Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 13 листопада 2013 року №0006222201 згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України ПАТ "Аверс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7 027 132,50 грн., у тому числі за основним платежем на 5 621 706,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 405 426,50 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 23 жовтня 2013 року №289/1-22-01/273991 "Про результати документальної невиїзної перевірки Публічного акціонерного товариства "Аверс" (код за ЄДРПОУ 273991) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах стосовно експорту товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2012 по 25.07.2013" (далі по тексту - Акт перевірки). У висновку Акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет, на суму 5 621 706,00 грн., у тому числі лютий, березень, травень-листопад 2012 року, січень, лютий, квітень, травень та липень 2013 року. Встановлені в Акті перевірки порушення відповідач мотивує наступним: за перевірений період ПАТ "Аверс" здійснювало не властиві для фінансово-господарської діяльності операції з експорту молочної продукції; укладений між ПАТ "Аверс" та ДП "Мілкіленд-Україна" договір комісії щодо експорту молочної продукції, має ознаки удаваного правочину та не містить суті господарської діяльності; до перевірки не було надано договори перевезення товару та товарно-транспортні накладні на перевезення товару від постачальників та документів, що підтверджують зберігання товару на складі; здійснена операція з укладання договору комісії щодо експорту молочної продукції не направлена на отримання доходу, а направлена виключно на мінімізацію податкових зобов'язань з податку на додану вартість Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки порушення ПАТ "Аверс" підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України в дійсності не мали місця, а висновки Акта перевірки є лише припущенням. Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками Акта перевірки. Окружний адміністративний суд міста Києва вважає обґрунтованими позовні вимоги ПАТ "Аверс", виходячи з наступних мотивів. Матеріали справи підтверджують, що між ПАТ "Аверс" (комітент) та ДП "Мілкіленд-Україна" (комісіонер) укладено договір комісії від 30 січня 2012 року №МУ-А-02/2012, за умовами якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента укласти в інтересах останнього за винагороду від свого імені договори щодо експорту товару; товар, його кількість та мінімальна ціна продажу, а також інші умови та вказівки комітента визначатимуться у додаткових угодах до даного договору. Як зазначено в пункті 1.4 договору комісії, виступаючи від свого імені комісіонер самостійно укладає зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу щодо експорту товару з третіми особами. Відповідно до пункту 2.1 договору комісії комісіонер зобов'язується самостійно експортувати товар, переданий відповідно до даного договору; надавати звіти комітенту та передавати останньому всі прав та документи стосовно покупців, що витікають із зовнішньоекономічних договорів купівлі-продажу; здійснити митне оформлення товару у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно з актами прийому-передачі до договору комісії, що складені за період лютий, березень, травень-листопад 2012 року, січень, лютий, квітень, травень, липень - жовтень 2013 року, за місцем розташування виробників (м. Миргород Полтавської області, м. Ромни, м. Охтирка Сумської області) комітент передав комісіонеру на комісію товар - сири: "Росийский большой", "Король Артур" со вкусом топленого молока, "Сметанковый" торгової марки "Добряна" та інші. На виконання договору комісії ДП "Мілкіленд-Україна" самостійно уклало з суб'єктами господарювання Російської Федерації та Республіки Казахстан (ООО "Прод Імпорт", ООО "Еверест", ООО "Ламос", ООО "Сладкая жизнь плюс", ООО "Омега", ТОВ "Век-імпекс", ОАО "Останкинский молочный комбинат", підприємець [PERSON] та інші) зовнішньоекономічні контракти на поставку молочних продуктів. Як пояснив позивач, вивезення товарів та транспортування їх покупцям здійснювалось ДП "Мілкіленд-Україна" у місці їх отримання за договорами перевезення та транспортного експедирування із підприємствами-перевізниками, зокрема такими як ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ТОВ "МК Темп", СП ТОВ "Трансінтергруп", на підтвердження чого надав копії відповідних договорів та актів виконаних робіт (приймання послуг). На підтвердження факту вивезення товарів за межі митної території України позивач надав суду копії вантажних митних декларацій (далі по тексту - митні декларації), що перелічені в Акті перевірки та були досліджені під час перевірки: від 23 лютого 2012 року №100190000/2012/023628, від 24 лютого 2012 року №100190000/2012/023638, від 29 березня 2012 року №100190000/2012/023967, від 11 травня 2012 року №100190000/2012/024344, від 17 травня 2012 року №100190000/2012/024399, від 27 червня 2012 року №100190000/2012/024950, №100190000/2012/024949, від 05 липня 2012 року №100190000/2012/025006, №100190000/2012/025012, №100190000/2012/025015, №100190000/2012/025016, від 16 серпня 2012 року №100190000/2012/002668, від 17 серпня 2012 року №100190000/2012/002614, №100190000/2012/002689, від 14 вересня 2012 року №100190000/2012/003316, №100190000/2012/003317 та №100190000/2012/003318, від 26 жовтня 2012 року №100190000/2012/004497, від 22 листопада 2012 року №100190000/2012/005027, та №100190000/2012/026684, від 31 січня 2013 року №805160000/2013/000514, від 01 лютого 2013 року №805160000/2013/000534, від 04 квітня 2013 року №805160000/2013/001503, від 23 квітня 2013 року №805160000/2013/001792, від 24 квітня 2013 року №805160000/2013/001795, від 16 травня 2013 року №100270000/2013/563380 та №100270000/2013/563381, від 13 травня 2013 року №100270000/2013/563585 та №100270000/2013/563605, від 17 травня 2013 року №100270000/2013/563398, від 25 липня 2013 року №805160000/2013/002928. Всього позивачем через комісіонера експортовано товарів на загальну суму 28 108 528,07 грн. без податку на додану вартість. Виконання комісіонером зобов'язань за договором комісії підтверджується звітами комісіонера та актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), що складені протягом лютого, березня, травня, червня, липня, серпня, вересня, жовтня, листопада 2012 року, січня, лютого, квітня, травня 2013 року. ДП "Мілкіленд-Україна" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 747 127,87 грн., у тому числі податок на додану вартість 124 521,31 грн. Відповідно до підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 08 липня 2012 року) визначено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з експорту товарів (супутніх послуг), якщо їх експорт підтверджений митною декларацією, оформленою відповідно до вимог митного законодавства. Згідно з абзацом першим підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, в редакції, що діє з 08 липня 2012 року, встановлюється, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з: вивезення товарів за межі митної території України: а) у митному режимі експорту; б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пункту 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України; в) у митному режимі безмитної торгівлі; г) у митному режимі вільної митної зони. Абзац другий підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України встановлює, що товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України. Зміст наведених правових норм вказує, що порушенням підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України може вважатись оподаткування за нульовою ставкою операцій з експорту товарів (супутніх послуг), якщо їх експорт не підтверджений митною декларацією, оформленою відповідно до вимог митного законодавства, а з 08 липня 2012 року, оподаткування за нульовою ставкою операцій, які не є вивезенням товарів за межі митної території України, тобто не підтверджені в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України. Виходячи з висновків Акта перевірки, суду належить встановити чи мали місце порушення позивачем норм підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України щодо не підтвердження операцій з вивезенням товарів за межі митної території України, обставини походження та вивезення товарів за межі митної території України, наявність належним чином оформлених митних декларацій та дотримання порядку митного оформлення. За визначенням пункту 12 статті 1 Митного кодексу України, що діяв до 01 червня 2012 року, митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення; за визначенням пункту 20 статті 4 нового Митного кодексу України, який набрав чинності з 01 червня 2012 року, митна декларація - це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури. До 21 травня 2012 року форми вантажної митної декларації та порядок її подання встановлювало Положення про вантажну митну декларацію, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 року №574; з 21 травня 2012 року вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними, визначає Положення про митні декларації, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року№450. Суд звертає увагу, що в Акті перевірки не встановлено, що надані ПАТ "Аверс" митні декларації не відповідають вимогам вказаних Положень, які встановлюють вимоги до митних декларацій, або про визнання недійсними таких митних декларацій; не встановлено зазначених обставин і судом під час розгляду справи та дослідження доказів. Відповідачем також не встановлено, а судом не виявлено порушень порядку митного оформлення вивезення товарів за межі митної території України. Таким чином, суд вважає, що товари (сири) у межах спірних правовідносин вважаються вивезеними за межі митної території України, що є безумною підставою для застосування нульової ставки оподаткування податком на додану вартість при експорті сирів. Суд не погоджується з доводами відповідача, що укладений між ПАТ "Аверс" та ДП "Мілкіленд-Україна" договір комісії від 30 січня 2012 року №МУ-А-02/2012 має ознаки удаваного правочину. Так, відповідно до частини першої статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. На думку відповідача, сторони приховали реальну мету договору комісії - отримання податкової вигоди шляхом застосування нульової ставки з податку на додану вартість при вивезенні товарів за межі митної території України. У той же час частина друга статті 235 Цивільного кодексу України встановлює, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Застосовуючи норми частини другої статті 235 Цивільного кодексу України за логікою відповідача вбачається, що між ПАТ "Аверс" та ДП "Мілкіленд-Україна" фактично укладено правочин про отримання податкової вигоди шляхом застосування нульової ставки з податку на додану вартість, однак такого правочину Законом не визначено. Крім того, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували удаваність укладеного у межах спірних правовідносин правочину. При цьому відповідачем не заперечується реальність та документальне підтвердження відносин між ПАТ "Аверс" та ДП "Мілкіленд-Україна", як між комітентом та комісіонером. Посилання відповідача на не надання ПАТ "Аверс" до перевірки договорів про перевезення вантажу, товарно-транспортних накладних та доказів зберігання товару на складі не приймаються судом до уваги, зазначені обставини фактичного вивезення товару за межі митної території України судом встановлені, а відповідачем не заперечуються; крім того, вище вже зазначалось, що вивезені товари (сири) зберігались у виробників; що стосується обставин перевезення товарів та їх документального супроводження, то обов'язок здійснення таких дій покладено на ДП "Мілкіленд-Україна", за що останнє отримувало винагороду комісіонера. Безпідставними є також доводи позивача про здійснення позивачем не властивого виду діяльності з купівлі та поставки молочних продуктів, оскільки суперечать приписам статті 6 Господарського кодексу України, яка встановлює, що загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини. Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України передбачено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що за інформацією баз даних ДП "Мілкіленд-Україна" самостійно здійснювало продаж та експортувало молочну продукцію більшості контрагентам, з якими здійснювався експорт товару по договору комісії, оскільки обставини здійснення господарської діяльності ДП "Мілкіленд-Україна" не стосуються спірних правовідносин та не впливають на оподаткування операцій, що здійснюються позивачем. Досліджуючи питання походження товарів, експортованих ПАТ "Аверс" через комісіонера, суд встановив наступне. Молочні продукти харчування - сири в асортименті ПАТ "Аверс" придбавало на підставі відповідних договорів поставки, укладених протягом перевіреного періоду із ПП "Рось", ТОВ "Миргородський сирообробний комбінат", ПП "Консалтингова фірма "Прометей", ПП "Рось" філія "Роменський молочний комбінат" та ПП "Рось" філія "Охтирський сирокомбінат". Поставка сирів на загальну суму 32 510 889,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 5 418 481,52 грн., підтверджується відповідними видатковими накладними, копії яких знаходять в матеріалах справи. Суд зауважує, що відповідачем не встановлено в Акті перевірки порушень позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по операціям з придбання товарів у ПП "Рось", ТОВ "Миргородський сирообробний комбінат", ПП "Консалтингова фірма "Прометей", ПП "Рось" філія "Роменський молочний комбінат" та ПП "Рось" філія "Охтирський сирокомбінат"; документальне підтвердження та реальність вказаних господарських операцій та придбання товару для провадження господарської діяльності відповідачем не заперечується. Враховуючи викладене, суд вважає, що ПАТ "Аверс" правомірно застосовувало нульову ставку з податку на додану вартість по операціям з вивезення товарів за межі митної території України, тому висновки Акта перевірки про порушення позивачем підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним. Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 13 листопада 2013 року №0006222201 є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Голосіївському районі не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Аверс" підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Враховуючи викладене,

Результат розгляду: granted