Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання неправомірною відмови відповідача в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», зобов'язання призначити, перерахувати та виплачувати позивачу, пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 19.09.2013 року. Постановою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 січня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що відсутні клопотання сторін про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на призначення йому пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Надаючи правову оцінку обставинам справи та встановленим фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 08.08.2003 року працює на посаді судді Тальнівського районного суду Черкаської області та з 30.05.2006 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач 19.09.2013 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області з заявою про призначення їй пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу». Рішенням комісії при Управління Пенсійного фонду України у Тальнівському районі Черкаської області від 27.09.2013 року № 18 позивачу було відмовлено у призначенні вказаної пенсії, оскільки вона є особою, яка працює на посаді судді, а не суддею у відставці. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право жінки, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, в даному випадку 55 років, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який для жінок становить не менше 30 років, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців. Враховуючи те, що на час звернення до відповідача, із заявою про призначення пенсії державного службовця, позивач мала відповідний вік, працювала на посаді державного службовця, загальний страховий стаж становив понад 38 років, стаж державного службовця більше 10 років, колегія суддів приходить до висновку, що позивач відповідає критеріям, які встановлені ст. 37 ЗУ «Про державну службу», а отже має всі правові підстави для призначення пенсії державного службовця. Крім того в рішеннях у справах про гарантії незалежності суддів (від 18.06.2007 року № 4-рп/2007) та про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання ( від 11.10.2005 року № 8-рп/2005) Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що Конституція України не допускає будь - яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема, в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати. Право судді на заробітну плату, пенсію, щомісячне довічне грошове утримання тощо, є гарантією забезпечення незалежності працюючих суддів. Забезпечення судді гідного статусу життєвого рівня є обов'язковим для держави, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. У рішенні від 18.06.2007 року № 4 -рп/2007 Конституційний Суд України зазначив, що для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України). Чинна редакція наведених статей Закону № 3723-XII [текст статті 37 у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI)] передбачає, що пенсійний вік державних службовців та граничний вік перебування на державній службі, який на сьогодні становить 65 років, не збігаються. Крім того, статтею 37 цього Закону встановлено, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 3723-XII. Конституцією України та Законом № 2862-XII визначено граничний вік перебування судді на посаді - 65 років. Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що стаття 43 Закону № 2862-XII не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-XII умовах в разі досягнення ними пенсійного віку. Доводи відповідача, що право на пенсію державного службовця мають судді які вийшли у відставку, відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є помилковими, оскільки дана норма регулює умови призначення пенсії суддям, які виходять (вийшли) у відставку. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: granted