Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області (надалі - УПФУ в Новомиргородському районі або позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] або відповідач.) про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 6576,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у відповідача, внаслідок порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464 -VІ (далі - Закон №2464-VІ), виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка в добровільному порядку не відшкодована. Ухвалою судді від 10.01.2014 р. відкрите скорочене провадження у справі, копія якої в установленому порядку направлялася на адресу відповідача. Поштова кореспонденція отримана особисто відповідачем 14.01.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.33). Враховуючи те, що протягом строку, встановленого п.3 ч.5 ст.183-2 КАС України, до суду не надійшло заперечення відповідача проти позову або ж його заява про визнання позову, суд вважає необхідним здійснення розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та з січня 2011 перебуває на обліку в УПФ України в Новомиргородському районі як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі за текстом - Закон № 2464 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Пунктом першим частини 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідно п.3 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. На підставі ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2012р. на адресу відповідача позивачем направлено вимогу про сплату боргу, згідно з якою станом на 01.03.2012р. за ФОП [PERSON] рахувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 3310,3 грн. (а.с. 22). Вказана вимога відповідачем одержана 17.04.2012р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 23). 12.02.2013 р. позивачем на адресу ФОП [PERSON] направлено вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. в сумі 4572,42 грн. (а.с. 24). Дана вимога одержана відповідачем 14.03.2013 р., що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 25). 20.05.2013р. позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску за період з 01.01.2012р. по 31.03.2013р. в сумі 1194,03 грн., яка такою особисто отримана ФОП [PERSON] (а.с. 27). Зазначені вимоги у визначений законом строк оскаржені не були відповідачем, а тому вважаються узгодженими. Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2011 року та 05.10.2012 року відповідачем сплачено відповідно 700 грн. та 2500 грн. заборгованості по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 4). Таким чином, згідно розрахунку та облікової картки платника сума заборгованості ФОП [PERSON] за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 р. становить 6576,75 грн. (а.с.4-5,10-21). Відповідачем доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надано. У відповідності до ч.4 ст.25 Закону, у редакції чинній на час виникнення спірних взаємовідносин територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно з абз.3 ч.3 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 р. №406-VІІ, органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 р. по 31.03.2013 р. в сумі 6576,75 грн., тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted