Рішення адміністративного суду від 2014-04-02 00:00:00+03

Правобережний районний центр зайнятості м. Запоріжжя (далі - позивач або Правобережний РЦЗ) звернувся з адміністративним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у своїх поясненнях зазначила, що громадянка [PERSON] приховала від спеціалістів Правобережного РЦЗ факт отримання винагороди від ПП «Славутич-Тара» за надані послуги на підставі цивільного-правового договору у період з 11.07.2013 по 31.07.2013, просить стягнути з відповідача виплачену допомогу по безробіттю за цей час, як таку, що отримана незаконних шляхом. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову чи будь-яких заяв до суду не надіслала, у зв'язку з чим суд, відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2012 до Правобережного РЦЗ звернулась [PERSON] для сприяння у працевлаштуванні. В поданій заяві відповідач просила до вирішення питання про працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. У заяві також зазначено, що у даний час відповідач не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує (а.с. 5). Того ж дня громадянці [PERSON] надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до пунктів 2, 4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 та пунктів 2.7, 2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307 строком до 01.08.2013, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі (а.с. 18-19). Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000, особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, - 180 календарних днів. Для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів. У ході виконання Порядку обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним Фондом України та Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №259/407 від 12.07.2006 Правобережним РЦЗ було встановлено, що відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна отримала винагороду за надані послуги у період з 11.07.2013 по 31.07.2013 відповідно до укладеного цивільно-правового договору про надання послуг №9 від 11.07.2013 з ПП «Славутич-Тара», що підтверджується копіями цивільно-правового договору про надання послуг та актом виконаних робіт від 31.07.2013 (а.с. 15-17). За результатами розслідування даного випадку спеціалістами Правобережного РЦЗ складено акт № 484 В від 16.12.2013, яким відображено факт надання послуг за цивільно-правовим договором з ПП «Славутич-Тара» в період з 11.07.2013 по 31.07.2013 (а.с. 13-14). Таким чином, під час перебування на обліку в Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя як безробітна, відповідач не повідомила спеціалістів центру зайнятості про те, що здійснювала діяльність за винагороду відповідно до укладеного з ПП «Славутич-Тара» договору у період з 11.07.2013 по 31.07.2013 та незаконно отримала допомогу по безробіттю в цей період з 11.07.2013 по 31.07.2013, чим порушила вимоги пункту 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно з пунктом 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Даний факт відповідачем приховано. Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно, шляхом приховування відомостей про здійснення діяльності за винагороду, отримувала допомогу по безробіттю в період надання послуг за цивільно-правовим договором з ПП «Славутич-Тара». 19.12.2013 директором Правобережного РЦЗ видано наказ № 449-О про вжиття заходів по відшкодуванню зайво виплачених [PERSON] з її вини 368 грн. 52 коп., який разом з повідомленням про необхідність повернути незаконно виплачені кошти від 19.12.2013 № 01-30/3685 направлений протягом двох робочих днів на адресу відповідача (а.с. 11-12). Пропозиція про добровільне відшкодування коштів відповідачем залишена без задоволення, на час розгляду справи кошти у добровільному порядку не повернуті. Відповідно до даних, наданих позивачем, за період перебування на обліку з 11.07.2013 по 31.07.2013 [PERSON] було виплачене матеріальне забезпечення у розмірі 368 грн. 52 коп.(а.с. 7). Відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітною визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Враховуючи, що відповідачем приховано факт здійснення діяльності за винагороду відповідно до укладеного з ПП «Славутич-Тара» договору у період з 11.07.2013 по 31.07.2013, що є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю на час здійснення такої діяльності, суд приходить до висновку, що отримана відповідачем у вказаний період допомога по безробіттю у розмірі 368 грн. 52 коп. отримана неправомірно та підлягає поверненню на користь позивача. Відповідно до пункту 7 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 «Про затвердження порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» рішення про повернення коштів особою або роботодавцем оформлюється наказом. Згідно з пунктом 9 вищезазначеного наказу, рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказ Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя про заходи щодо здійснення перерахунку матеріального забезпечення безробітним від 19.12.2013 № 449-О відповідачем ані в судовому порядку, ані до органів центру зайнятості вищого рівня не оскаржувався. З урахуванням викладеного, а також враховуючи те, що на час розгляду справи доказів сплати зазначених сум та доказів оскарження наказу центру зайнятості про повернення коштів не надані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення виплачених сум допомоги по безробіттю ґрунтуються на законі, підтверджені зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted