Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - ГУ Міндоходів у Волинській області) про скасування рішення №030423-21 від 11.12.2013 року про застосування фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн. та визнання дій протиправними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дане рішення прийняте на підставі акту за результатами фактичної перевірки з питань додержання встановлених законодавством вимог, які є обов'язковими для виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, з висновками якого позивач не погоджується. Зокрема, зазначає, що рішення і акт не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» визначено, що продавець пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. Під час продажу слабоалкогольного напою неповнолітньому [PERSON] у продавця [PERSON] сумнівів щодо досягнення покупцем 18-річного віку не виникало. Однак, після виявлення даного факту, продавець виправила свою помилку, повернула покупцю кошти і забрала реалізований слабоалкогольний напій, чим, на думку позивача, усунула вчинене порушення. Фізична особа - підприємець [PERSON] також зазначає, що з камер зовнішнього спостереження вбачається, що особи, які проводили перевірку та складали акт, вручили неповнолітньому [PERSON] гроші і своїми діями спровокували вчинення адміністративного правопорушення. З огляду на що, позивач вважає дії відповідача протиправними. Позивач також вказує на те, що постановою адмінкомісії Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області №4 від 11.09.2013 року закрито справу про адмінправопорушення відносно продавця [PERSON] на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, та зазначає, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій відповідачем було винесено з порушенням строків, встановлених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення для накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення. З огляду на вищевикладене, просить суд скасувати рішення №030423-21 від 11.12.2013 року про застосування фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн. та визнати дії відповідача протиправними. В судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача у запереченнях на адміністративний позов №01/9/21.2-15 від 13.01.2014 року та в судовому засіданні позовних вимог не визнала з наступних підстав. Зазначила, що проведеною перевіркою магазину-кафе «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], де здійснює торгівельну діяльність позивач, було встановлено порушення вимог статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - продаж слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років. Продавець-адміністратор [PERSON] продала без видачі розрахункового документа неповнолітньому [PERSON], [INFO] одну пляшку 0,33л слабоалкогольного напою «Бренді кола»( міцність 8% об. спирту) за ціною 15,00 грн. Особу та дату народження неповнолітнього [PERSON], якому на на час проведення перевірки виповнилося повних 17 років, встановив під час перевірки о/у КМСД Шацького РВ УМВС України у Волинській області лейтенант міліції Фурман В.А. згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 20.03.2012 року Шацьким РВ УМВС України у Волинській області. При продажу слабоалкогольного напою продавець не запитувала про вік покупця. По факту продажу неповнолітній особі алкогольних напоїв матеріали перевірки направлені в Шацький РВ УМВС України у Волинській області для притягнення винних осіб до відповідальності за частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки станом на 24.09.2013 року відповідь від Шацького РВ УМВС України у Волинській області про вжиті заходи до винної особи на надійшла, комісією було вирішено продовжити термін розгляду матеріалів даної перевірки до отримання необхідної інформації на строк не пізніше 12.02.2014 року. Представник відповідача вказує на те, що відповідно до пояснень [PERSON], [PERSON] та перевіряючих слабоалкогольний напій був проданий неповнолітньому та повернутий продавцю після встановлення перевіряючими факту, що покупець є неповнолітнім, тобто продавець не сама виправила правопорушення, а вимушена була це зробити після початку проведення перевірки. Відповідач вважає, що відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності. Також зазначає, що фізична особа - підприємець [PERSON] не оспорює самого факту продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі, оскільки вказує на те, що продавець виправила сама вказане порушення. Зазначає, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» не пов'язує відповідальність суб'єкта господарювання з тим, хто саме здійснив продаж слабоалкогольного напою неповнолітній особі, а визначає, що необхідною умовою для відповідальності є факт продажу забороненого товару неповнолітньому особою, яка перебуває в трудових відносинах із суб'єктом господарювання. Позивач 11.12.2013 року на засідання комісії по розгляду матеріалів перевірки прибув особисто та надавав усні пояснення щодо виявлених порушень, а також повідомив, що у разі застосування до нього фінансової санкції в розмірі 6800,00 грн., буде звертатись до суду, оскільки, з таким рішенням не буде згідний. Підприємець мотивував своє рішення тим, що адмінкомісією Машіської сільської ради вирішено було закрити справу про вчинення адміністративного правопорушення відносно продавця. Однак, письмових зауважень та додаткових