Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Подільський бройлер» (далі - ТзОВ «Подільський бройлер») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі Хмельницької області (далі - ДПІ у Дунаєвецькому районі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 26 жовтня 2009 року № 0002502340/0. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що воно створене для здійснення підприємницької діяльності в сільськогосподарському виробництві та застосовує спеціальні режими оподаткування, які передбачені пунктами 11.21, 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», що свідчить про правомірність включення ним вартості наданих послуг по забою птиці до скороченої податкової декларації з податку на додану вартість. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2009 року вказаний позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 26 жовтня 2009 року № 0002502340/0. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду ДПІ у Дунаєвецькому районі подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не враховано, що актом перевірки від 16 жовтня 2009 року № 847/2340/32875045 було виявлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, що призвело до заниження ним податку на додану вартість в розмірі 109478.00 грн., у зв'язку з невключенням до податкових зобов'язань загальної податкової декларації суми податку на додану вартість з обсягу наданих послуг по забою птиці, оскільки вказана діяльність відповідно до Державного класифікатора видів економічної діяльності, затвердженого наказом Держстандарту України від 22 жовтня 1996 року № 441, відноситься до розділу харчової промисловості, а не до сільськогосподарської діяльності, що виключає можливість застосування вимог пункту 11.21 статті 21 Закону України «Про податок на додану вартість». Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, а тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 16 жовтня 2009 року № 847/2340/32875045, складеного за результатами планової документальної виїзної перевірки ТзОВ «Подільський бройлер» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2009 року, ДПІ у Дунаєвецькому районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 жовтня 2009 року № 0002502340/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за податком на додану вартість на суму 179951.50 грн., з яких на 109478.00 грн. за основним платежем та на 70473.50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Підставою для визначення позивачеві податкового зобов'язання слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, пунктів 11.21, 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 109478.00 грн., в тому числі за травень 2008 року - 8074.00 грн., за червень 2008 року - 14590.00 грн., за серпень 2008 року - 4972.00 грн., за вересень 2008 року - 42137.00 грн., за жовтень 2008 року - 33576.00 грн., за січень 2009 року - 607.00 грн., за березень 2009 року - 1676.00 грн., за травень 2009 року - 3846.00 грн. Вказані висновки обґрунтовані посиланням на помилкове віднесення позивачем податку на додану вартість з вартості наданих послуг по забою птиці іншим суб'єктам господарювання ЗАТ «Агрофірма «Авіс» та Приватному підприємству «Дзюбак» (далі - ПП «Дзюбак») на суму 103349.00 грн. до податкових зобов'язань спеціальної декларації № 1, а не до загальної декларації - розрахунки з бюджетом щодо іншої діяльності. Крім цього, позивачем не включено до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суму податку на додану вартість в розмірі 3218.00 грн. від реалізованої в січня 2009 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кам'янець-Подільський комбікормовий завод» пшениці та безпідставно включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 2911.00 грн. з господарської операції щодо придбання у Селянського (фермерського) господарства «Краєвид» ячменю. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не доведено правомірності донарахування позивачу податкового зобов'язання за податком на додану вартість за основним платежем в розмірі 109478.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70473.50 грн., а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне. Платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено Законом України «Про податок на додану вартість». Згідно з пунктом 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» у 2008 році зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1, 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Для новостворених сільськогосподарських товаровиробників різних форм власності питома вага сільськогосподарської продукції в загальній сумі валового доходу підприємства в поточному році визначається за даними звітного періоду. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Відповідно до пункту 2 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271 (далі - Порядок), дія цього Порядку поширюється на сільськогосподарських товаровиробників незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, котрі зареєстровані як платники податку на додану вартість і одержали від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік суму, що становить не менш як 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Пунктом 4 Порядку встановлено, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подають її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначається Державною податковою адміністрацією за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої декларації, тобто від'ємна різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, зараховується сільськогосподарським товаровиробникам на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів. Як видно з матеріалів справи, ТзОВ «Подільський бройлер» зареєстроване платником податку на додану вартість та відповідно до його статуту та довідки управління статистики у Дунаєвецькому районі Головного управління статистики у Хмельницькій області від 09 грудня 2009 року № 31-01-18/338 займається сільськогосподарською діяльністю. Позивач має статус сільськогосподарського товаровиробника, що є однією з передумов для обрання ним спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, встановленого законодавцем для сільськогосподарських підприємств. У періоді, що був предмет перевірки, позивачем надавались послуги по забою птиці ЗАТ «Агрофірма «Авіс» та ПП «Дзюбак». Вказані послуги надавались позивачем як сільськогосподарським товаровиробником та за рахунок власних трудових ресурсів, а відповідно є послугами власного виробництва. Отже, позивач правомірно нараховував податок на додану вартість на суми отриманого доходу від надання вказаних послуг та відображав його у спеціальній декларації з податку на додану вартість, що подається за скороченою формою. Однак, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення послужили й інші виявлені перевіркою порушення, вчинення яких позивачем не заперечувалось, а саме: невключення до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суми податку на додану вартість в розмірі 3218.00 грн. від реалізації пшениці та безпідставне включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 2911.00 грн. з господарської операції щодо придбання ячменю. Ним не наведено жодних обставин та не надано жодних доказів в обґрунтування своїх вимог в частині протиправності донарахованого відповідачем податку на додану вартість у зв'язку з виявленням цих порушень. З врахуванням викладеного, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дунаєвецькому районі від 26 жовтня 2009 року № 0002502340/0 підлягало частковому скасуванню, в частині визначення позивачу зобов'язання за податком на додану вартість на суму 155023.50 грн., з яких за основним платежем на суму 103349.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 51674.50 грн. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial