Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

20 січня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ-НАФТА» (ТОВ «БРСМ-НАФТА», товариство) із позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 2 жовтня 2013 року №0001452201/379 і №0001462201/383. Зазначали про безпідставність прийняття таких повідомлень-рішень, оскільки у товариства наявні усі первинні документи, які супроводжують відповідний вид господарських операцій та дають право на формування податкового кредиту і валових витрат. Підкреслювали відсутність у податкового органу права визнавати правочини нікчемними; наголошували, що платник податків не повинен нести відповідальність за порушення норм податкового законодавства його контрагентом. Вказували, що вирок суду у кримінальній справі стосовно посадових осіб контрагента позивача не може бути доказом незаконності дій відповідного платника податків, фіктивності та безтоварності угод, оскільки ТОВ «БРСМ-НАФТА» не виступало учасником операцій, які досліджувались у кримінальній справі. Посилаючись на невідповідність висновків Акта перевірки реальним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства, у тому числі Податкового кодексу України, в частині збільшення нарахування сум грошового зобов'язання із податку на додану вартість та податку на прибуток, просили визнати оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати їх. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначав, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття рішення про донарахування грошових зобов'язань. Підкреслював, що договір, укладений між позивачем та його контрагентом не мав реального характеру; також звертав увагу на те, що вироком суду було встановлено факт придбання та перереєстрації контрагента позивача з метою прикриття незаконної підприємницької діяльності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з Акта №295/220/31826526 від 11 вересня 2013 року, на підприємстві у період з 21 серпня по 4 вересня 2013 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам із Товариством з обмеженою відповідальністю «Росукрбуд» за лютий, березень, жовтень 2010 року. За висновками цього Акта, товариством «БРСМ-НАФТА» порушено: пункт 5.1, підпункт 5.2.2 пункту 5.2, підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 16752 грн. (за 2 квартал 2010 року на 6335 грн., за 3 квартал 2010 року на 6335 грн., за 4 квартал 2010 року на 16752 грн.); статті 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, статтю 1, пункт 2 статті 3, статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункт 7.4.1, підпункт 7.4.5 пункту 7.4, підпункти 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 13402 грн. (за квітень 2010 року на 3568,00 грн., за травень 2010 року на 1500 грн., за грудень 2010 року на 3667 грн., за січень 2011 року на 4667 грн.). Оскільки з моменту вчинення порушення за другий квартал 2010 року пройшло більше 1095 днів, відповідно до положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, податкові зобов'язання за такий період не були нараховані. Висновки про порушення вищевказаних законодавчих приписів податковим органом зроблені у зв'язку із недоліками у наявних первинних документах, відсутністю документів на підтвердження транспортування, приймання, оприбуткування, зберігання товарів та наявністю вироку суду у кримінальній справі, яким визнано винним у фіктивному підприємництві директора контрагента позивача ТОВ «Росукрбуд» і встановлено факт діяльності такого підприємства для проведення фіктивних безтоварних операцій. На підставі Акта перевірки 2 вересня 2013 року прийняті податкові повідомлення-рішення №0001452201/379 із визначенням грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 8334 грн. і штрафних санкцій у сумі 918 грн., податкове повідомлення-рішення №0001462201/383 та визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 16752 грн. й штрафні санкції - 4188 грн. Як вбачається із статутних документів, Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ-НАФТА» є юридичною особою, зареєстроване 27 березня 2002 року (а.с.93-96), перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції в Обухівському районі та є платником податку на додану вартість. Тобто є суб'єктом господарської діяльності. Основними видами діяльності підприємства є: роздрібна торгівля пальним; будівництво житлових і нежитлових будівель; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; діяльність приватних охоронних служб (а.с.93). У ході судового розгляду встановлено, що у 2010 році між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росукрбуд» укладено усний договір купівлі-продажу товарів (захисних відбійників, відбійників з н/ж, обводки контура островка) та монтажу відбійників. На підтвердження виконання такого договору позивачем надано засвідчені копії наступних документів: - видаткові накладні (а.с.58-60); - податкові накладні (а.с.63-65); - платіжні доручення (а.с.105-107): - картку рахунку 631 по контрагенту «Росукрбуд». Пропозиція суду надати товарно-транспортні накладні або ж інші документи на підтвердження перевезення товару - залишена без виконання. У судовому засіданні представники позивача пояснили, що оскільки обов'язок із доставки товару згідно усних домовленостей покладався на ТОВ «Росукрбуд», тому й відповідні документи стосовно перевезення у позивача відсутні. Також не надані і акти приймання-передачі продукції та наданих послуг/виконаних робіт, не подано і документи щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, приймання продукції по кількості і якості, складського зберігання. У наданих же видаткових накладних відсутні відомості стосовно місця складання таких документів, а також щодо місця приймання товару; не вказано прізвища і посади осіб, які проставили свій підпис у графі «Відвантажив» та графі «Одержав». Судом витребовувалися у позивача і документи на підставі яких проводилась перевірка контрагента позивача на предмет добросовісності (довідки з ЄДРПОУ, відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія свідоцтва платника податку на додану вартість тощо) перед укладенням договору, однак такі документи надані не були. До того ж, на судовий запит Солом'янським районним судом міста Києва надано копію вироку цього ж суду від 3 лютого 2012 року у справі №1-273/12, який набув чинності 21 лютого 2012 року (а.с.109-113) і яким [PERSON] і [PERSON] визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 205 (фіктивне підприємництво) Кримінального кодексу України. Також у вироку вказано, що у судовому засіданні підсудний [PERSON] свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому і пояснив суду, що у 2009 році [PERSON] запропонував йому зареєструвати на його паспортні дані підприємство, пояснивши, що вести фінансово-господарську діяльність товариство не буде, лише буде готувати документи про нібито проведення цим підприємством фінансово-господарських операцій з різними суб'єктами підприємницької діяльності з метою мінімізації своїх податкових зобов'язань. За проведення безтоварних документальних операцій такі особи повинні були отримувати відсоток від суми операцій у розмірі 5-7 %. У квітні 2009 року [PERSON] перереєстрував на свої паспортні дані у Солом'янський райдержадміністрації ТОВ «Росукрбуд», оформив необхідні документи та відкрив рахунок товариства; печатка цього підприємства знаходилась у [PERSON] Протягом квітня 2009 року - жовтня 2010 року вони разом із [PERSON] імітували активну фінансово-господарську діяльність, укладали договори з суб'єктами підприємницької діяльності на проведення різних господарських операцій. Ці документи готував [PERSON] та передавав йому на підпис. [PERSON], як директор ТОВ «Росукрбуд», лише підписував договори, акти виконаних робіт, податкові та видаткові накладні. Всі ці документи стосувались того, що ТОВ «Росукрбуд» надавало послуги різним підприємствам переважно в сфері будівництва. У жовтні 2010 року, з метою приховування слідів такої діяльності, вказане товариство було перереєстроване на громадянина іншої держави. Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний [PERSON] також свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому і дав суду аналогічні показання. При цьому, Солом'янським судом досліджувався період діяльності товариства «Росукрбуд», який охоплює собою і співпрацю позивача із таким контрагентом. Суд звертає увагу, що у виписаних позивачу товариством «Росукрбуд» податкових накладних біля підпису особи вказано прізвище саме «Вержбицький». Стосовно наданих на підтвердження використання придбаних товарів у господарській діяльності документів (договору між «БРСМ-НАФТА» та «БП-Групп» про надання послуг, актів здачі-прийняття робіт/надання послуг, податкових накладних, відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт - а.с.68-89), то суд не може ідентифікувати, що використані у ході виконання договору позивача із ТОВ «БП-Групп» матеріали придбані саме у товариства «Росукрбуд». У судовому засіданні представники позивача наполягали на дійсності й реальності угоди. У той же час, погодитись із такими твердженнями суд не може, оскільки сукупність наведених доказів переважають твердження про реальність господарських операцій і суд погоджується як і з висновками Акта перевірки, так і з їх правовими наслідками, викладеними в податкових повідомленнях-рішеннях. Такий висновок суд обґрунтовує наступним розумінням вимог чинного законодавства. Так, платники податку на прибуток, об'єкт та база оподаткування, ставки податку, порядок обліку, звітування та сплати податку до бюджету у спірних відносинах визначались Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». Згідно із статтею 3 такого Закону об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. За визначенням пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Як закріплено у підпункті 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. У силу положень підпункту 5.3.1 пункту 5.3 цієї ж статті не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності. За приписами підпункту 5.3.9 пункту 5.3 «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Порядок і правила оподаткування податком на додану вартість у випадку, який розглядається, врегульовувалися Законом України «Про податок на додану вартість». За положеннями підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. До податкового кредиту не дозволяється включення суми податку на додану вартість, сплаченого в зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що не відносяться до складу валових витрат чи основних фондів та витрати по сплаті податку на додану вартість, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (підпункт 7.4.4, підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж Закону). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій визначено первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та підтверджують їх здійснення. Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування, необхідні первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні»). Як передбачено у пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. При цьому, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції та навпаки. Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності, зважаючи на численні недоліки у поданих до суду первинних документах, відсутність документів на підтвердження транспортування, приймання, зберігання товару встановив, що факт отримання позивачем товарів саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Росукрбуд», їх транспортування, оприбуткування та використання у господарській діяльності документально не підтверджується. До того ж, суд враховує наявність судового вироку, який вступив у законну силу, щодо притягнення до відповідальності [PERSON] за фіктивне підприємництво стосовно ТОВ «Росукрбуд», встановлення у такому судовому рішенні факту проведення безтоварних операцій саме з метою мінімізації податкових зобов'язань, визнання [PERSON] своєї вини, - і констатує, що податкові накладні, виписані такою особою, не можуть вважатися належно оформленими. Суд також звертає увагу, що податкові зобов'язання позивачу були нараховані лише за період, який не перевищував 1095 днів від дати проведення перевірки. У зв'язку із викладеним, суд погоджується із доводами Інспекції про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту та віднесення відповідних витрат до валових. За змістом статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи свідчить про те, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Згідно із частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні. За правилами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивач відповідно до платіжного доручення №4 від 11 січня 2014 року сплатив судовий збір у сумі 182,70 грн.; тому сума судового збору, яка підлягає стягненню із ТОВ «БРСМ-НАФТА» до Державного бюджету становить 1644,30 грн. (1870 грн. - 182,7 грн.).

Результат розгляду: denied