доказів, які б спростовували сам факт продажу слабоалкогольного напою неповнолітньому, не надав. На підставі акта перевірки №7/21-02/[NUMBER] від 14.08.2013 року начальником Головного управління Міндоходів у Волинській області прийнято рішення №030423-21 від 11.12.2013 року про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. за факт продажу слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років. Представник відповідача також зазначає, що відповідачем не порушено строки застосування фінансових санкцій, оскільки зазначені фінансові санкції є адміністративно-господарськими санкціями в розумінні статей 239, 241 Господарського кодексу України. Крім того, згідно пункту 2.8. Інструкції про порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України №80 від 08.07.2003 року, розгляд справи та прийняття рішення здійснюються у термін тридцяти робочих днів з моменту складання акта про порушення суб'єктом підприємницької діяльності вимог законодавства щодо умов провадження діяльності, що ліцензується, чи з дати реєстрації матеріалів перевірок, які надійшли на розгляд від правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади. У разі необхідності отримання додаткових доказів по справі, термін розгляду матеріалів може бути продовжено на термін не більше ніж 6 місяців з дня виявлення порушення. Відповідно рішення про застосування фінансових санкцій до позивача прийняте у термін не більше, ніж 6 місяців з дня виявлення порушення. З врахуванням наведеного, представник відповідача просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у судовому засіданні, [PERSON] 05.04.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2013 року на підставі наказу ГУ Міндоходів у Волинській області №188 від 08.08.2013 року(а.с.9), направлень №000013 та №000014 від 09.08.2013 року (а.с. 10-11, зворот) проведено фактичну перевірку в магазині-кафе «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS], де здійснює торгівельну діяльність позивач. Перевірку проведено у присутності адміністратора - продавця [PERSON], яка перебуває з позивачем в трудових правовідносинах згідно трудового договору між працівником і фізичною особою від 02.08.2013 року (а.с. 44, зворот). За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ Міндоходів у Волинській області складено акт від 13.08.2013 року на бланку №00002142 (а.с. 7-8, зворот), яким, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» - продаж алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років. Як слідує із матеріалів справи, відносно продавця [PERSON].було складено протокол про адміністративне правопорушення ВН №00027344 від 13.08.2013 року (а.с14) по факту продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі. Матеріали перевірки листом №1315/10//21.2-16 від 15.08.13 року (а.с.17) направлені в Шацький РВ УМВС України у Волинській області для вжиття відповідних заходів згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом також встановлено, що на підставі акта за результатами даної перевірки, зареєстрованого за №7/21-02/[NUMBER] від 14.08.2013 року (на бланку №00002142), Головним управлінням Міндоходів у Волинській області 11.12.2013 року винесено рішення про застосування фінансових санкцій №030423-21 (а.с. 28, зворот), яким за вказане порушення до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 6800,00 грн. Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків. Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно із пунктом 80.1 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Відповідно до пункту 80.2.2 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. З матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка позивача була проведена на підставі наказу ГУ Міндоходів у Волинській області (а.с. 9), яким доручено начальнику управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів забезпечити проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання [PERSON] у господарській одиниці магазин-кафе «[INFO]» з питань дотримання вимог ПК України, Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» протягом 10 діб починаючи з 09.08.2013 року. При цьому для проведення перевірки посадовим особам було видано належними чином оформлені направлення (а.с.10-11, зворот). Крім того, як слідує із листа ГУ Міндоходів у Волинській області №Г/394/21.2-13 від 01.10.2013 року (а.с.20, зворот) підставою для прийняття рішення про проведення перевірки було отримання управлінням 01.08.2013 року інформації від ВКМСД УМВС України у Волинській області від 31.07.2013 року, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Таким чином, суд вважає, що перевірка позивача була проведена з дотриманням вимог податкового законодавства, встановлених для проведення фактичних перевірок, а тому позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. На думку суду, не підлягає задоволенню і вимога про скасування рішення відповідача №030423-21 від 11.12.2013 року про застосування фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн. з огляду на наступне. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в цій частині суд враховував, що оскаржуване рішення, прийняте ГУ Міндоходів у Волинській області як суб'єктом владних повноважень, а тому при вирішенні даного спору воно перевірялось судом на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України). Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основні засади державної політики щодо регулювання обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року із наступними змінами і доповненнями. Згідно зі статтею 15 вказаного Закону імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. Частиною 28 цієї статті передбачено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років, або у не визначених для цього місцях. Статтею 153 зазначеного Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років. Згідно з частиною четвертою статті 153 Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вимог статті 153 Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 6800,00 грн. Як слідує із тексту позовної заяви, позивачем фактично доводяться ті обставини, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не були враховані: факт необізнаності продавця [PERSON] та виникнення у неї сумнівів щодо досягнення покупцем [PERSON] 18-річного віку під час продажу слабоалкогольного напою, факт повернення продавцем [PERSON] коштів після встановлення його віку, чим, на думку позивача продавцем фактично було усунуто допущене порушення, факт закриття справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], що підтверджує її невинуватість. Також фізична особа-підприємець [PERSON] доводив порушення відповідачем строків винесення рішення про застосування фінансових санкцій. Однак, з такими твердженнями позивача та його представника суд не погоджується, виходячи із наступного. З акту перевірки (а.с. 7-8, зворот) вбачається, що під час перевірки було зафіксовано факт продажу слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років. А саме: близько 13 год. 10 хв. продавець-адміністратор [PERSON] продала без видачі розрахункового документа за ціною 15,00 грн. одну пляшку об'ємом 0,33 л слабоалкогольного напою «Бренді кола» міцністю 8% об спирту. При продажу продавець не запитувала про вік покупця, не вимагала документ, що засвідчує особу. Слабоалкогольний напій придбав неповнолітній [PERSON], [INFO]. Особу неповнолітнього встановлено о/у КМСД Шацького РВ УМВС України у Волинській області лейтенантом міліції Фурманом В.А. згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 20.03.2012 року Шацьким РВ УМВС України у Волинській області. В ході судового розгляду даної справи на підставі копії паспорта [NUMBER], виданого Шацьким РВУ МВС України у Волинській області 20.03.2012 року (а.с. 37), встановлено, що на момент купівлі слабоалкогольного напою неповнолітньому [PERSON] виповнилось повних 17 років. Своїми поясненнями від 13.08.2013 року (а.с. 34), продавець [PERSON] стверджує, що «я продала пляшку слабоалкогольного напою за ціною 15,00 грн. «Бренді-кола» неповнолітньому [PERSON], який на вигляд був старший своїх років, тому я була впевнена, що йому 18 років і відповідно не вимагала в нього документ. Напій Бренді-кола, який купив хлопець з вмістом спирту 8%. На кінець перевірки працівником міліції та особою, якій я продала слабоалкогольний напій пред'явлено паспорт [NUMBER], виданий 20.03.2012 року Шацьким РВ УМВС на ім'я [PERSON] [INFO] , який засвідчує особу даного неповнолітнього». Разом з тим, з пояснень, відібраних у [PERSON] о/у Шацького РВУ МВС України у Волинській області лейтенантом Фурманом В.А. від 13.08.2013 року (а.с. 33, зворот) слідує, що продавець при реалізації слабоалкогольного напою не запитувала про вік покупця. Допитана в ході судового розгляду даної адміністративної справи в якості свідка продавець [PERSON] підтвердила дані твердження та обставини. Аналізуючи зібрані та досліджені докази суд вважає, що враховуючи вік неповнолітнього, продавець при продажі йому слабоалкогольного напою була зобов'язана перевірити, чи ця особа досягла 18-річного віку, чого нею не було зроблено. Також суд зазначає, що з аналізу вищенаведених норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» вбачається, що умовою виявлення факту продажу тютюнових виробів неповнолітньому є встановлення особи з перевіркою документів, що засвідчує її вік. При цьому закон не вимагає обов'язкового витребовування продавцем у покупця при продажу йому алкогольних напоїв документів, що засвідчують його особу для встановлення віку. Така вимога поширюється лише на особу, до якої у продавця виник сумнів щодо її віку. З наведеного слід дійти висновку, що продаж неповнолітньому слабоалкогольних напоїв може бути визнаний порушенням вимог статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» лише в разі наявності обставин, що дають підстави продавцю сумніватись у віці особи, якій реалізуються тютюнові вироби, або обізнаності продавця щодо її неповнолітнього віку. Тобто ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватись відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву, щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою для звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності. (Постанова ВСУ від 26.03.2013 року у справі № 21-48а13). З огляду на вищевикладене, враховуючи факт вчинення позивачем порушень, виявлених при перевірці, суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансові санкції на загальну суму 6800,00 грн. При цьому, позивач та його представник в ході судового розгляду даної адміністративної справи не заперечували самого факту продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі, а, серед іншого, стверджували, що продавець алкогольного напою виправила вчинене правопорушення, оскільки при виявленні даного факту повернула покупцю кошти. З цього приводу суд зазначає наступне. З пояснень продавця від 13.08.2013 року (а.с.33, зворот) та її показів в судовому засіданні, наданих в якості свідка, слідує, що нею було реалізовано [PERSON] слабоалкогольний напій, після того як підійшли працівники ГУ Міндоходів у Волинській області, які проводили перевірку, запитали у покупця скільки йому років, він повідомив, що він із [INFO], тоді вони викликали працівників міліції, після чого нею було повернуто покупцю 15,00 грн., а він в свою чергу повернув слабоалкогольний напій. З наведеного слідує, що продавець не сама виправила вчинене правопорушення, а вимушена була це зробити після початку проведення перевірки, дізнавшись у неповнолітнього про його вік. Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що постановою адміністративної комісії Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області №4 від 11.09.2013 року закрито справу за вчинення адміністративного правопорушення відносно [PERSON] на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з тим, що вона виправила допущене порушення (тобто відсутня подія і склад адміністративного правопорушення), з огляду на таке. Із приписів статті 72 КАС України вбачається, що обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинено воно особою щодо якої постановлено вирок чи прийнято постанову. Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти наведені у такій постанові щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи про правові наслідки дій чи бездіяльності щодо якої є предметом розгляду даної адміністративної справи. У даному випадку адміністративною комісією розглядалось питання та встановлювались фактичніні обставини щодо продавця [PERSON], а не позивача [PERSON] Крім цього, зазначене не позбавляє права адміністративний суд давати оцінку наявності порушень чинного законодавства позивачем, в межах предмету позовних вимог. Не приймаються до уваги судом і твердження позивача та його представника про порушення відповідачем строків прийняття оскаржуваного рішення з огляду на таке. Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 вказаного Закону приймаються органами державної податкової служби та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України у порядку та строки визначені постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 року зі змінами та доповненнями (далі - Постанова №790). Згідно абзацу першого пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого Постановою №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, який видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства. Згідно абзацу другого пункту 6 вказаного Порядку, порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до компетенції. Судом встановлено, що комісією Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо розгляду матеріалів перевірки суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] на підставі пункту 2.8. Інструкції про порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилове коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженої наказом ДААК ДПА України №80 від 08.07.2003 року, в редакції наказу Департаменту САТ ДПА України №113 від 20.06.2007 року (передбачає, що розгляд справи та прийняття рішення здійснюються у термін тридцяти робочих днів з моменту складання акта про порушення суб'єктом підприємницької діяльності вимог законодавства щодо умов провадження діяльності що ліцензується, чи з дати реєстрації матеріалів перевірок, які надійшли на розгляд правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади, у разі необхідності отримання додаткових доказів по справі, термін розгляду матеріалів може бути продовжено на термін не більше, ніж 6 місяців з дня виявлення порушення), було вирішено продовжити термін розгляду матеріалів даної перевірки до 12.02.2014 року, оскільки станом на 24.09.2013 року відповідь від Шацького РВ УМВС України у Волинській області про вжиті заходи до винної особи по даному порушенню та завірені копії паспорта неповнолітнього до управління не надійшли. Дана обставина стверджується копією протоколу засідання комісії №268 від 24.09.2013 року (а.с.57, зворот). Наведене дає підстави для висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій до позивача прийняте у встановлений законодавством строк для застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку, що рішення ГУ Міндоходів у Волинській області №030423-21 від 11.12.2013 року, прийняте відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України, в межах наданих йому повноважень та з дотриманням встановлених законодавством строків, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю. Крім того, за правилами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Як слідує з матеріалів справи за подання даного позову фізична особа - підприємець [PERSON] згідно з квитанцією №1 від 27.12.2013 року сплатив 175,00 грн. судового збору(а.с.2). При цьому дана позовна заява підлягає оплаті судовим збором в розмірі 1720,50 грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2013 року). Таким чином, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги майнового характеру, тому решту суми ставки судового збору майнового характеру в розмірі 1545,50 грн. підлягає до стягнення з позивача на користь Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted