Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

16 грудня 2013 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]А.) до Одеського апеляційного адміністративного суду (далі - відповідач, ОААС) з позовними вимогами про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. З урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог просить суд: - визнати бездіяльність Одеського апеляційного адміністративного суду по невчасної за межами строків передбачених КАС України реєстрації адміністративної справи №2117/2-а-9182/11 та її розгляду - неправомірною; - винести окрему ухвалу в зв'язку з наданням недостовірних даних в запереченні на адміністративний позов та направити до правоохоронних органів відповідну інформацію. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначив, що ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2011 року в справі №2117/2-а-9182/11 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] в порядку цивільно-процесуального кодексу України. 10 січня 2013 року зазначену ухвалу суду оскаржено в апеляційному порядку. 22 лютого 2012 року апеляційна скарга надійшла до ОААС, але в установленому порядку не була зареєстрована в автоматизованій системі «Документообіг адміністративних судів». 23 квітня 2012 року за вхідним номером 72860 справу за №2117/2-а-9182/11 зареєстровано в даній автоматизованій системі, що є порушенням вимог чинного законодавства. До моменту звернення позивача до суду адміністративна справа не розглянута по суті, процесуальні рішення на адресу позивача ОААС не надсилались. З посиланням на ст.19, 40 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст.ст. 189, 190 КАС України обґрунтовує необхідність постановлення судового рішення про визнання бездіяльності неправомірною. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув, але 10 січня 2014 року надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. 10 січня 2014 року відповідачем подано заперечення на адміністративний позов, в яких ОААС поти позову заперечує з таких підстав. 23 квітня 2012 року була зареєстрована апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області в справі №2117/2-а-9182/11. В той же день апеляційна скарга була зареєстрована, розподілена електронною системою документообігу «Діловодство спеціалізованого суду» та передана судді-доповідачу Потапчуку В.О. Ухвалою суду від 23 квітня 2012 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 лютого 2012 року [PERSON] листом на адресу голови ОААС повідомив, що Новокаховський міський суд Херсонської області 03 лютого 2012 року направив матеріали справи 2117/2-а-9182/11 до апеляційної інстанції, просив повернути апеляцію та матеріали до апеляційного суду Херсонської області та повідомити про рух справи 2117/2-а-9182/11. Лист отримано судом 22 лютого 2012 року. У відповідь 23 лютого 2012 року ОААС листом №Ф-244 701 на адресу [PERSON] повідомив, що за даними автоматизованої системи «Документообіг адміністративних судів» справи №2117/2-а-9182/11 станом на 22 лютого 2012 року не зареєстровано. Справи на дату 22 лютого 2012 року в провадженні ОААС не було. 15 березня 2012 року [PERSON] нарочно доставив в ОААС лист яким повідомив, що Новокаховський міський суд Херсонської області 03 лютого 2012 року направив матеріали справи 2117/2-а-9182/11 до апеляційної інстанції, просив повернути апеляцію та матеріали до апеляційного суду Херсонської області та повідомити про рух справи 2117/2-а-9182/11. У відповідь 25 квітня 2012 року ОААС листом №Ф-244/2 1555 на адресу [PERSON] повідомив, що за даними автоматизованої системи «Документообіг адміністративних судів» справа №2117/2-а-9182/11 зареєстрована 23 квітня 2012 року за вхідним номером 72860, автоматичним розподілом справу розподілено на суддю - доповідача Потапчука В.О. 23 квітня 2012 року суддя Потапчук В.О. вирішуючи питання щодо прийняття апеляційної скарги [PERSON] в справі 2117/2-а-9182/11 ухвалив: відмовити у відкритті апеляційного провадження, матеріали справи направити до Апеляційного суду Херсонської області (а.с. 19). Ухвала з 23 квітня 2012 року знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень за №30717189. 14 травня 2012 року [PERSON] листом на ім'я судді Потапчука В.О. просив терміново повернути апеляцію та матеріали справи до Апеляційного суду Херсонської області. Відповідь на даний лист позивач не отримав. Правомірність дій ОААС при проведенні реєстрації апеляційної скарги та наявність підстав для винесення окремої ухвали та направлення інформації до правоохоронних органів є предметом розгляду в даній справі. При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного. Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства (ст.1 КАС України). Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України). Порядок прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції передбачений статтею 189 КАС України. Адміністративна справа реєструється у день її надходження до адміністративного суду апеляційної інстанції в порядку, встановленому частиною третьою статті 151 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження (ч.1,2 ст.189 КАС України). Отримавши 23 квітня 2012 року апеляційну скаргу, суддя доповідач ухвалою від 23 квітня 2012 року відмовив у відкритті апеляційного провадження. Згідно з преамбулою до Закону України «Про доступ до судових рішень», цей Закон визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Цим Законом регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (ст.1 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Будь-які обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України не допускаються, крім випадків, визначених цим Законом (ч.1,3,4 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Ухвала ОААС від 23 квітня 2012 року знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за №30717189. Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України. Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права. Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) " Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження ". Вирішуючи питання стосовно застосування ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04, §63,64) суд в п.63 зазначає, що «стаття 13 Конвенції прямо виражає обов'язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування», а в п.64 звертає увагу, що «Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.» Особа має право звернутись до суду з відповідним позовом та отримати захист свого права, виходячи з характеру заявленого позову та встановлених судом фактичних обставин справи. Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) зазначено, що «Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13 травня 1980)». В даному випадку апеляційна скарга в день її надходження та реєстрації в автоматизованій системі «Діловодство адміністративного суду» розглянута суддею-доповідачем, ухвала в той же день викладена для вільного доступу відповідно чинного законодавства, а тому права позивача не були порушені. Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали то така вимога не може бути позовною вимогою в розумінні КАС України, порядок та підстави постановлення окремої ухвали врегульовані статтею 166 КАС України. Тому суд відмовляє позивачу в задоволенні цієї позовної вимоги. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про визнання дій відповідача неправомірними. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі вимог частини 3статті 160 КАС України, в судовому засіданні 14 січня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Результат розгляду: denied