Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Святошинського районного центру зайнятості від 09 липня 2009 року № 20; - стягнути з відповідача понесені збитки в розмірі 615,00 грн.; - стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Позив вмотивовано тим, що пунктом 2 оскаржуваного наказу безпідставно визначено розмір коштів, який передбачено стягнути з позивача в судовому порядку у разі їх несплати ним добровільно. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача щодо позову заперечила, стверджуючи про правомірність оскаржуваного наказу та про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази, що містяться у справі, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на таке. [PERSON] на підставі його заяви від 26 листопада 2008 року зареєструвався в Святошинському районному центрі зайнятості як такий, що шукає роботу. Наказом Святошинського районного центру зайнятості від 26 листопада 2008 року №9583-231 року позивачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю в установленому законодавством розмірі. Згідно з довідкою-розрахунком Святошинського районного центру зайнятості від 10 липня 2009 року № 03-60/3661 за період перебування позивача на обліку як безробітного з 26 листопада 2008 року по 17 червня 2009 року отримав допомогу по безробіттю 2 424,00 грн. Нарахування йому згаданих коштів у період перебування на обліку в районному центрі зайнятості підтверджується відомостями від 12 грудня 2008 року № 239, від 12 січня 2009 року № 249, від 22 січня 2009 року № 5, від 20 лютого 2009 року № 22-в, від 12 березня 2009 року № 35-б, від 13 квітня 2009 року № 54-г, від 05 травня 2009 року № 665, від 22 травня 2009 року № 79, від 23 червня 2009 року № 100. За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, зокрема позивачу, Печерським районним центром зайнятості року складено акт від 25 червня 2009 року за № 133, в якому встановлено, що позивач працює в ТОВ «КП-Адвертайзинг» відповідно до наказу названого товариства від 01 вересня 2006 року № 32 про прийняття на роботу, про що внесено запис до його трудової книжки, та отримував доходи під час перебування на обліку як безробітній. Відтак, суд погоджується з доводами Київського міського центру зайнятості про необґрунтоване отримання [PERSON] як безробітнім матеріальних виплат, оскільки у період отримання цих виплат він фактично відносився до зайнятого населення. Наказом Святошинського районного центру зайнятості від 09 липня 2009 року № 9591-128 з 18 червня 2009 року позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до підпункту 8 пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з яким припиняється виплата допомоги по безробіттю у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. У зв'язку з цим наказом директора Святошинського районного центру зайнятості від 09 липня 2009 року № 20 доручено: - в.о.головного бухгалтера Косян А.В. визначити суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг та ознайомити гр.[PERSON] (пункт 1); - у разі неповернення гр.[PERSON] коштів добровільно протягом 15 робочих днів від дня ознайомлення з наказом, головним спеціалістам - юрисконсультам Паливоді Н.П. та Гайдай В.М вжити відповідні заходи шляхом звернення до суду з позовною заявою про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення в сумі 2 424,00 грн. (пункт 2). Докази направлення відповідачем копії оскаржуваного наказу на адресу позивача суду не надано. Також не вбачається надіслання копії цього наказу [PERSON] разом із копією позовної заяви прокурора Святошинського району міста Києва, поданого до Святошинського районного суду м.Києва про стягнення з нього 2 424,00 грн. У подальшому провадження за згаданим позовом Святошинським районним судом міста Києва закрито у зв'язку з відсутністю підстав для розгляду такої справи в порядку цивільного судочинства. 10 липня 2009 року Святошинський районний центр зайнятості направив на адресу [PERSON] за № 03-60/3662 повідомлення про необхідність повернення протягом 15 календарних днів після отримання цього повідомлення на відповідний розрахунковий рахунок Київського міського центру зайнятості незаконно отримані ним кошти у розмірі 2 424,00 грн. Оскільки згадані кошти [PERSON] в установленому порядку Київському міському центру не повернуто, останній, звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з [PERSON] цих коштів. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 січня 2014 року у справі № 826/18751/13-а, з якою позивач не погоджується та оскаржив її в апеляційному порядку, задоволено позов Київського міського центру зайнятості про стягнення із [PERSON] 2 424,00 грн. Згідно з доводами позивача саме під час розгляду судом адміністративної справи № 826/18751 він дізнався про наказ Святошинського районного центру зайнятості від 09 липня 2009 року № 20, що відповідачем у судовому засіданні спростовано не було, з огляду на що суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом. Оцінюючи правомірність оскаржуваного наказу. суд виходить із наступного. Спірні правовідносини регулюються законами України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення», Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальної гарантії з боку держави в реалізації громадянами права на працю визначені Законом України «Про зайнятість населення». За змістом частини 1 статті 18 названого Закону для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 12 цього Закону виконавча дирекція Фонду та її робочі органи, зокрема, контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Поняття «зайнятість» визначено частиною 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» як діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном у фізичних осіб. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Частинами 2, 3 статті 36 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено обов'язок застрахованих осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітні своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Підстави для припинення, відкладення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття та скорочення їх тривалості визначені статтею 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з пунктом 1 частини 1 якої, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості. Виконавча дирекція Фонду та її робочі органи, зокрема контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Відповідно до пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених з дня призначення виплат стягуються з такої особи відповідно до пункту 7 цього Порядку. Рішення про повернення коштів особою та відшкодування коштів роботодавцем приймається директором центру зайнятості і оформляється наказом. Повернення коштів особою здійснюється протягом 10 робочих днів після її ознайомлення під особистий підпис з прийнятим рішенням про повернення коштів. У разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Аналіз наведених правових норм в сукупності із встановленими судом обставинами щодо неповернення [PERSON] незаконно отриманих коштів дає підстави суду прийти до висновку про обґрунтоване прийняття Святошинським районним центром зайнятості в межах повноважень оскаржуваного наказу, в тому числі в частині доручення головним спеціалістам - юрисконсультам Паливоді Н.П. та Гайдай В.М. вжити відповідних заходів шляхом звернення до суду з позовною завою про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення в розмірі 2 424,00 грн. у разі неповернення їх [PERSON] Водночас доцільно зауважити, що пункт 2 оскаржуваного наказу Святошинського районного центру зайнятості, є актом індивідуальної дії, оскільки адресований конкретно визначеному колу осіб - головним спеціалістам - юрисконсультам Паливоді Н.П. і Гайдай В.М., та саме для цих осіб зумовлює виникнення відповідних прав і обов'язків. Відтак, цей наказ не породжує жодних прав чи обов'язків для позивача, а тому не може призвести до їх порушення. Крім того, не може призвести до порушення прав та інтересів позивача доручення Святошинського районного центру зайнятості своїм працівникам звернутися до суду з позовом про стягнення з нього коштів, оскільки право на звернення будь-якої особи до суду гарантоване законом. Так, зокрема, статтею 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом. За наведених обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Результат розгляду: denied