Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 25 травня 2011 року адміністративний позов [PERSON] до Прокуратури Черкаської області про визнання дій протиправними та стягнення недоплачених при звільненні коштів - задоволено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року апеляційна скарга Прокуратури Шполянського району Черкаської області залишена без задоволення, а постанова Шполянського районного суду Черкаської області від 25 травня 2011 року-без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року касаційну скаргу Прокуратури Черкаської області задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року-скасовано. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу № 700 від 06 грудня 1993 року прокурором Черкаської області позивач був зарахований на посаду помічника прокурора Шполянського району, де і працював на посадах помічника, ст. помічника прокурора району, де 19 серпня 2010 року за поданою заявою відповідно до статті 38 КЗпП України, звільнений з посади старшого помічника прокурора Шполянського району за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». 01 лютого 2004 року позивач переоформив пенсію, з пенсії працівника органів внутрішніх справ МВС України, де працював з 14. червня 1969 року по 06 грудня 1993 року, на пенсію прокурорсько-слідчих посадах, відповідно до п. 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до посвідчення Управління праці та соціального захисту населення серія [NUMBER], виданого 07 липня 2010 року позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, утримав з нарахованої позивачу грошової допомоги на підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-ІУ податок в сумі 7692,58 грн., що становить 15% від нарахованої суми. Згідно довідки Прокуратури Черкаської області позивачу була нарахована грошова допомога з місячного заробітку 3205,24 грн. з якої обчислена пенсія за вислугою років, при виході на пенсію за 16 повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури. Судом встановлено, що відповідачем було утримано з нарахованої позивачу грошової допомоги податок в сумі 7692, 58 грн., що становить 15% від нарахованої суми (51283грн.84коп.). Позивач вважає такі дії протиправними з посиланням на ч. 15 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", якою встановлено, що прокурорам та слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років виплачується грошова допомога за вислугу років без сплати податків у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, а також п. 23 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції зі змінами станом на 11 травня 2010 року, де говориться, що інваліди війни звільняються від сплати податків, зборів і мита всіх видів та земельного податку. Однак, з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №889-4, яким запроваджений податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування»від 25 червня 1991 року №1251-12 належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових) платежів. Відповідно до вимог зазначеного Закону відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Харківської області утриманий та перерахований до Державного бюджету України, а позивачем, як платником податку, сплачений податок з доходів фізичних осіб у розмірі 7692,58 грн. Відповідно до статті 3 Закону об'єктом оподаткування в даному випадку є загальний місячний оподатковуваний дохід. Стаття 4 Закону містить положення, що визначають склад такого доходу, зокрема, п. 3 зазначеної статті передбачає перелік доходів, що не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу. Зазначений перелік є вичерпним та не містить пільг щодо оподаткування податком з доходів фізичних осіб працівників прокуратури у разі виходу на пенсію. Пунктом 22.2 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено: у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону. Аналіз норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» свідчить, що він не містить норм, які б звільняли працівника прокуратури при виході на пенсію від сплати податку з доходів фізичних осіб або передбачали компенсацію втрат доходів від сплати прибуткового податку Таким чином, прокуратурою Черкаської області правомірно застосовані положення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», норми якого носять спеціальних характер, та з грошової допомоги позивача було правомірно утримано суму податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7692,58 грн. Разом з тим, статті 17, 22 і 64 Конституції України, статті 49 і 52 Закону України «Про прокуратуру» закріплюють обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування органів прокуратури, діяльності прокурорів і слідчих, гарантують досягнутий рівень їх незалежності. При звільненні з органів прокуратури 19 серпня 2010 року позивачу в порушення вимог п.15 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" не була нарахована грошова допомога з місячного заробітку 3805,69 грн., згідно довідка пенсійного фонду України в Шполянському районі №1517/03 від 14 березня 2011 року, з якої обчислена пенсія за вислугою років, при виході на пенсію за 16 повних років роботи, а була обчислена з попереднього місячного заробітку при перерахунку пенсії, 24 березня 2008 році з 3205, 24 грн., що також підтверджується довідкою пенсійного фонду України в Шполянському районі №1517/03 від 14 березня 2011 року. Нарахована грошова допомога при перерахунку пенсії: 3205,24 грн. X 16 років = 51283, 84 грн., з якої утримано 15% податку - 7692, 58 грн. Потрібно нарахувати з середнього місячного заробітку при виході на пенсію з суми 3805,69 грн. X 16 років = 60891,04 грн., тобто, не доплачено 9607,2 грн. Отже, сума недоплати відповідачем грошової допомоги при виході на пенсію за вислугою років становить 9607,2 грн. З наведеного вбачається, що прокуратурою Черкаської області неправомірно-не в повному обсязі була нарахована та виплачена грошова допомога при виході на пенсію. Таким чином, протиправним є висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7692,58 грн. та правомірним в частині стягнення недоплати грошової допомоги при виході на пенсію за вислугою років. Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи. Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial