Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Приватне підприємство ім. Т.Г. Шевченка звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення Бериславської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби від 24 квітня 2013 року № 0000352200 та № 0000342109, якими позивачу збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 54 132,50 грн. та донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 76 301,35 грн. В обґрунтування позову зазначено, що завищення суми податку на додану вартість, яка перераховується на спецрахунок відповідно до ст. 209 ПКУ, не призвело до податкових наслідків та виникнення зобов'язання перед бюджетом. Щодо висновку податкової інспекції про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яким позивач виплачує дохід за оренду земельних паїв, позивач зазначає, що доходи (орендна плата) виплачуються відповідно до умов укладених договорів оренди, які є діючими, не визнані неправомірними. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року позов задоволено в повному обсязі. В апеляційній скарзі Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що спірні податкові повідомлення - рішення прийнято податковим органом на підставі акту від 10.04.13 року № 19-22/34087979, складеного за наслідками позапланової виїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року. За висновками акту перевірки позивачем порушено вимоги п.п. 185.1 ст. 185, п. 186.1, 186.2 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201, п. 209.2, п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 11 "Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках" щодо нарахування ПДВ, що підлягає сплаті на спеціальний рахунок та визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню; абз. 2 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 № 1185 "Про внесення змін до методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. № 213, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб загальну суму 61 041,08 грн. Підприємством в грудні 2012 року не застосовувався коефіцієнт в розмірі 1,756 при нарахуванні та виплаті орендної плати фізичним особам за орендовані частки (паї). Бериславською МДПІ Херсонської області ДПС було прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2013р. № 0000342109 (форма "Р"), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 76301,35 грн. (у том числі за основним платежем - 61041, 08 грн., за штрафними санкціями 15260,27 грн.). Суть порушень, на думку податкового органу полягала в тому, що до податкового кредиту вересня 2012 року Підприємством віднесено суму ПДВ 433,33 грн., не підтверджену оригіналом податкової накладної, у листопаді 2012 року податковий кредит завищено на 3 469,34 грн. внаслідок подвійного відображення в жовтні та листопаді сум податку за податковими накладними Березнгуватської філії ТОВ НЗК, позивачем допущено заниження податкового зобов'язання на 21 грн. у зв'язку з неправильним визначенням ПДВ від загальної суми реалізації соняшника ТОВ "Кернел-Трейд" в листопаді 2012 року, у жовтні 2012 року позивачем завищено податкові зобов'язання по ПДВ на суму 39 382 грн. у зв'язку з некоректним відображенням коригування, внаслідок чого на спецрахунок було двічі перераховано суму ПДВ в розмірі 39 382 грн. Крім цього, Підприємством в грудні 2012 року не застосовувався коефіцієнт в розмірі 1,756 при нарахуванні та виплаті орендної плати фізичним особам за орендовані частки (паї). Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені обставини порушень (подвійне нарахування податку внаслідок технічної помилки, відсутність оригіналу податкової накладної), хоча і знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, але ніяким чином не спричинили заниження податкових зобов'язань по загальним деклараціям, за якими сплачується податок до бюджету. Нарахована позивачем сума ПДВ у спеціальній декларації не формує податкового боргу цього платника податків, оскільки не є заборгованістю перед бюджетом. Оскільки фактів нецільового використання коштів, перерахованих на спецрахунок, фактів несплати податку до бюджету у зв'язку з отриманням податкової пільги в ході перевірки не виявлено, а зайве перерахування коштів на спецрахунок не є порушенням цільового використання коштів, податковий орган безпідставно визначив позивачеві грошове зобов'язання з податку на додану вартість та застосував штрафні санкції . Також суд зазначив, що органи державної податкової служби України не наділені правом визначати у договорі оренди розмір орендної плати за земельні ділянки, а за відсутності домовленості між сторонами договору оренди щодо розміру орендної плати будь яка зміна цього розміру є протиправною. Однак колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим, з огляду на наступне. Відповідно до пп. 209.1, 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011року № 11 сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету. Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період. Згідно п.4 цього ж Порядку сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Податкового КодексуУкраїни. У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства. Аналіз положень вищенаведених правових норм дає можливість визначити основні критерії пільгового режиму оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарських підприємств, згідно яких: - сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства; - суми ПДВ акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України; - у разі нецільового використання суми ПДВ сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства. Дотримання сільськогосподарським підприємством основних критеріїв пільгового режиму дає останньому право на власний розсуд в межах законодавчо визначених умов розпоряджатися акумульованими коштами. Поряд з цим, статтею 209 ПК України не вирішується питання щодо відповідальності платника податку, який перебуває на пільговому режимі оподаткування, у випадку порушення порядку обчислення податку на додану вартість, заниження або завищення його розміру або розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість. Якщо в ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства при обчисленні суми ПДВ, яка підлягає акумулюванню на спеціальному рахунку, платник податку має нести відповідальність за це порушення за загальними правилами. Під час розгляду справи позивачем не оспорювався факт виявлених перевіркою порушень, що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягала перерахуванню на спеціальний рахунок у вересні 2012 року - на 433 грн. та у листопаді 2012 року - на 3 490 грн., та до завищення цієї суми у жовтні 2012 року на 39 383 грн., отже ДПІ правомірно збільшено суму ПДВ, яка підлягає акумулюванню на спеціальному рахунку та відповідно до вимог податкового законодавства застосовано штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням від 24.04.2013 року №0000352200. Надаючи правову оцінку оскарженого податкового повідомлення-рішення від 24.04.2013 року №0000342109, яким позивачеві донараховано податок на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне. Як встановлено колегією суддів та вбачаться з матеріалів перевірки, у четвертому кварталі 2012 року Підприємство нараховувало та сплачувало орендну плату за орендовані паї у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка складає 538 281,07 гривень. Проте, при обчисленні розміру орендної плати Підприємством не застосовано коефіцієнт індексації, як це передбачено Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженою постановою КМ України від 23.03.1995 року №213 (з відповідними змінами). Відповідно до п.170.1.1 ст.170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. В свою чергу, підпункт 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України встановлює, що плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Згідно п.14.1.147 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Базою оподаткування земельного податку є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (ст.271 ПК України). Мінімальний розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) не може бути меншим ніж 3 відсотка від визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Така мінімальна гарантія забезпечена Указом Президента України від 02.02.2002 року №92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв). Методика нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджена постановою КМ України від 23 березня 1995 р. N 213. Відповідно до п 5 Методики в основу розрахунку нормативної грошової оцінки земель кладеться рентний доход, який створюється при виробництві зернових культур і визначається за даними економічної оцінки земель, проведеної в 1988 році. Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Як встановлено в ході перевірки та підтверджується матеріалами справи, позивач при обчисленні плати за землю до показників нормативної грошової оцінки ріллі не застосував коефіцієнт1,756, що, в свою чергу, призвело до невірного обчислення податку з доходів фізичних осіб. Відповідно до п 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що не застосування позивачем до показників нормативної грошової оцінки землі коефіцієнту 1,756 не може бути підставою для визначення розміру орендної плати, доки її не буде покладено в основу договору оренди, оскільки плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями спеціальних Законів. Тому положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать вказаним Законам, не можуть застосовуватися. Хоча розмір орендної плати і є умовою договору оренди, але, орендна плата є й формою податку на землю, яка є сферою регулювання податкового законодавства. Тобто, сплата обов'язкових платежів, до яких віднесено і плату за землю не може залежати від умов договору. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги Податкового кодексу України при обчисленні податку з доходів фізичних осіб від надання в оренду земельних ділянок (паів), а тому оскаржуване рішення відповідача є обґрунтованим та законним та не підлягає скасуванню. Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не дав їм належної правової оцінки та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied