Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

У січні 2014 року позивач, [PERSON], звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області про визнання незаконною відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії. У позовній заяві позивач вказує на те, що відповідачем відмовлено їй в призначенні пенсії на пільгових умовах, мотивуючи це тим, що при зверненні за призначенням пенсії на пільгових умовах ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» не подано до територіального органу Пенсійного фонду України уточнюючу довідку про стаж роботи, яка дає право на пільгове забезпечення пенсії. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області в призначенні пенсії на пільгових умовах [PERSON] відповідно до п.п. «є» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та зобов'язано призначити позивачці пенсію на пільгових умовах на підставі п.п. «є» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 28.03.2012 року (з дня звернення із заявою про призначення такої). Стягнено з відповідача на користь позивачки сплаченого нею судового збору у розмірі 73,08 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.. Не погоджуючись із даним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вищевказану постанову суду, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і винести нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зокрема зазначає, що при зверненні за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» подає в орган Пенсійного фонду довідку про стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Також апелянт вказує на те, що судом неправильно стягнуто на користь позивачки сплаченого нею судового збору та витрат на правову допомогу. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка була безпосередньо зайнята на текстильному виробництві, на посадах прядильниці та оператора мотальних автоматів, які входять до Списку текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію на пільгових умовах. Посилання відповідача на відсутність уточнюючої довідки про стаж роботи, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення не тягне за собою відмови в призначенні пільгової пенсії. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до п.п. "є" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років. Згідно Списку текстильних виробництв і професій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 року, до текстильних виробництв і професій відносяться наступні професії: оператори прасувально-сушильних агрегатів, оператори гребенечесального обладнання, оператори канатних машин, оператори канатосукальних і мотузкових машин, оператори крутильного обладнання, оператори крутіння та витягування, оператори стрічкового обладнання, оператори мотального обладнання, крім високоавтоматизованого (автоматів типу "Мурата" і аналогічних), оператори м'яльно-чесальних машин, оператори обпалювального обладнання, зайняті обпалюванням пряжі з натурального шовку, оператори плетільних машин, оператори пряжесукальних машин, оператори розпушувально-тіпальних машин, оператори розкладальних машин (льняне виробництво), оператори рівничного обладнання, Оператори сукального обладнання, оператори полотновитягувальних машин, оператори чесального обладнання, включаючи виробництво, нетканих матеріалів, оператори чистильних машин, зайняті очищенням пряжі з натурального шовку, помічники майстрів при обслуговуванні машин підготовчих цехів прядильного виробництва, крутильних, прядильних, мотальних, сукальних, перемотувальних машин і ткацьких верстатів, прядильники, ставильники на ткацьких верстатах у кордовому виробництві, ткалі металевих і синтетичних сіток, зайняті виготовленням, металевих сіток, ткачі. Досягнувши віку з якого настає право для призначення пільгової пенсії, 28.03.2012 року, позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії. Управлінням Пенсійного фонду прийнято рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії, посилаючись на відсутність уточнюючих довідок про характер виконуваної роботи. Відповідно до ст.62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Як видно з копії трудової книжки (а.с.7), архівних довідок Долинської районної державної адміністрації та ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» (а.с.9-18) в матеріалах справи, позивачка у період з 01 вересня 1977 року по 15 липня 1978 року навчалась у Тернопільському технічному училищі №2, з 24 липня 1978 року по 22 листопада 1980 року працювала на посаді - знімальниця прядива по 3-му розряді в прядильному цеху №2, з 01 квітня 1981 року прийнята на роботу в прядильний цех прядильницею 5-го розряду, 01 квітня 1988 року їй присвоєно професію оператора мотальних автоматів, та 13 листопада 2001 року звільнено з роботи за погодженням сторін. Виходячи з матеріалів справи та підсумовуючи вищенаведене, позивачка досягла 50-ти річного віку, його загальний стаж роботи складає понад 23 роки, з них понад 20 років робітницею текстильного виробництва. А відтак, [PERSON] має передбачений чинним законодавством необхідний стаж роботи прядильницею, який дає їй право на призначення на пільгових умовах пенсії за віком, досягла віку, з якого така пенсія може бути призначена, а тому відмова відповідача в призначенні позивачці пільгової пенсії є безпідставною. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково вирішено питання щодо стягнення з управління Пенсійного фонду в Долинському районі на користь позивачки судових витрат на правову допомогу та зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік у розмірі 1218 грн. З таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що компенсація витрат на правову допомогу не повинна перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати, тобто 487,2 грн. Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити.

Результат розгляду: partial