Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії як державного службовця. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2014 року позов задоволено: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо нарахування та виплати [PERSON] з 01.03.2012 року пенсії як державному службовцю, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу"; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва провести перерахунок пенсії державного службовця за віком [PERSON], виходячи з усіх сум заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" - з 01.01.2012 року, - з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму, без обмеження у нарахуванні. Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2014 року, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює на посаді судді Вищого адміністративного суду України з 1 грудня 2005 року. Стаж державної служби станом на 1 січня 2014 року складає 29 років 4 місяці 20 днів, про що свідчить довідка №145 від 13.01.2014 року Вищого адміністративного суду України. З березня 2012 року Управлінням пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва позивачу призначена пенсія за віком, із зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач, вважаючи, що має право на отримання пенсії державного службовця, з урахуванням наведеної пільги, передбаченої ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся до суду. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що оскільки [PERSON], [INFO] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, і його пенсійний вік знижено на 10 років, тому його пенсійний вік прирівнюється до осіб, які народились по 31.12.1952 року відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", і він має право на перерахунок пенсії державного службовця за віком. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема - на час виникнення спірних відносин - Законом № 2862-XII. Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 2862-XII судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції. Статтею 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону України "Про державну службу", є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів. Статтею 23 Закону України "Про державну службу" встановлено граничний вік перебування на державній службі, який на час виникнення спірних відносин становив 60 років для чоловіків і 55 років для жінок. Крім того, вказаною статтею визначено, що у разі необхідності керівник державного органу за погодженням з Начальником Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України може продовжити термін перебування на державній службі, але не більш як на п'ять років. У виняткових випадках після закінчення цього терміну державні службовці можуть бути залишені на державній службі лише на посадах радників або консультантів за рішенням керівника відповідного державного органу. Граничний вік перебування на державній службі фактично є пенсійним віком для цієї категорії працівників. Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється ст.37 Закону України "Про державну службу", яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України). Чинна редакція наведених статей ст.37 Закону України "Про державну службу" [текст статті 37 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»] передбачає, що пенсійний вік державних службовців та граничний вік перебування на державній службі, який на сьогодні становить 65 років, не збігаються. Крім того, статтею 37 цього Закону встановлено, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу". Конституцією України та Законом України «Про статус суддів» визначено граничний вік перебування судді на посаді - 65 років. Крім того, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України. Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Аналіз статті 43 Закону України «Про статус суддів» свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення. Зазначена стаття, як і в цілому Закон України «Про статус суддів», посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону України "Про державну службу". Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання. Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013. Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що стаття 43 Закону України «Про статус суддів» не суперечить положенням статті 37 Закону України "Про державну службу" та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом України "Про державну службу" умовах в разі досягнення ними пенсійного віку. Згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Зазначеною статтею в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено, що особі, якій призначена пенсія відповідно до цієї статті та яка продовжує працювати на державній службі, виплачується пенсія у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про державну службу". Таким чином, з огляду на зазначені норми, судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом України "Про державну службу" умовах у разі досягнення ними пенсійного віку. Аналізуючи правомірність застосування пільги, передбаченої ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при призначенні пенсії державного службовця, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набув чинності з 01.10.2011 року, внесені зміни в ст. 37 Закону України "Про державну службу", де передбачено що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком. До досягнення віку, встановленого Законом, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: - 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; - 60 років 6 місяців - які народилися з 01 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; - 61 рік - які народилися з 01 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; - 61 рік 6 місяців - які народилися з 01 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Таким чином, пільга щодо зменшення пенсійного віку, встановлена ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовується виключно для призначення державних пенсій відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому не розповсюджується на пенсії, призначені за Законом України "Про державну службу". Після здійснення правовового аналізу, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки суддя Карась О.В. набуде права на призначення пенсії державного службовця лише з досягненням віку 62 роки. Встановивши, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2014 року скасувати.

Результат розгляду: denied