Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Допомога" з адміністративним позовом до Відділу Держземагенства у місті Тернополі про визнання нечинною відмови в проведенні державної реєстрації земельної ділянки та зобов'язати відповідача зареєструвати земельну ділянку площею 0,14 га за адресою: вул. Бродівська, м. Тернопіль, що перебуває у користуванні ПП «Допомога» на підставі договору оренди від 23.12.2010 року, завести поземельну книгу та видати витяг з Державного земельного кадастру щодо даної земельної ділянки. В судовому засіданні 05.03.2014 року представником позивача збільшено позовні вимоги, і згідно поданої заяви, позивач, окрім вищезазначеного, просить суд зобов'язати Відділ Держземагенства у місті Тернополі погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,14 га, розташованої по вул. Бродівська у м. Тернополі . Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 грудня 2013 року ПП «Допомога» звернулось до Відділу Держземагенства у м. Тернополі із заявою про реєстрацію земельної ділянки площею 0,14 га за адресою: вул. Бродівська, м. Тернопіль, право користування якою ПП «Допомога» отримало за договором оренди землі, укладеним із Тернопільською міською радою 23 грудня 2010 року на підставі рішення № 5/30/138 від 27 листопада 2009 року. Однак, 05 грудня 2013 року позивач отримав лист Відділу Держземагенства у м. Тернополі за вих. №02-10/672, в якому йому повідомлено про відмову в реєстрації земельної ділянки, у зв'язку з тим, що подана на погодження технічна документація не відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр». Така відмова в реєстрації земельної ділянки, на думку позивача, - є безпідставною. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши суду, що відмова у проведенні реєстрації земельної ділянки була надана у зв'язку з тим, що ПП «Допомога» не надало повного пакета документів необхідного для реєстрації земельної ділянки, - а саме, не надало оригіналу технічної документації, як це передбачено статтею 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», що, в свою чергу, і унеможливило реєстрацію земельної ділянки чи надання відмови у такій реєстрації за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Тому надана позивачу відмова - була правомірною. Просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників адміністративного процесу, суд встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільської міської ради №5/30/138 від 27 листопада 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення Приватному підприємству «Допомога» земельної ділянки площею 0,14 га для розташування закладу громадського харчування за адресою вул. Бродівська, м. Тернопіль. Після цього, 23 грудня 2010 року, на підставі вищезазначеного рішення №5/30/138 від 27 листопада 2009 року, між позивачем та Тернопільською міською радою було укладено відповідний договір оренди зелі, за умовами якого вказану земельну ділянку надано ПП «Допомога» в оренду терміном на п'ять років. Із прийняттям Закону України «Про державний земельний кадастр» виникла необхідність у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки за позивачем. У зв'язку з цим 03 грудня 2013 року ПП «Допомога» звернулось до відділу Держземагенства в м. Тернополі із заявою про реєстрацію вищезазначеної земельної ділянки. Проте, листом від 05 грудня 2013 року за вих.№02-10/672 Відділ Держземагенства у м. Тернополі відмовив позивачу в реєстрації земельної ділянки, мотивуючи таку відмову тим, що подані для здійснення державної реєстрації земельної ділянки документи не відповідають вимогам ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр». Як встановлено в судовому засіданні на підставі пояснень сторін, - невідповідність поданої позивачем документації полягала в тому, що при зверненні із заявою, ПП «Допомога» долучило не оригінал технічної документації, як це передбачено ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», а її копію. На думку позивача, така відмова відповідача у реєстрації земельної ділянки - є безпідставним обмеженням його прав як землекористувача, оскільки, як стверджує позивач, на момент звернення до Відділу Держземагенства у м.Тернополі з відповідною заявою оригінал документації із землеустрою позивачем був втрачений. Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що подана ним до заяви копія технічної документації повністю відповідає втраченому оригіналу. Такі твердження позивача ґрунтуються на тому, що після звернення ПП «Допомога» до розробника даної технічної документації - КП «Земельно-кадастрове бюро» із запитом про отримання дублікату технічної документації, позивач отримав відповідь за вих. №03 від 17.01.2014 року, згідно якої повідомлено, що у 2011 році на замовлення ПП «Допомога» комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» було виготовлено у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки, розташованої по вул. Бродівська у м. Тернополі, однак, станом на даний час виготовлення дублікату такої технічної документації - не виявляється можливим, у зв'язку з чим позивачу направлено засвідчену копію такої технічної документації, яка повністю відповідає оригіналу. Крім того, позивач зазначає, що листом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.02.2014 року №1308/08 підтверджується те, що інформація щодо скасування рішення міської ради від 27.11.2009 року №5/30/138 від 27 листопада 2009 року - відсутня. Зазначений договір оренди землі від 23 