Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Прокурор Жовтневого району м. Маріуполя в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, третя особа: [PERSON] про скасування рішення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що перевіркою встановлено, що за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11794201 від 29.10.2013р. державну реєстрацію здійснено 15.08.2013р. на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.01.2005 у справі № 2-565/04. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8894707 від 04.09.2013р. нежитлове приміщення №18 у буд 54/46 по пр. Леніна складається з кімнат 1-6 та сходів літ."а". Позивач зазначає, що вказаним судовим рішенням до нежитлового приміщення №18 не включено конкретні кімнати та сходи літ. "а". Матеріали інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення [ADDRESS] містять журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, відповідно до якого, станом на 10.11.2005, нежитлове приміщення складається з кімнати 1-6. План нежитлового приміщення №18, згідно якого сходи літ. а відносяться до вказаного приміщення, складено лише 05.08.2013р. Посилаючись на ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», позивач вважає, що прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення №18 у буд. 54/46 по пр. Леніна у м. Маріуполі не відповідає вимогам діючого законодавства. На підставі викладеного, з урахуванням змінених позовних вимог, позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення [ADDRESS], яке складається з кімнат 1,2,3,4,5,6 та сходів літ. "а" відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №15635367 від 28.12.2013р. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не надавав. Представник позивача до судового засідання не з*явився, заяв щодо відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надавав, надав письмові пояснення, відповідно до змісту яких просив скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на відповідне нежитлове приміщення. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала письмові заперечення по справі (а.с. 88-91). Заслухавши пояснення прокурора та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з п. п. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, ч.4 ст.8 КАС України встановлено, що забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Згідно з ч. 2 ст 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 401/201 (далі-Положення), Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Укрдержреєстр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра юстиції України. Таким чином, відповідач є суб'єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені обов'язки щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2-565/04р. від 12.01.2005р. визнано за [PERSON] право власності на реконструйоване нежитлове приміщення без офіційного дозволу органів місцевого самоврядування, що розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області 27.12.2005р. рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.01.2005р. скасовано, справу направлено для розгляду в суд першої інстанції (а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2-74/06 від 25.10.2006р. визнано за [PERSON] право власності на нежиле приміщення, реконструйоване із жилої квартири, розташоване в [ADDRESS], загальною площею 49,80 кв.м. з окремо облаштованим входом з вулиці Артема (а.с. 11-16). Згідно висновків будівельно-технічної експертизи, складеної 12.01.2005р. реконструйоване нежитлове приміщення під закусочну, що належить [PERSON], у будинку [ADDRESS] відповідає Правилам пожежної безпеки в Україні та будівельним нормам та правилам ДБН 360-92** «Міськбудівництво. Планування та забудова міських і сільських поселень», ДБН В.2.2-9-99 «Суспільні будівлі та споруди», СНиП 2.08.01-89 «Житлові будівлі». 03.03.2005р. було затверджено висновок про технічну можливість перепланування нежитлових приміщень квартири №18 в житловому домі по пр. Леніна № 54/46 в Жовтневому районі м. Маріуполя під закусочну (а.с. 176). Згідно висновків будівельно-технічної експертизи, складеної 25.05.2006р., квартира [ADDRESS] відповідає Правилам пожежної безпеки в Україні та будівельним нормам та правилам ДБН 360-92** «Міськбудівництво. Планування та забудова міських і сільських поселень», ДБН В.2.2-9-99 «Суспільні будівлі та споруди» (за виключенням п. 3.3-відсутній тамбур при вході), ДБН В.2.2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення» відступлення в частині тамбуру на вході не складає погрози для життя людини та подальшій експлуатації цього приміщення. Квартира [ADDRESS] не відповідає ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення» як житлове приміщення. 09.01.2007р. затверджено довідку № 118 про земельну ділянку (а.с. 183), відповідно до якої з землекористувачем (ПП [PERSON]) укладений договір на оформлення правовстановлюючих документів. 01.02.2007р. було затверджено архітектурно-технічний паспорт об'єкта архітектури «Проект реконструкції нежитлового приміщення під закусочну по [ADDRESS]» (а.с. 170-175). 14.02.2007р. Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради разом з іншим було затверджено акт державної приймальної комісії від 31.01.2007р. про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів: закусочна, загальною площею 57,0 м2 після реконструкції нежитлових приміщень на [ADDRESS] (а.с. 179,180-182). 15.08.2013р. третьою особою до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було надано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 65), про що було сформовано відповідну картку прийому заяви № 5008288 (а.с. 89). Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 5012125 від 15.08.2013р. (а.с. 86), Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області вирішив провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за відповідною адресою. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7998292 від 15.08.2013р. (а.с. 87-88) підтверджено, що власником вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що набула право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2-565/04 від 12.01.2005р. Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 29.10.2013р. (а.с. 7) підтверджено, що державна реєстрація права власності на спірний об'єкт відбулася 15.08.2013р. Заявою про несення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2013р. (а.с. 90) зазначено, що необхідно додати в опис об*єкта сходи літ. А. Рішенням про внесення змін до запису Державного реєстратору речових прав на нерухоме майно № 5554432 від 04.09.2013р. (а.с. 109) вирішено внести відповідні зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8894707 від 04.09.2013р. (а.с. 8) підтверджено, що власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що набула право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2-565/04. Опис об'єкта нерухомого майна: нежитлове приміщення, вбудоване в багатоквартирний житловий будинок літ. А-5, що складається із кімнат 1,2,3,4,5,6 та сходів літ. "а". 28.12.2013р. третьою особою до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було надано заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 65), про що було сформовано відповідну картку прийому заяви № 5008288 (а.с. 89). Рішенням про внесення змін до запису Державного реєстратору речових прав на нерухоме майно № 9637657 від 28.12.2013р. (а.с. 131) вирішено внести відповідні зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15635367 від 28.12.2013р. (а.с. 39) підтверджено, що власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що набула право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2-74/06 від 25.10.2006р. Довідкою Жовтневої ОДПІ м Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 27.01.2014р. (а.с. 187), наданою [PERSON] підтверджено, що заборгованість по земельному податку станом на 27.01.2014р. відсутня, тобто [PERSON] своєчасно сплачувала земельний податок за право користування цією земельною ділянкою. З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вiд 01.07.2004р. №1952-IV (далі за текстом - Закон України №1952) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (далі за текстом - Порядок №703), який був чинний на момент здійснення правовідносин, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141. Згідно ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України №1952, державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі: рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.7 ст.16 Закону України №1952, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. У відповідності до вимог статті 15 Закону України №1952 державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться згідно встановленого порядку. Згідно п.1 Порядку №703, який був чинний на момент здійснення правовідносин, цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п.2 Порядку №703 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Відповідно до ст.16 Закону №1952, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Для реалізації прав та обов'язків, що виникли на підставі вищевказаних судових рішень, третя особа звернулася до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції з питання реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, з питання внесення відповідних змін до Державного реєстру. Як вже було зазначено вище, рішенням Державного реєстратора № 5012125 від 15.08.2013р. було зареєстровано право власності на спірне приміщення за [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-565/04р. від 12.01.2005р., рішенням Державного реєстратора № 5554432 від 04.09.2013р. було внесено зміни до опису об'єкта нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, вбудоване в багатоквартирний житловий будинок літ. А-5, що складається із кімнат 1,2,3,4,5,6 та сходів літ. "а". Вказане рішення суду було скасовано ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27.12.2005р. Проте суд зазначає, що рішенням Державного реєстратора № 9637657 від 28.12.2013р. було внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: підтверджено, що власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що набула право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2-74/06 від 25.10.2006р., а не №2-565/04р. від 12.01.2005р. Таким чином, вищезазначеним рішенням Державний реєстратор вніс зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що стосуються належних підстав набуття права власності на спірний об*єкт, а саме: зазначив рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2-74/06 від 25.10.2006р. Відповідно до п. 38 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, державний реєстратор вносить зміни до записів Державного реєстру прав у разі допущення технічної помилки; зміни відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта цього права, інші речові права та суб'єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав. Аналізуюючи вищевикладене положення, суд вважає, що Державним реєстратором правомірно було внесено зміни до запису про нерухоме майно, право власності на суб'єкта (субєктів) цього права за номером розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об*єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 133408614123. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Судові рішення інших держав є обов'язковими до виконання на території України за умов, визначених законом, відповідно до міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Суд звертає увагу, що рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.10.2006р., яке не змінено та не скасовано на час розгляду справи, містить відомості про те, що [PERSON] виділено в користування земельну ділянку, на якій розташовано ступеньки при вході в квартиру. Аналогічні відомості містить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8894707 від 04.09.2013р. З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи позивача про те, що вищевказаним судовим рішенням до нежитлового приміщення [NUMBER] не включено конкретні кімнати та сходи літ."а" є необґрунтованими. Таким чином, виходячи із заявлених підстав позову, які зазначені прокурором у позовній заяві при зверненні до суду, вищенаведених правових норм та досліджених обставин, а також враховуючи приписи ст. 11 КАС України, суд вважає, що викладені прокурором доводи в обгрунтування підстав позовної заяви не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати присудженню не підлягають.

Результат розгляду: denied