Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

На підставі п.п. 78.1.1, 78.1.11 п. 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС від 16 травня 2013 року № 825, постанови Головного слідчого управління Міністерства доходів і зборів України від 02 квітня 2013 року за матеріалами кримінального провадження № 32012000000000006, ДПІ у Подільському районі м. Києва в період з 16 травня 2013 року по 21 травня 2013 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Марсан Транс» з питань правильності обчислення та повноти сплати до бюджету податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Тікрам» за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки було складено акт від 28 травня 2013 року № 1991/22-409/34901286, яким встановлено порушення позивачем положень п. 138.1, пп. 138.5.1 п. 138.5 статті 138, пп.139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Марсан Транс» занижено податок на прибуток в сумі 596 585, 00 грн., п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в наслідок чого підприємством занижено суму податку на додану вартість в розмірі 547 799, 00 грн. На підстав зазначеного акту перевірки, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 10 червня 2013 року: № 0000142240, яким позивачу було донараховано суму податку на прибуток та штрафні санкції на загальну суму 771 844,00 грн.; № 0000152240, яким ТОВ «Марсан Транс» було донараховано суму податку на додану вартість та штрафні санкції на загальну суму 821 699 , 00 грн. ТОВ «Марсан Транс» було оскаржено такі податкові повідомлення-рішення відповідача в адміністративному порядку. Між тим, 30 серпня 2013 року, ТОВ «Марсан Транс» отримало рішення про результати розгляду первинних скарг Головного управління Міндоходів у м. Києві, яким податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скаргу директора ТОВ «Марсан Транс» від 17 червня 2013 року № 37 - без задоволення. 02 вересня 2013 року, ТОВ «Марсан Транс» було оскаржено рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві до Міністерства доходів і зборів України. 23 вересня 2013 року позивач отримав рішення про розгляд скарги № 11422/99-99-10-01-15, яким Міністерство доходів і зборів України відмовило у задоволенні скарги ТОВ «Марсан Транс». Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями № 0000152240 та № 0000142240 від 10 червня 2013 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, в періоді, що перевірявся податковим органом, ТОВ «Марсан Транс» здійснювало господарські взаємовідносини з ТОВ «Тікрам». Сплачені за такими зобов'язаннями кошти були включені позивачем до валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних звітних періодів. Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Відповідно до п. 134.1.1 статті 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Відповідно до п. 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Згідно п. 138.8 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). Згідно положень пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім зазначених норм законодавства України, при вирішенні даної справи необхідно також врахувати правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. 5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Марсан Транс» листом № 30 від 20 травня 2013 року до податкової перевірки було надано протокол обшуку від 03 липня 2012 року та повідомлено про можливість надання копій первинних документів в підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Тікрам», оскільки всю первинну документацію та реєстри обліку було вилучено під час обшуку приміщення, що був проведений 03 липня 2012 року співробітниками податкової міліції. З аналогічних підстав, позивач в адміністративному позові вказав про неможливість залучення копій таких документів до матеріалів справи. З метою з'ясування здійснення господарських операцій, що мали місце між позивачем та його контрагентом, судом було направлено судовий запит на адресу слідчого управління Міністерства доходів і зборів України з вимогою про надання переліку, які було вилучено під час проведення зазначеного обшуку, та їх належним чином засвідчених копій. 17 грудня 2013 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва, у відповідь на вказаний судовий запит, надійшов лист старшого слідчого з ОВС першого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України Пасюкова В.В., до якого було додано копії описів документів, вилучених під час проведення зазначеного обшуку та копії документів, що свідчать про документальне оформлення фінансово-господарських операцій між позивачем та ТОВ «Тікрам». Також зазначеним листом було повідомлено, що ТОВ «Тікрам» та ТОВ «Марсан Транс» перебували за однією адресою: м. Київ, вул. Жашківська, 20; [PERSON] з жовтня 2011 року по травень 2012 року була співзасновником, директором та головним бухгалтером ТОВ «Тікрам», а з квітня 2012 року обіймала посаду бухгалтера на підприємстві ТОВ «Марсан Транс», що підтверджується витягом за формою 1ДФ відносно [PERSON] Суд звертає увагу на те, що загалом, в матеріалах справи наявні копії наступних первинних документів, складених за наслідком здійснення господарських правовідносин між ТОВ «Тікрам» та ТОВ «Марсан Транс»: договору 01-11/11 від 01 листопада 2011 року про надання експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, договору поставки № 31/10-11 від 31 жовтня 2011 року, рахунків-фактур, актів здачі-прийняття робіт, податкових та видаткових накладних. Водночас, необхідно зазначити, що такі документи не відповідають вказаним вище вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: рахунки-фактури не містять даних, які б дали змогу ідентифікувати особу, що підписувала зазначені документи, не зазначається посада та прізвище відповідальної особи; акти здачі-прийняття робіт також не містять даних, які б дали змогу ідентифікувати особу, що підписувала зазначені документи, не зазначається посада та прізвище відповідальної особи від імені Замовника (ТОВ «Марсан Транс»); видаткові накладні не містять інформації щодо дати та номеру довіреності відповідальної особи. Також, аналізуючи договір № 31/10-11 від 31 жовтня 2011 року, укладений у м. Вишгород між ТОВ «Тікрам» (Постачальник) та ТОВ «Марсан Транс» (Покупець), судом встановлено, що відповідно до його умов, сторони договору домовились про те, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується продати (передати у власність) Покупцеві, а Покупець зобов'язується купити (прийняти та оплатити) товари. Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що поставка здійснюється на підставі отриманого Постачальником замовлення. В замовленні має бути вказано найменування, одиниця виміру, загальна кількість та строки поставки. Пунктом 3.1 договору встановлено, що якість товарів, що поставляються за цим Договором, має в усьому відповідати технічним умовам, передбаченим цим Договором, і має бути підтверджена сертифікатом про якість заводу - виготовлювача або гарантійним листом Продавця. В той же час в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували реальність та товарність операцій, що передбачені договором, а саме замовлення та документи, що підтверджують якість товарів. Вказані документи також не буди вилучені співробітниками податкового органу при проведенні зазначеного вище обшуку, що підтверджується копіями описів документів, вилучених під час проведення обшуку. Крім того, з акту податкової перевірки позивача вбачається, що доводи відповідача про порушення ТОВ «Марсан Транс» податкового законодавства сформовані також на підставі акту від 25 вересня 2012 року № 1576/2200/37496130 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Тікрам», під час проведення якої встановлено відсутність у останнього транспортних засобів, придатних для надання експедиційних послуг та/або перевезення товарів згідно умов договорів, також не встановлено наявності основних засобів на балансі ТОВ «Тікрам», що у свою чергу дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання господарської діяльності з позивачем та іншими контрагентами. Таким чином, суд констатує відсутність належного документального підтвердження виконання зазначених господарських зобов'язань між ТОВ «Марсан Транс» та його контрагентом. Водночас, з урахуванням наведених положень законодавства, суд зазначає про те, що за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Марсан Транс» до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та такими, що не засновані на нормах права, оскільки не знайшли свого підтвердження відповідними первинними документами, оформленими у відповідності до наведених законодавчих вимог, та які відображають реальність господарських операцій, що є підставою для формування податкового обліку платника податків. Враховуючи зазначене, обґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки від 28 травня 2013 року № 1991/22-409/34901286 про порушення позивачем вимог податкового законодавства. З огляду на викладене,

Результат розгляду: denied