Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

21 січня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40891242 від 22.11.2013. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.01.2014 представником [PERSON] отримано постанову Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ВП №40891242 від 22.11.2013 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-550.1 від 26.04.2011 Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 1540,80 грн. 01.08.2011 Відділом державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції відкрито ВП №28765673 по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-550.1 від 26.04.2011 Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області. 15.05.2013 Відділом державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції винесено постанову про повернення УПФУ в Старобільському районі Луганської області вимоги про сплату боргу № Ф-550.1. 05.07.2013 Луганським окружним адміністративним судом скасовано постанову відповідача про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.05.2013. Відповідач у строк до 24.11.2013 мав винести постанову про відновлення ВП №28765673. Просить визнати незаконною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ВП №40891242 від 22.11.2013 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-550.1 від 26.04.2011 Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області. У судове засіданні позивач не прибув, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606). Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 6 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 19 Закону № 606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках. У відповідності до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Судом встановлено, що 26.04.2011 Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області складено вимогу про сплату боргу №Ф-550.1, якою вимагає [PERSON] сплатити недоїмку зі страхових внесків, фінансові санкції (штрафи) та пеню на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 1540,80 грн. (арк. справи 56). 21.11.2013 Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області подано до Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції заяву про примусове виконання вказаної вимоги (арк. справи 55). 22.11.2013 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №40891242 з примусового виконання вимоги від 26.04.2011, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ боргу в сумі 1540,80 грн. (арк. справи 61). 13.02.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції винесено постанову про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) від 22.11.2013 з примусового виконання вимоги від 26.04.2011, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ боргу в сумі 1540,80 грн. (арк. справи 127). Таким чином, судом встановлено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №40891242 від 22.11.2013 самостійно скасована відповідачем, про що винесено постанову про скасування процесуального документу. Оскільки Відділом державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції самостійно скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є предметом розгляду вказаної адміністративної справи, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40891242 від 22.11.2013 слід відмовити повністю Питання щодо судових витрат вирішено у відповідності до вимог статті 94 КАС України.

Результат розгляду: denied