Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з даним адміністративним позовом та просила зобов*язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надати їй обґрунтовану довідку про розмір нарахованої та виплаченої їй суми щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1996р. по 2013р. включно, визнати протиправною бездіяльність та зобов*язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м.Києва та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити їй щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 3-х мінімальних заробітних плат в порядку і на умовах, визначених положеннями ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 1996р. по 2013р. включно, що дорівнює 51 розмірам мінімальних заробітних плат; зобов*язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м.Києва та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в подальшому нараховувати та виплачувати їй щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 3-х мінімальних заробітних плат в порядку і на умовах, визначених положеннями ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що має категорію 1 як особа, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АС, оскільки в 1986р. була евакуйована із зони відчуження, у зв*язку з чим у відповідності до ст.48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 3-х мінімальних заробітних плат. Оскільки зазначений вид соціальної виплати виплачувався їй в зазначений період часу в меншому розмірі, ніж передбачено вказаним законом, просить перерахувати їй розмір та здійснити відповідні виплати за період 1996р. по 2013р. і виходячи з прожиткового мінімуму непрацездатних осіб. Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, законність своїх дій і пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до адміністративного суду (а.с. 14-16, 18-20 - заперечення). Вивчивши матеріали справи, суддя вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 8 - копія паспорту) і має Категорію 1 як особа, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, що стверджується посвідченням Серії [NUMBER] від 21.01.2005р. (а.с. 9 - копія посвідчення і вкладки до нього). Позивачка є пенсіонером за віком (а.с. 9 - копія пенсійного посвідчення) і перебуває на пенсійному обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинського району м.Києва з 01.07.2000р., отримує компенсаційні виплати згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи ЧАЕС, але письмові докази про це в матеріалах справи відсутні. 21.11.2013р. позивачка звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м.Києва із заявою про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але отримала відмову від 26.11.2013р. (а.с. 7 - копія листа), яку вважає протиправною. Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. У відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ЧАЕС ІІІ групи складає 3 мінімальні заробітні плати. До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать, зокрема, видатки на держані програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (пункт 17 ст.87 Бюджетного кодексу України). Стаття 4 Бюджетного кодексу України зазначає, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетному кодексу та закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Частиною 3 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013р. норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Конституційний Суд України в рішенні №20-рп/2011 зазначив, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини 1 ст.4 Бюджетного кодексу України. Тобто, суди при розгляді справ щодо соціального захисту право громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. Рішення Конституційного Суду України є обов*язковим до виконання на території України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р., у серпні 2013р. за 2013р. позивачці була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 90 грн., тобто, відповідно до діючого законодавства. Правових підстав для її перерахунку судом не встановлено. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, аналізуючи обґрунтування позову позивачкою і заперечення проти нього відповідачів, суд приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачці щорічної допомоги на оздоровлення згідно з положеннями ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в період 2013р. відповідачі діяли відповідно до вимог діючого законодавства, у зв*язку із чим їх дії є законними, а позов в цій частині не підлягає задоволенню по суті. Вирішуючи питання щодо дотримання позивачкою строку звернення до адміністративного суду, суддя приходить до наступного. Згідно частини 2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У відповідності до частини 1 ст.102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений … за клопотанням особи, яка бере участь у справі. При цьому, позивачка вважає, що до спірних правовідносин строк звернення до адміністративного суду, визначений ч.2 ст.99 КАС України, застосуванню не підлягає, оскільки спірні правовідносини, на її думку, випливають із спричинення їй ядерної шкоди, відшкодування якої строками не обмежено. Але, із таким твердження позивачки суддя погодитися не може, оскільки таке твердження не ґрунтовано на матеріальному і процесуальному законі, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», законами України про Державний бюджет України на відповідні роки та відповідними підзаконними актами. Позовні вимоги [PERSON] охоплюють строк із 1996р. по 2012р., крім 2013р., за який позивачці в позові відмовлено по суті, тобто поза межами річного строку звернення до адміністративного суду, правових підстав для поновлення даного строку судом не встановлено, у зв*язку з чим в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити у зв*язку із пропуском встановленого ч.2 ст.99 КАС України річного строку звернення до адміністративного суду.

Результат розгляду: denied