Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та просив: визнати недійсним рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні №0009242307 від 17 листопада 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю прийняття відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій № 0009242307 від 17 листопада 2008 року на суму 3578 грн., на підставі, складеного за результатами перевірки, акту №000971 відповідно до якого в господарській діяльності позивача виявлені порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995, № 265/95-ВР. Відповідач позов не визнав, та зазначив, що ДПІ діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про державну податкову службу», Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Вважає, що ДПІ при організації та проведенні перевірки діяло законно. Херсонський окружний адміністративний суд 07 лютого 2011 року прийняв постанову, якою позовні вимоги про визнання недійсним рішення про застосування штрафних санкцій задовольнив. Не погодившись з вказаним рішенням, Державна податкова інспекція у м. Херсоні звернулась з апеляційної скаргою, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про відмову в задоволенні адміністративного позову. Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке. Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2008 року на підставі виписаного направлення № 195/237 від 11.11.2008 року відповідачем проведено планову перевірку кафе «Сударушка», щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності. Вказану перевірку проведено у присутності бармена кафе [PERSON]. За результатами перевірки податковим органом складено акт № 000971 від 11.11.2008 року, яким встановлено порушення п.п. 1.13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та не забезпечена відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій сумі, яка зазначена у денному звіті РРО. Такі висновки акту ґрунтуються на діях бармена, який при проведенні розрахунку за замовлений на наступний день банкет, прийняв готівкові кошти у сумі 362,20 грн., але перевіряючим надав не фіскальний чек із зазначенням операції «службове внесення». На підставі акту, ДПІ прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 17.11.2008 року №0009242307 у розмірі 3578 грн.. Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач в основу адміністративного позову поклав твердження щодо правомірності за реєстрування через РРО з використанням операції «службове внесення» суми завдатку за організацію банкету. Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався вимогами п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та вимогами п.п. 3.8, 22 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, відповідно до положень яких розрахунковий документ повинен видаватися покупцеві не пізніше завершення розрахункової операції, яка, в свою чергу, вважається такою лише після надання послуг організації банкету та реалізації замовлених страв. Тому суд дійшов висновку, що з боку ПП «Галатея» відсутнє порушення п. 1 ст. 3 вказаного Закону України та штрафна санкція у розмірі 1811,00 грн.. застосована неправомірно. Суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність ознак розрахункової операції в прийманні у замовника грошових коштів як оплати за попередньо замовлений банкет, вважає його помилковим, з огляду на наступне. Відповідно до абз. 4 ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий товар (ненадану послугу), а в разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Розрахунковим визнається документ, що відповідає установленим формі та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ та ін.) та підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку РРО або заповнений вручну, згідно до вимог абз. 15 ст. 2 того ж Закону України. Апеляційний суд зазначає, що передбачена законодавцем можливість повернення грошових коштів у разі відмови покупця від товару чи послуги означає, що здійснення розрахункової операції при реалізації товарів (послуг) не вимагає збігу в часі цієї операції, проте, дана вимога направлена на вчинення між продавцем та покупцем правочину, а саме: реалізацію товарів (послуг), тобто її продаж. Пунктом 4.4 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614, передбачено, що: реєстрація продажу товару (оплати послуг) через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією; розрахунковий документ має видаватися покупцеві не пізніше завершення цієї операції; вона вважається проведеною через РРО, якщо дані про її обіг уведено в режимі реєстрації. Пунктом 4.5 цього ж Порядку встановлено, що внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків мають реєструватися через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Згідно до вимог п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, і видавати такий розрахунковий документ на повну суму проведеної операції особі, котра отримує або повертає товар, отримує послуги або відмовляється від них. Між тим, позивачем для перевірки було надано лише не фіскальний чек від 11.11.2008 року, який жодним чином не може підтвердити факт проведення розрахункової операції в розмірі внесеного завдатку за замовлений на наступний день банкет через РРО з роздрукуванням фіскального касового чека на цю суму з видачею його замовнику. Відповідальність за невиконання зазначеного обов'язку передбачена п. 1 ст. 17 зазначеного Закону України у вигляді фінансової санкції в розмірі п'ятикратного розміру вартості проданих товарів (наданих послуг). З аналізу наведеної вище норми можна зробити висновок, що оскільки позивач не виконав вимоги пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то відповідач правомірно застосував до нього штрафні (фінансові) санкції у сумі 3578, 00 грн.. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Підсумовуючи все вище зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2011 року та прийняття нового рішення.

Результат розгляду: denied