Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

05.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом у якому просив визнати дії Управління пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави щодо відмови в перерахунку та виплаті з 01.01.2014 року [PERSON] державної та додаткової пенсії згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.02.2010 року з урахуванням ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України про Державний бюджет України на відповідний рік - протиправними та зобов'язати Управління пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави здійснити нарахування і виплату [PERSON] починаючи з 01.01.2014 року державної та додаткової пенсії відповідно постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 04.02.2010 року з урахуванням ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно, з урахуванням проведених виплат. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що являється постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до положень Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю як інваліду 2 групи у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком із 01.01.2014 року. Розміри призначеної і виплачуваної йому на даний час пенсії не відповідають розмірам, установленим законом та є нижчими. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач також в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений, заперечень проти позову не надав. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні. Як убачається з матеріалів справи, позивач має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується копіями посвідчення серії [NUMBER] від 06.04.1993 року з вкладкою до посвідчення [NUMBER] від 02.04.1998 року. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АБ № 000394 позивач з 19.01.1998 року безстроково є інвалідом ІІ групи по захворюванню, пов'язаному з ліквідацією аварії на ЧАЕС та отримує відповідну пенсію, яка нараховується за нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З'ясувавши, що Управління Пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави не здійснило нарахування ( перерахунок ) і виплату основної і додаткової пенсії у розмірах, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави № 39/Б-04 від 14.02.2014 року, позивач із цими діями не погодився та з метою захисту своїх прав звернувся до суду з адміністративним позовом. У відповідності до вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення закріплені у Законі України "Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Водночас, ч. 1 ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, віднесеним до першої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення спору, зважаючи також на те, що це право гарантовано положеннями ч.2 ст.46 Конституції України. Зі змісту вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають норми ст.ст.49, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому суд зазначає, що з 01.01.2014 року підстави для невиплати позивачеві державної та додаткової пенсії у відповідності до ст.ст. 49, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні. Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При вирішенні спору, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті. Крім того, суд приймає до уваги, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.02.2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2011 року відповідач вже був зобов'язаний здійснити перерахунок та провести належні платежі позивачеві із 01.10.2009 року. Указані рішення в силу ст..14 КАС України є обов'язковими для виконання та виходячи із вимог диспозитивності процесу підлягають виконанню, згідно вимог позивача, із 01.01.2014 року. Враховуючи, що сторони звільненні від сплати судового збору, його слід віднести на рахунок держави.

Результат розгляду: granted