Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 14472,22 грн. та пені в розмірі 638,69 грн., а всього 15110,91 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачені адміністративно-господарські санкції у розмірі та порядку, передбаченому статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91р. № 875-XII за невиконання у 2012 році нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91р. № 875-XII. Крім того, у зв'язку з порушенням терміну сплати адміністративно-господарської санкції відповідачеві нараховано пеню в розмірі передбаченому ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91р. № 875-XII. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідачем позов не визнається та вказується, що у 2012р. на підприємстві був прав працевлаштований інвалід 3 групи, що підтверджується письмовими доказами, в т.ч. і щодо виплати йому заробітної плати. В судовому засіданні 20.01.2014 року на підставі ст. 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено до 25.01.2014р. Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. На підставі ст. 18 вказаного Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Згідно ч. 4 ст. 20 вказаного Закону адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма N10-ПІ) за 2012 рік (а.с. 9), поданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2012 році складала 18 осіб, фонд оплати праці за 2012 рік становив 260,50 грн., норматив створення робочих місць для інвалідів складає 1 робоче місце. Згідно звіту відповідача у 2012 році штатних працівників яким встановлена інвалідність на підприємстві не було. Разом з тим, як було встановлено в ході розгляду справи фактично у відповідача був працевлаштований працівник - [PERSON], який є інвалідом 3 групи, що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 20.09.2012р. №34 (а.с. 47), копією пенсійного посвідчення (а.с. 48), копією трудової книжки (а.с. 62-66), фінансовими документами щодо виплати заробітної плати вказаному працівникові (а.с. 67-88) та особистими пояснення вказаної особи допитаної в якості свідка (а.с. 89). З вищенаведеного вбачається, що позивачем під час прийняття рішення про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій не було враховано факт працевлаштування у відповідача інваліда, отже, застосування вказаних санкцій є протиправним, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарської санкції та пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: denied