, а також зобов'язання відповідача-2 утриматися від зазначених дій, суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, оскаржуване Розпорядження № 1143 відповідача-1, є обов'язковим для відповідача-2 та для інших осіб, в тому числі і позивача. Положеннями частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно положень пункту 1 рішення Київської міської ради від 15.12.2011 №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури» Київська міська рада надала згоду на зарахування та прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передачу до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій, або у володіння та користування суб'єктам господарювання, об'єктів житлового фонду, в тому числі квартир у багатоквартирних будинках. Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) за погодженням з постійною комісією Київської міської ради з питань власності доручено вирішувати питання, пов'язані із зарахуванням, прийняттям та передачею суб'єктам господарювання у володіння та користування об'єктів, зазначених у пункті 1 цього рішення, на умовах, визначених відповідними угодами, а також питання, пов'язані із зарахуванням майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, закріпленням майна комунальної власності територіальної громади міста Києва на праві господарського відання та оперативного управління за суб'єктами господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва (підпункт 3.1 пункту 3 рішення Київської міської ради від 15.12.2011 №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури»). Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Таким чином, відповідач-2 згідно положень законодавства та на підставі Розпорядження № 1143 має правові підстави для вчинення будь-яких дій, визначених законодавством, щодо володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS]. Частинами 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень виконали покладний на них обов'язок щодо доведення правомірності прийнятих ними рішень та вчинених дій. Водночас, доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає адміністративний позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied