Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Позивач - Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області звернулася у Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] (далі - відповідач), якою просить: стягнути суму податкового боргу з фізичної особи підприємця [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) по платежу 50 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб" до місцевого бюджету у розмірі 1 930, 42 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак в позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі за наявними у матеріалах справи доказами. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.5). Представник відповідача у судове засідання не з'явився заперечень на адміністративний позов не подав, не забезпечив явку свого уповноваженого представника, про причини такої неявки суд не повідомив, хоча про дату і час судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до вимог глави 3 розділу II Кодексу адміністративного судочинства України за адресою, вказаною у Витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.8). Доказом про належне повідомлення якого слугують наявні в матеріалах справи повернуті на адресу суду конверти з ухвалою та викликом (а.с. 35-41). Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 вересня 2009 року [PERSON] був зареєстрований Державним реєстратором реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, як фізична особа-підприємець за місцем проживання, що підтверджується Витягом ЄДРПОУ: 89502, [ADDRESS] (а.с.8-9). 15 вересня 2009 року фізична особа-підприємець [PERSON] взятий на облік Ужгородською міжрайонною Державною податковою інспекцією Закарпатської області ДПС, як платник податків, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 15.09.2009 року за № 362/29-00 (а.с.10). Згідно вимог пп.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Матеріалами справи встановлено, що відповідач зареєстрований платником єдиного податку, тобто з 01 січня 2012 року перейшов на спрощену систему оподаткування, що підтверджується його особистою заявою про застосування спрощеної системи оподаткування та корінцем свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.6, 15-17). Станом на 30.01.2014 за Відповідачем по платежу 50 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб» рахується податковий борг до місцевого бюджету у розмірі 1 930,42грн. Відповідно до п. 293.1 ст. 293 ПК України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць....для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення № 7 від 22 грудня 2011 року Чопської міської ради дев'ятої сесії VI скликання про встановлення фіксованих ставок єдиного податку для фізичних осіб - підприємців першої та другої групи платників єдиного податку та рішення №7 від 10.01.2012року Чопської міської ради десятої сесії VI скликання про внесення змін до рішення №7 від 22 грудня 2011 року Чопської міської ради дев'ятої сесії VI встановлено розмір ставки єдиного податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податного (звітного) року по виду діяльності 52.48.9 - Роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами (а.с. 18-23. З врахуванням вищенаведеного ставка єдиного податку становить 20% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2012 року -214 ,60грн. (1070 грн. * 20%) помісячно. Згідно п. 295.1. ст. 295 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності, (п. 295.2. ст. 295 ПК України). Судом встановлено, що в порушення вищенаведеного відповідачем не сплачено за лютий - вересень 2012 року заборгованість у сумі 1 590, 42грн. Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що єдиний податок належить до місцевих податків. Відповідно до п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N 2755-УІ, із змінами та доповненнями, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій. Матеріалами справи встановлено, що працівниками Ужгородської МДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку по питанню дотримання встановлених законодавством строків подання податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця [PERSON]. Під час проведення перевірки встановлено порушення пп.49.18.2 п.49.18. ст..49 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, а саме: неподання податкової декларації платника єдиного податку за 1 -2 квартал 2012р. За наслідками проведеної перевірки складено акт перевірки від 26.10.2012р. № 1227/1701 (а.с. 24) За результатами проведеної перевірки та складеного акту позивачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 17.12.2012 року № 0010011700 про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку у розмірі 340, 00 грн. Дане податкове повідомлення - рішення було направлено на адресу відповідача поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак даний лист у зв'язку з «закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу позивача (довідка форми ф.20) (а.с. 26-27). Відповідно до пункту 58.3 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Судом встановлено, що вищенаведене податкове повідомлення - рішення не сплачено відповідачем та не оскаржувалось ним ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Приписами статті 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. В силу пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 даного Кодексу податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до вищенаведеного, податкову вимогу від 11 червня 2012 року № 604 позивачем вручено відповідачу - 11.06.2012 року особисто, про що свідчить підпис на корінці вищенаведеної вимоги (а.с. 28). Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, якою передбачені обов'язки платника податків, одним із обов'язків є обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту 20.1.28 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Відповідно до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючого такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби у розмірі суми податкового боргу або його частини. За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю. Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted