Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Демченко Олег Михайлович, в якому з урахуванням уточнень просить суд визнати незаконною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області відносно затримки виконання судового рішення та стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 25768,64 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2009 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2009 р., позивача було поновлено на службі в органах внутрішніх справ та стягнуто кошти за час вимушеного прогулу з 24.03.2008 р. по 19.02.2009 р. в сумі 18640,00 грн. із розрахунку 1743,75 грн. за місяць. Зазначив, що 20.02.2009 р. відповідач повинен був виконати судове рішення і поновити позивача на роботі. Між тим, позивача поновлено на роботі лише 02.02.2010 р. в примусовому порядку після відкриття виконавчого провадження, шляхом призначення на посаду старшого уповноваженого в Жовтневому РВ. Несвоєчасне виконання судового рішення потягло за собою вимушений прогул з 20.02.2009 р. по 02.02.2010 р. і втрату заробітку за цей час в сумі 25768,64 грн., з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що оскільки позивач до ГУМВС України в Харківській області про поновлення його в органах внутрішніх справ не звертався, та оскільки постанови підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Харківській області про поновлення позивача на службі, скасування наказу та стягнення середнього заробітку надійшли до Головного управління лише 12.01.2010 р., відповідач вважає, що підстави для стягнення з Головного управління середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.02.2009 р. по 02.02.2010 р. відсутні, оскільки затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі відбулась не з вини відповідача. Також, зазначив, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення саме з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми є безпідставними та такими, що не відповідають діючому законодавству України. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Позивач та представник позивача в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи, начальника ГУ МВС України в Харківській області Демченко О.М., в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надавав, письмове обґрунтування своєї правової позиції не надав. Суд вважає, що неприбуття представника третьої особи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 10 серпня 1994 року позивач працював в органах внутрішніх справ, на момент звільнення займав посаду старшого оперуповноваженого СБНОН Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Наказом № 153 о/с від 24 березня 2008 року звільнений зі служби в органах внутрішніх справ. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2009 року по справі № 2а-6085/08/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2009 року, позовні вимоги [PERSON] до ГУМВС України в Харківській області, третя особа - начальник ГУМВС України в Харківській області про поновлення на службі в органах внутрішніх справ задоволено частково, а саме скасовано наказ начальника ГУМВС України в Харківській області № 153-о/с від 24 березня 2008 року; поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ України; стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 березня 2008 року по 19 лютого 2009 року в розмірі 18640,52 грн. Отже, 10 листопада 2009 року судове рішення згідно ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду набрало законної сили. Як слідує з матеріалів справи, судові рішення про поновлення позивача на службі не звертались до негайного виконання (т. 1 а.с. 8-16). 22 грудня 2009 року позивач звернувся до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Харківській області з заявами про відкриття виконавчого провадження про поновлення його на роботі в органах внутрішніх справ, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та скасування наказу про звільнення. Постановами підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Харківській області від 11 січня 2010 року відкрито виконавче провадження за виконавчими листами № 2а-6085/08/2070 від 14 грудня 2009 року (т. 1 а.с. 49, 51, 53). Наказом ГУМВС України в Харківській області від 25 січня 2010 року №6 о/с скасовано наказ ГУМВС України в Харківській області від 24 березня 2008 року №153 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ позивача, поновлено останнього на службі в органах внутрішніх справ з виплатою грошового утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 18640,52 грн. (т. 1 а.с. 17). Наказом відповідача від 02 лютого 2010 року № 13 о/с позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого ВКМСД Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (т. 1 а.с. 18). Отже, 02 лютого 2010 року є фактичним днем призначення позивача на посаду та датою початку нарахування йому грошових коштів. Постановами про закінчення виконавчого провадження від 25 лютого 2010 року підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Харківській області закінчив виконавче провадження за виконавчими листами про поновлення позивача в органах внутрішніх справ, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та скасування наказу про звільнення (т. 1 а.с. 53, 55, 57). Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Згідно ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відповідно до норм чинного законодавства, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2013 р. по даній справі. Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2009 року зобов'язано відповідача поновити позивача в органах внутрішніх справ. Позивач поновлений в органах внутрішніх справ наказом № 6 о/с від 25 січня 2010 року з виплатою грошового утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 18640,52 грн., та наказом відповідача від 02 лютого 2010 року № 13 о/с позивача призначено на посаду з посадовим окладом 800,00 грн. та надбавкою за виконання особливих важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років. Отже, вимушений прогул, пов'язаний з затримкою виконання рішення суду, припинився саме 02 лютого 2010 року. Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити [PERSON] середній заробіток за період: з дня винесення Харківським окружним адміністративним судом постанови про поновлення позивача на службі - з 20 лютого 2009 року до дня фактичного поновлення позивача на посаді згідно наказу ГУМВС України в Харківській області від 02 лютого 2010 року № 13 о/с. Враховуючи те, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2011 р. по справі № 2а-11600/10/2070 з відповідача на користь [PERSON] було стягнуто суму 1879,78 грн. за період затримки виконання судового рішення з 22.12.2009 р. по 25.01.2010 р., що підтверджується платіжним дорученням від 06.07.2011 р. та постановою про закінчення виконавчого провадження від 19.07.2011 р. (т. 2 а.с. 36, 37), суд дійшов висновку щодо стягнення з ГУМВС України в Харківській області на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення з 20.02.2009 р. по 21.12.2009 р. та з 26.01.2010 р. по 01.02.2010 р. Згідно довідки від 29.10.2010 р. № 61/ФЧ-138, грошове утримання позивача до моменту його звільнення за один місяць складало 1708,87 грн. (т. 1 а.с. 148). Отже, сума стягнення має бути визначена наступним чином: 10 місяців 9 днів * 1708,87 грн., що дорівнює 17601,34 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення саме з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог з огляду на наступне. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Посилання позивача на норми ЦК України стосується зобов'язального права, проте в даному випадку позивач та відповідач не є сторонами у зобов'язанні в розумінні ЦК України. Між сторонами по справі виник публічно-правовий спір з приводу проходження позивачем публічної служби, тому посилання позивача на ст. 625 ЦК України є безпідставним. Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Оскільки судовим розглядом встановлено факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial