Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа - підприємець [PERSON] з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у податкового органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваного наказу на підставі п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки в скарзі споживача немає прямої вказівки на порушення вимог законодавства саме ФОП [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з мотивів викладених в письмових запереченнях та додаткових запереченнях проти позову. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача та представника відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України). Згідно положень п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування. Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Судом встановлено, що начальником Головного управління Міндоходів в Тернопільській області був виданий наказ №240 від 30.09.2013 "Про проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON]". Як вбачається із змісту наказу №240 від 30.09.2013 підставою для проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON] вказано п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (а.с. 5). Посадовими особами Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на підставі направлень на право проведення перевірки від 30.09.2013 року №234, №235 та наказу №240 від 30.09.2013 здійснено фактичну перевірку ФОП [PERSON], за результатами якої складено акт №13/19-00-17-02-20/[NUMBER] від 10.10.2013 (а.с.7). Представнику ФОП [PERSON] при проведенні перевірки було вручено копію наказу про проведення перевірки та направлення на проведення перевірки. Позивачем було допущено посадових осіб ГУ Міндоходів у Тернопільській області до проведення перевірки, за наслідками якої було складено відповідний акт перевірки. Під час проведення перевірки, зокрема було встановлено підприємців, які здійснюють свою діяльність за адресою Ст. Бандери, 72, міні ринок "Новий +", що відображено в акті перевірки. За наслідками перевірки податковим органом не було прийнято жодних рішень, які б порушували права, свободи та інтереси ФОП [PERSON] Як вбачається з пояснень представників сторін та доказів наявних в матеріалах справи підставою для призначення фактичної перевірки ФОП [PERSON] та винесення наказу №240 від 30.09.2013 став лист Тернопільської обласної громадської організації "Тернопільські підсумки" №39 від 10.09.2013 на ім'я начальника ГУ Міндоходів у Тернопільській області (а.с. 18). Зі змісту вказаного листа слідує, що 09.09.2013 продавцем торгового відділу (ковбаси та інші продукти з м'яса було реалізовано громадянці [PERSON] "ковбасу "Казкова" сорт перший, виготовлено 21.08.2013, спожити до 05.09.2013". Враховуючи викладене ТОГО "Тернопільські підсумки" просив провести перевірку торгового відділу (ковбаси, та інші продукти з мяса), що знаходиться на куті вулиць С.Бандери, 72 та Слівенської, ринок "Новий +", з центрального входу зліва 2 ряд, 2,3 місце, в частині наявності договорів між власником та продавцем та на предмет сплати податків. Як вбачається із свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER] виданого ФОП [PERSON] 07.05.2012 (а.с. 9), видом господарської діяльності позивачки є "Здавання в оренду власного нерухомого майна". За наведених обставин, суд приходить до висновку, що виходячи з аналізу п.п. 8.2.3 п. 8.2 ст. 8 Податкового кодексу України підставою для проведення фактичної перевірки платника податків є письмове звернення покупця (споживача) про порушення саме цим платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування. Разом з тим, з листа ТОГО "Тернопільські підсумки" не слідує, що громадянка [PERSON] придбавала товари саме у ФОП [PERSON] та скарга стосувалась саме цього платника податків. Таким чином, суд приходить до переконання, що у ГУ Міндоходів у Тернопільській області були відсутні правові підстави для проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON] та винесення наказу №240 від 30.09.2013. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Видання керівником податкового органу наказу про призначення перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обовязків у платника податків, щодо якого прийнято рішення про проведення перевірки. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а отже є актом у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України. В той же час саме видання наказу не створює небезпеки інтересам відповідного платника податків, не порушує права, свободи та інтереси платника, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідно для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обовязкових платежів. Таким чином, суд відзначає, що на момент розгляду справи судом відсутнє порушене право позивачки внаслідок вчинення дій податковим органом щодо здійснення фактичної перевірки та прийняття наказу на проведення фактичної перевірки, оскільки на момент звернення з позовом до суду контрольні заходи податковим органом вже були проведені та складено акт перевірки. В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.» В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію. Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. За наведених обставин суд приходить до переконання, оскільки позивачкою самостійно було допущено посадових осіб податкового органу до проведення перевірки на підставі оскаржуваного акту, на момент звернення з позовом до суду фактична перевірка податковим органом вже була проведена та складено акт перевірки, у зв'язку з чим наказ №240 від 30.09.2013, який є індивідуальним актом одноразового застосування, вичерпав свою дію, а отже відсутні порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивачки при винесенні оскаржуваного наказу, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Результат розгляду: denied