Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

10 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у Харківській області (далі - Управління) про визнання незаконним та скасування наказу від 18.09.2013 № 579/4 "Про звільнення [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції в Харківській області за прогул без поважних причин", поновлення на посаді головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Управління, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.05.2013 до моменту поновлення на посаді, та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила про недотримання відповідачем порядку застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Зокрема, всупереч вимогам ст. 149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідачем не було відібрано пояснення щодо відсутності на робочому місці та взагалі не з'ясовано підстави тривалої відсутності, в той час як за кожен день відсутності на робочому місці позивач має поважну причину - листки непрацездатності. У день звільнення ані трудову книжку, ані наказ про звільнення, ані розрахунок, у порушення ст. 47 КЗпП України позивачу виданий не був. Більш того, саме звільнення відбулось у день, коли позивач знаходилася на лікарняному. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке. 15 листопада 2011 року [PERSON] призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Управління (а.с. 16). 23 травня 2013 року о 12:00 годині позивач залишила своє робоче місце, про що, за її твердженнями, вона по телефону повідомила свого безпосереднього керівника - начальника відділу з питань банкрутства [PERSON], яка також у цей день залишила своє робоче місце, а в подальшому була як і позивач звільнена за прогул. Причиною залишення [PERSON] свого робочого місця 23.05.2013, як пояснила позивач у судовому засіданні, була отримана нею у цей день травма (підвернула ногу). В той же день, 23 травня 2013 року, відповідно до пояснень позивача, вона звернулася до комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 6» за медичною допомогою. Зі свого боку відповідач зазначив, що 23 травня 2013 року об 12:00 годин [PERSON] залишила своє робоче місце без поважних причин. Відповідно до книги обліку відряджень відділу з питань банкрутства Управління у вказаний день [PERSON] не робила запис про свою відсутність, керівництво відділу про свою відсутність не повідомляла. Наприкінці цього ж дня працівниками відділу з питань банкрутства складено акт про відсутність позивача з 12:00 год. до 18:00 год. на роботі. 17.06.2013 виконуючий обов'язки начальника відділу з питань банкрутства доповідною запискою повідомив керівництво Управління, що [PERSON] продовжує бути відсутньою на роботі, листки непрацездатності або інші документи, що підтверджують поважність відсутності на роботі до відділу не надходили. 17.06.2013 за вих. № 1231/03-48 Управління за місцем проживання позивача, що зазначено в особовій справі, та за місцем її реєстрації направлено листи з проханням повідомити причини відсутності на роботі та надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності (а.с. 68). У зв'язку з неотриманням відповіді на вказаний лист та з метою встановлення причин відсутності [PERSON] на роботі працівниками Управління 04.07.2013 об 11:00 год. здійснено виїзд за вказаним в особовій справі місцем проживання позивача ([ADDRESS]), про що складено відповідний акт. Згідно з цим актом встановити причини відсутності позивача на роботі не виявилось можливим по причині того, що вхідні двері квартири ніхто не відчинив (а.с. 70). 31.07.2013 за вих. № 1742/03-48 відповідачем було вдруге направлено лист [PERSON], за місцем її проживання ([ADDRESS]) та за місцем реєстрації ([ADDRESS]) з проханням у термін не пізніше 08.08.2013 повідомити причини відсутності на роботі та надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності (а.с. 72). Ці листи повернуті відділеннями зв'язку за закінченням терміну зберігання (а.с. 73-75). Одночасно, для з'ясування факту відкриття [PERSON] листків непрацездатності Управлінням були направлені запити до Департаменту охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації, Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради, Департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації (а.с. 76-78). 09.08.2013 від [PERSON] на адресу відповідача надійшов лист, в якому вона повідомила, що відсутня на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності у зв'язку із травмою, отриманою нею у робочий час у службовому приміщенні. Однак будь-який підтверджуючих документів позивачем надано не було (а.с. 79). 13.08.2013 відповідач надіслав позивачу лист з проханням надати пояснення, в яких ретельно викласти причини і обставини настання нещасного випадку, свідків нещасного випадку, інформацію про лікувально-профілактичний заклад, до якого зверталася тощо, та документи, що підтверджують ці обставини (а.с. 80). Однак будь-яких пояснень або документів від [PERSON] до Управління не надійшло, у зв'язку з чим працівниками Управління 23.08.2013 вдруге було здійснено виїзд за вказаним в особовій справі місцем проживання позивача, про що складено відповідний акт (а.с. 82) 14.08.2013 до Управління надійшов лист з Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради, в якому повідомлялося, що [PERSON] з 23.05.2013 за наданням медичної допомоги до лікувально-профілактичних закладів комунальної власності м. Харкова не зверталась та на лікуванні в зазначених закладах не перебуває (а.с. 81). 17.09.2013 працівниками Управління було здійснено виїзд за місцем реєстрації позивача - [ADDRESS], та встановлено, що вказаний будинок є Міським притулком для тимчасового проживання та реабілітації бездомних осіб. Працівниками вказаного притулу було повідомлено, що [PERSON] фактично зареєстрована за цією адресою, однак в притулку не проживає та не проживала, про що було складено відповідний акт (а.с. 84). 18.09.2013 з Департаменту охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації до Управління надійшов лист, в кому повідомлялося, що [PERSON] з 01.05.2013 до теперішнього часу за медичною допомогою в заклади охорони здоров'я м. Харкова, обласного підпорядкування та районів області не заверталася, на лікуванні не перебувала (а.с. 86). Враховуючи всі викладені вище обставини, відповідач наказом від 18.09.2013 № 573/4 звільнив [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 104). 18.09.2013 на адресу проживання та на адресу реєстрації позивача відповідач направив лист в якому повідомлялося про необхідність з'явитися до Управління для отримання трудової книжки та здачі службового посвідчення. Цей лист повернувся до Управління з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 96-100). 19.09.2013 [PERSON] з'явилася до відділу з питань банкрутства Управління та повідомила в.о. начальника цього відділу [PERSON], що вона приступила до виконання своїх службових обов'язків після тимчасової непрацездатності. Однак [PERSON] було повідомлено, що її звільнено з роботи за прогул без поважних причин, а також вказано на необхідність з'явитися до відділу кадрової роботи та державної служби Управління. В цей же день [PERSON] прибула до відділу кадрової роботи та державної служби Управління. На пропозицію працівників відділу кадрової роботи та державної служи Управління надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі з 23.05.2013, позивач надала копії трьох листків непрацездатності та усно повідомила про свою вагітність. На прохання заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби Управління надати оригінали цих листків непрацездатності, оригінали листків непрацездатності за інший час відсутності на роботі, а також документи, які б підтверджували стан вагітності, [PERSON] повідомила, що ці листки знаходяться на оформленні у лікувальних закладах. Цього ж дня працівниками зазначеного відділу [PERSON] було повідомлено про її звільнення з займаної посади за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також запропоновано отримати трудову книжку та копію наказу Управління від 18.09.2013 № 573/4 «Про звільнення [PERSON]», про що проставити відповідні підписи. Однак [PERSON], отримавши копію наказу про своє звільнення, не проставивши відповідної відмітки про це, отримати трудову книжку відмовилася, після чого залишила приміщення відділу кадрової роботи та державної служби Управління, про що працівниками Управління складено відповідний акт (а.с. 101). З 19.09.2013 по 08.01.2014 [PERSON] до Управління не з'являлася, будь-яких відомостей чи заяв від неї не надходило. Лише 08.01.2013 позивач з'явилася до Управління та отримала свою трудову книжку. Зі свого боку позивач пояснила, що з 23.05.2013 по 18.09.2013 вона перебувала на лікарняному, про що свідчать листки непрацездатності серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013). Після виходу на роботу 19.09.2013, вона з'явилась до відділу кадрової роботи та державної служби, надала лікарняні серії АГА № 357738, АГА № 357973 та АГА № 356550 в оригіналі, а також копію висновку УЗД, виданої Донецькою обласною клінічною лікарнею імені М.І. Калініна, де, за твердженнями позивача, зазначено, що вона вагітна та термін вагітності 4-5 тижнів; працівники цього відділу ознайомили її з наказом Управління від 24.05.2013 № 434/3 «Про затвердження порядку обліку виходу на роботу, залишення роботи та місцевих відряджень під час робочого дня працівників Управління». Крім того, цього ж дня позивач власноруч написала та здала до зазначеного відділу заяву, що інші лікарняні нею будуть надані не пізніше 20.09.2013, оскільки вони знаходяться на оформленні у лікувальному закладі та вона не встигла їх отримати. Інформацію про її звільнення з 18.09.2013 за прогул, за твердженнями позивача, від неї було взагалі приховано. В подальшому у термін з 20.09.2013 до 31.12.2013 позивач перебувала на лікарняному, про що свідчать листки непрацездатності серії АВХ № 877653 (з 20.09.2013 до 25.09.2013), серії АВС № 592503 (з 26.09.2013 до 25.10.2013), серії АВХ № 929581 (з 27.10.2013 до 30.10.20013), серії АВХ № 929486 (з 31.10.2013 до 04.11.2013), серії АГВ №» 444066 (з 05.11.2013 до 04.12.2013), серії АГВ № 446307 (з 05.12.2013 до 13.12.2013), серії АГВ № 444171 (з 16.12.2013 до 31.12.2013). У перший робочий день після новорічних свят 08 січня 2014 року позивач вийшла на роботу, де, за її твердженнями, і дізналася про своє звільнення. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з такого. Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулюються Законом України "Про державну службу". Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, а також з підстав, визначених даною статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом. Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із спірного наказу про звільнення від 18.09.2013 № 573/4 суд вбачає, що [PERSON] була звільнена у зв'язку з тим, що без поважних причин була відсутня на роботі з 23.05.2013 по 18.09.2013. Трудове законодавство України не містить легального визначення поняття та переліку поважних причин відсутності на робочому місці, тому суд, відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (аналогія права), виходить із загальнотеоретичного змісту поняття поважних причин як обставин, що виключають вину працівника, тобто мали місце об'єктивно, незалежно від його волі. Як на поважну причину відсутності на роботі у зазначений вище період позивач посилалася на листки непрацездатності серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013). При цьому, листи непрацездатності серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), були надані [PERSON] до Управління після виходу на роботу 19.09.2013 (в оригіналі - за твердженням позивача, у копіях - відповідача) - а. с. 47-48. Листки непрацездатності за інший період, а саме: серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013) до Управління [PERSON] взагалі надані не були, проте, були надані у судовому засіданні. Копії цих листків долучені до матеріалів справи (а.с. 23, 24). Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За правилами ст. 70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Приймаючи до уваги наведені вище правила оцінки доказів, суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, після залишення позивачем 23.05.2013 робочого місця, відповідачем вживалася низка заходів, направлених на з'ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці (виїзди за місцем проживання та реєстрації позивача, направлення листів з метою з'ясування причин відсутності на робочому місці, направлення листів до Департаменту охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації, Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради, Департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації з метою з'ясування факту відкриття [PERSON] листків непрацездатності). Рішення про звільнення позивача за прогул було прийнято роботодавцем після перевірки достовірності інформації, наданої [PERSON] у листі від 06.08.2013 про відсутність на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності за наслідками травми, отриманої у робочий час у службовому приміщенні (а.с. 79). Зокрема, ця інформація була спростована листом Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради від 14.08.2013, в якому Управлінню повідомлялося, що [PERSON] з 23.05.2013 за наданням медичної допомоги до лікувально-профілактичних закладів комунальної власності м. Харкова не зверталась та на лікуванні в зазначених закладах не перебуває (а.с. 81), а також листом Департаменту охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації від 18.09.2013, в якому повідомлялося, що [PERSON] з 01.05.2013 до теперішнього часу за медичною допомогою в заклади охорони здоров'я м. Харкова, обласного підпорядкування та районів області не заверталася, на лікуванні не перебувала (а.с. 86). Таким чином, оцінюючи правомірність дій відповідача на час прийняття спірного наказу, суд зазначає, що Управлінням були здійснені усі заходи, спрямовані на з'ясування причин відсутності позивача на роботі та встановлення чи дійсно мав місце прогул та з яких причин. До того ж, під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] у період з 23.05.2013 по 18.09.2013 насправді не була непрацездатна. До такого висновку дійшла комісія, яка була створена для перевірки запиту Управління від 03.02.2014 № 1094/03-69, у складі головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 6» [PERSON], заступника головного лікаря з питань тимчасової втрати працездатності [PERSON] та завідувача відділенням хірургії [PERSON], за участю позивача [PERSON] та лікаря [PERSON], якою були видані листки непрацездатності за період з 23.05.2013 по 18.09.2014, а саме: серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013). Так, під час засідання цієї комісії встановлено, що амбулаторна картка [PERSON] на 12.02.2014 в поліклініці № 6 відсутня, що не дало можливості підтвердити обґрунтованість непрацездатності пацієнтки. Сама ж пацієнтка, під час розгляду не могла точно назвати адресу її мешкання, не зважаючи на той факт, що у заяві від 23.05.2013 своєю рукою її вказала; лікар [PERSON] зізналась, що дійсно всі листки непрацездатності на [PERSON] видані нею самостійно, з порушенням наказу МОЗ № 455 від 13.11.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» і підтвердила це письмово. Таким чином, комісія констатувала, що всі зазначені вище листки непрацездатності з 23.05.2013 по 18.09.2013 видані лікарем хірургом [PERSON] необґрунтовано, про що [PERSON] 12.02.2014 була повідомлена особисто. З 12.02.2014 лікар хірург [PERSON] звільнилась з роботи за згодою сторін (а.с. 154-156, 158-160). За таких обставин суд вважає листки непрацездатності серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013) такими, що не мають доказової сили у доведенні поважності причин відсутності позивача на робочому місці у зазначений період. Цей висновок опосередковано підтверджується також суперечливими поясненнями позивача. Так, у позовній заяві позивач зазначила, що після виходу на роботу 19.09.2013 року вона письмово зобов'язалася надати роботодавцю не пізніше 20.09.2013 листки непрацездатності за період з 29.09.2013 по 18.09.2013 а саме: серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013), оскільки вони знаходяться на оформленні у лікувальному закладі та вона не встигла їх оформити (а.с. 2). Однак у судовому засіданні, після встановлення факту, що ці листки, відповідно до зазначених у них відомостях, видані позивачеві 16.08.2013, 17.09.2013 та 18.09.2013 відповідно, позивач зазначила, що не надала їх в Управління 19.09.2013 (в день виходу на роботу), оскільки забула їх вдома. Все викладене вище свідчить, що позивач увела в оману відповідача щодо факту своєї непрацездатності у період з 23.05.2013 по 18.09.2013. Інших поважних причин відсутності позивача на робочому місці у цей період судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Ця норма зобов'язує роботодавцем з'ясувати обставини вчинення робітником дисциплінарного проступку та виявити ступень вини останнього. Про виконання відповідачем вимог цієї норми свідчать листи, які були направлені на адресу проживання та реєстрації позивача з проханням повідомити причини відсутності на роботі та надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності, а також дії Управління з перевірки отриманої від позивача інформації про непрацездатність [PERSON] Стосовно доводів позивача про незаконність її звільнення 18.09.2013 у зв'язку з вагітністю із строком 4-5 тижнів суд зазначає таке. Згідно з ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Разом з цим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) державна служба, в тому, числі ґрунтується на таких основних принципах як персональна відповідальність за виконання службових обов'язків і дисципліна. Етика поведінки державного службовця передбачає сумлінне виконувати своїх службових обов'язків, недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби (стаття 5 Закону). Згідно з ст. 10 Закону основними обов'язками державних службовців, серед іншого є: забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції, своєчасне і точне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників. Отже, наведені вище правові норми вимагають від позивача, як особи, на яку покладено виконання функцій держави, особливої дисципліни та дбайливості. Однак поведінка позивача у рамках спірних правовідносин зазначеним критеріям не відповідає. Так, після тривалої відсутності на робочому місці позивач не вжила жодних заходів щодо повідомлення роботодавця про причини цієї відсутності; ані після виходу на роботу 19.08.2013, ані в подальшому - не надала до Управління всіх документів, які б підтверджували поважність причин відсутності на роботі. Доводи позивача про те, що 19.09.2013 вона надала до відділу кадрів Управління висновок УЗД, який підтверджував вагітність, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Між тим, з пояснень позивача судом встановлено, що під час перебування на лікарняному з 20.09.2013 по 31.12.2013 позивач особисто приймала участь у судових засіданнях за участю представників Управління, що свідчить про те, що вона мала можливість надати зазначені вище листки непрацездатності до відповідача як безпосередньо, так і направити цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, або іншим способом, проте, не зробила цього. В той же час зі свого боку відповідачем були здійснені всі заходи, спрямовані на з'ясування причин відсутності позивача на роботі. На час прийняття спірного наказу про звільнення [PERSON] відповідач мав достовірну інформацію про неправдивість відомостей щодо непрацездатності позивача, не мав будь-яких підтверджень про її вагітність, що у сукупності з викладеними вище обставинами дозволяє суду дійти висновку, що під час прийняття цього наказу відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, розсудливо та пропорційно. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied