Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, визначивши третьою особою Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області, про визнання дій по несплаті йому недоплаченої до 05 травня 2013 року суми щорічної разової грошової допомоги у розмірі 3 725 грн. неправомірними, зобов»язання виплатити недоплачену щорічну разову грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком за період 2013 року з врахуванням раніше виплачених сум, що становить 3 725 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що має статус ветерана війни - учасника бойових дій, а тому на підставі ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що у 2013 році становила 894х5=4470 грн. Однак розмір допомоги у 2013 році йому виплачений відповідно до постанови КМУ «Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 745 грн., тобто не доплатив 3 725 грн. Вважає, що дії відповідача у виплаті зазначеної допомоги є неправомірними, тому звернувся до суду з позовом. Представник відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (переіменовано на Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації) позов не визнав, направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено здійснення виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених від мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 17 вказаного Закону фінансування витрат, пов»язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Невід»ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов»язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним із таких органів є КМУ, який згідно п.2 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про Кабінет Міністрів» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення». Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2013 році проводилася відповідно до Постанови КМУ від 13 березня 2013 року № 149 «Про Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Таким чином виплату щорічної допомоги до 5 травня проведено без порушень. тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області належним чином повідомлявся про розгляд справи (а.с.32), письмових заперечень проти позову не надіслав. Суддя, розглядаючи справу відповідно до ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику о сіб, які беруть участь у справі, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється ветераном війни- учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10 грудня 2003 року (а.с.4). Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Позивачу була призначена та виплачена щорічна допомога до 5 травня за період 2013 року, як учаснику бойових дій, у розмірі 745 грн. Відповідно до ч. І ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним із таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України „Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення. Таким чином, Кабінет Міністрів України, виконуючи Закон України про Державний бюджет на відповідний рік, здійснює видатки на реалізацію положень Закону в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення та акти міжнародного права. Так, згідно з ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2013 р. проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 149 «Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджена категорія ветерана війни - отримувача допомоги та встановлений чіткий розмір допомоги. Таким чином, здійснивши у зазначений період виплати допомоги у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, дії відповідачів були правомірними, на підставі та у спосіб, що визначений діючим законодавством України. Враховуючи, що позивачу призначено та здійснено виплати в розмірах, встановленому чинним законодавством, то вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Результат розгляду: denied