грудня 2010 року не розривався та право користування даною земельною ділянкою - не припинялося. У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що єдиним належним способом захисту його права і було звернення до суду із даним позовом, оскільки реалізувати надане йому законом право погодити технічну документацію із землеустрою та зареєструвати вищезазначену земельну ділянку у інший спосіб, - він не має можливості. В ході розгляду справи судом оглянуто та досліджено ряд доказів, наданих на обґрунтування правової позиції осіб, які беруть участь у справі. Зокрема, судом оглянуто та досліджено ряд документів, отриманих позивачем під час розгляду даної справи від Тернопільської міської ради в належним чином завірених копіях, із відміткою про знаходження оригіналів таких документів в Тернопільській міській раді. Серед іншого, за участю представників обох сторін - судом досліджено також і наданий для огляду оригінал технічної документації, розроблений на замовлення ПП «Допомога» комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро», та встановлено, що наявна в матеріалах справи копія - повністю відповідає оглянутому судом оригіналу. Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові та в письмових запереченнях, надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, - з огляду на наступне. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним Кодексом України від 25.10.2001 №2768-III. Так, згідно з частинами 1,2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Згідно зі статтею 195 Земельного кодексу України основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: а) забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; б) застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; в) запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності. Відповідно до статті 204 Земельного кодексу України - уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів ведеться Державний земельний кадастр. Порядок ведення Державного земельного кадастру врегульовано Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VI та Порядком ведення земельного кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (надалі по тексту - Порядок №1051). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно цієї ж статті державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Статтею 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор здійснює, зокрема, реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Частинами 2 та 4 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: - заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; - оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; - документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; - документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Частиною 5 та 6 Закону № 3613-VІ передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; - невідповідність поданих документів вимогам законодавства; - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Частиною 8 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»передбачено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. Статтею 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі, зокрема витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру. На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, власник (власники) та користувачі земельної ділянки або уповноважені ними особи. Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, який містить аналогічні норми. Так, пунктом 9 Порядку №1051 визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення. Згідно зі статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 109 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою зокрема власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Також, відповідно до пункту 67 Порядку №1051 внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до підпункту 110, 111 Порядку №1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. Як зазначає відповідач у своїх поясненнях від 11.03.2014 року, - єдиною підставою для відмови Відділом Держземагенства у м. Тернополі у реєстрації земельної ділянки була відсутність оригіналу технічної документації із землеустрою та електронного файлу документації з землеустрою. З даного приводу суд звертає увагу на наступне. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, якою затверджено Порядок ведення земельного кадастру, установлено, що: - у разі, коли до набрання чинності цією постановою документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, розроблена, але не затверджена рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування, - внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до Порядку (абзац другий пп.1 п. 2); - у разі, коли до набрання чинності цією постановою кадастрові номери земельним ділянкам на підставі відповідних заяв замовників документації із землеустрою або уповноважених ними осіб не визначені, такі кадастрові номери присвоюються земельним ділянкам відповідно до Порядку (абзац третій пп. 1 п. 2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 726). - облік кількості та якості земель ведеться до 2015 року в порядку та за формами, що діють на день набрання чинності цією постановою (пп. 2 п. 2). Пунктом 3 самого Порядку №1051 встановлено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру, кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Відповідно до статті 21 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: - на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; - на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; - на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості вносяться одночасно до документів Державного земельного кадастру у текстовій та графічній формі. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно. Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина 3 статті 79-1). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 79-1). Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частина 7 статті 79-1). Судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення Приватному підприємству «Допомога» земельної ділянки площею 0,14 га для розташування закладу громадського харчування за адресою вул. Бродівська, м. Тернопіль - був затверджений рішенням Тернопільської міської ради №5/30/138 від 27 листопада 2009 року. Окрім того, судом також встановлено, що дана земельна ділянка за місцем її розташування вже має кадастровий номер (№61101000000201140062), який, відповідно, був визначений на підставі відповідної документації із землеустрою, серед якої під час присвоєння земельній ділянці відповідного кадастрового номера обов'язково мали бути: документи щодо визначення умов надання земельної ділянки щодо її цільового призначення, оцінки, кількісних та якісних характеристик згідно із дозволом на розроблення документації із землеустрою, дані обмінного файлу - документації із землеустрою; дані про земельну ділянку - черговому кадастровому плану. Присвоєння вказаній земельній ділянці кадастрового номера підтверджується також і складеним з метою виконання рішення міської ради №5/30/138 від 27.11.2009 року актом встановлення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 14.04.2011 року. Вказаний акт складений начальником відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради та директором КП «Земельно-кадастрове бюро», і, як вбачається з даного акту - межі земельної ділянки, орендованої ПП «Допомога», були погоджені без жодних заперечень. Таким чином, усі відомості про земельну ділянку, яка вже має присвоєний кадастровий номер на підставі виготовленої у встановленому законом порядку технічної документації із землеустрою, - обов'язково мають бути внесені до Державного земельного кадастру. При цьому, суд відмічає, що на момент виготовлення у 2011 році такої технічної документації, - законодавством не було передбачено необхідності виготовлення електронного документу, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель, які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру. Таким чином, вказана земельна ділянка - є сформованою, та підлягала реєстрації відповідно до технічної документації із землеустрою та відповідної заяви. Вирішуючи дану справу в частині, що стосується вимог позивача про визнання недійсною відмови у здійсненні реєстрації земельної ділянки, наданої відповідачем листом від 05 грудня 2013 року за вих. №02-10/672, - то суд приходить до висновку, що в задоволенні таких вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Як вже було зазначено вище, відмова відповідача - була пов'язана з тим, що позивачем при зверненні із заявою не було подано технічної документації в оригіналі, і відповідач - не вправі був здійснювати реєстрацію земельної ділянки за копією такої документації. Відповідно до статті 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству. Враховуючи положення статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - суд приходить до висновку, що мотиви відмови у проведенні реєстрації земельної ділянки, які були визначені відповідачем у листі від 05 грудня 2013 року за вих. №02-10/672, - були правильними, в той час, як сама відмова не була оформлена належним чином у формі відповідного рішення. Частиною 3 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що позивачем у даному позові питання про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо неоформлення у встановленому законом порядку відмови в реєстрації вказаної земельної ділянки, - не порушується. Тому, дане питання, в силу вимог статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, - судом не досліджувалось та не вирішувалось, оскільки таке питання підлягає вирішенню в окремому порядку, та його оцінка - не може бути покладена в основу судового рішення за наслідками розгляду саме даного спору, підстави для звернення до суду з яким позивач визначив самостійно. Тому, виходячи зі змісту заявлених вимог, - суд приходить до переконання про неможливість визнання нечинною відмови відділу Держземагенства у місті Тернополі, викладеної листі від 05 грудня 2013 року за вих. №02-10/672, оскільки форма такої відмови - не дає можливість визначити її як рішення суб'єкта владних повноважень, яке може бути визнати неправомірним (із подальшим скасуванням чи визнанням нечинним), в розумінні визначення такого рішення, закріпленого положеннями КАС України. Суд звертає увагу на те, що норми Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення земельного кадастру №1051, - не передбачають права відповідача самостійно вирішувати питання про можливість здійснення реєстрації земельної ділянки за копіями документів, тобто, можливості самостійної оцінки відповідачем умов, які перешкоджають заявнику надати необхідні для здійснення реєстрації документи в тій формі, яка передбачена законом. А тому, оскільки відповідач при розгляді заяви позивача позбавлений були можливості здійснити перевірку відповідності копії поданої позивачем технічної документації, - то суд приходить до переконання, що відповідач правомірно не зробив самостійної і беззаперечної оцінки копій таких документів. Поряд з цим, суд підкреслює, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. В силу вимог закону, повноваженнями щодо надання оцінки обставинам, зі встановленням реальної наявності умов для здійснення реєстрації земельної ділянки та відсутності при цьому перешкод, які б могли призвести до порушення прав чи інтересів інших осіб, - наділений суд при розгляді відповідної справи. Як вже було зазначено вище, при розгляді даної справи судом оглянуто та досліджено ряд документів, отриманих позивачем під час розгляду даної справи від Тернопільської міської ради в належним чином завірених копіях, із відміткою про знаходження оригіналів таких документів в Тернопільській міській раді. І, за участю представників обох сторін судом досліджено також і наданий для огляду оригінал технічної документації, розроблений на замовлення ПП «Допомога» комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро. При цьому, встановлено, що наявна в матеріалах справи копія технічної документації, аналогічна тій, яка подавалась позивачем при зверненні із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, - повністю відповідає оглянутому судом оригіналу. При розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, поза увагою суду не можуть залишитись наступні положення чинного законодавства. Так, частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Право на справедливий судовий розгляд (рішення Суду у справі Sokurenko and Strygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20.07.2006) включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні (рішення Суду у справі Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28.02.2008). Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд - є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У відповідності до статті 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним Кодексом України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до частини 13 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. В ході розгляду даної справи, - сторонами не надано, а судом не здобуто доказів того, що розроблена технічна документація із землеустрою, копія якої долучена до позову та відповідність копії якої оригіналу перевірена та підтверджена судом, - порушує земельне законодавство та рішення Тернопільської міської ради, на виконання якого вона виготовлена. А тому, встановлені вище обставини дають підстави для висновку, що зважаючи на відсутність можливості подачі позивачем оригіналу технічної документації, здійснення погодження технічної документації за поданою до заяви копією технічної документації, повна відповідність якої оригіналу перевірена та підтверджена судом, та подальша реєстрація земельної ділянки - не суперечитиме вимогам чинного законодавства. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку. Пунктом 49 Порядку №1051 передбачено, що поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107 - 137 цього Порядку. Згідно із підпунктом 1 пункту 162 Порядку №1051 відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі витягу з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру. Підпунктом 1 пункту 165 Порядку передбачено, що надання відомостей Державного земельного кадастру відповідно до пунктів 162 і 163 цього Порядку здійснюється на платній основі, крім випадків видачі Державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки. Відтак, оскільки основною метою адміністративного судочинства є прийняття рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин, - то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання Відділу Держземагенства у місті Тернополі погодити Приватному підприємству "Допомога" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,14 га, розташованої по вул. Бродівська у м. Тернополі (проект землеустрою щодо відведення якої затверджений рішенням Тернопільської міської ради №5/30/138 від 27.11.2009 року), також зобов'язання відповідача зареєструвати вказану земельну ділянку за Приватним підприємством «Допомога», завести поземельну книгу та видати витяг з Державного земельного кадастру щодо даної земельної ділянки. В даному випадку, прийняття судом такого рішення, є по своїй суті - способом реалізації прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права, не лише з боку суду, але й з боку відповідача, оскільки, за відсутності можливості подання оригіналу технічної документації, яка була виготовлена у визначеному законом порядку, позивач не зможе реалізувати своє право на реєстрацію земельної ділянки. При цьому, вчинення відповідачем визначних вище дій, - за вищевстановлених судом обставин, - не порушуватиме нічиїх прав та законних інтересів, сприятиме реалізації прав, свобод та інтересів позивача, відповідатиме конституційному принципу обов'язковості судових рішень та положенням статті 19 Конституції України. Виходячи з усього вищенаведеного, оцінивши докази, надані сторонами, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, з урахуванням вимог, встановлених частиною третьою статті 2 КАС України, виходячи з системного аналізу усіх вищенаведених положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, - суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у спосіб, визначений вище.

Результат розгляду: partial