Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

27.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Міндоходів про скасування постанови про порушення митних правил від 25.02.2014 року відносно нього за ч.2 ст. 469 МК України та зобов'язання повернути вилучені в порядку ст. 511 МК України грошові кошти в розмірі 8500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.02.2014 року заступником начальника Харківської митниці Міндоходів була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 8500 грн. Підставою для винесення постанови був протокол № 042/80700/2014 від 26.01.2014 року, складений інспектором митниці, згідно якого він здійснив порушення митних правил, передбачених ч.2 ст. 469 МК України. Вважає постанову про накладення на нього адміністративного стягнення необґрунтованою, не відповідаючою вимогам законодавства з наступних підстав. Він є власником транспортного засобу Suzuki SX4 р.н. [NUMBER], який його батько, який має право на керування даним автомобілем на підставі нотаріальної довіреності від 21.12.2013 року ввіз на територію України 31.12.2013 року для особистого користування. Він прибув до України 22.12.2013 року поїздом. Вважає, що на підставі Конвенції про тимчасове ввезення та додатків до неї, прийнятих 26.06.1990 року у м. Стамбул, він, як власник транспортного засобу має право використовувати транспортний засіб на території України у порядку приватного використання, а тому склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 469 МК України відсутній. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, вважаючи свої вимоги законними та обґрунтованими. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечувала, надавши суду письмові заперечення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Як свідчать матеріали справи, постановою заступника начальника Харківської митниці Міндоходів від 25 лютого 2014 року на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за порушення митних правил, передбачених ч.2 ст. 469 МК України.(а.с.8) В постанові вказується, що 26.01.2014 року в зону митного контролю МАПП «Гоптівка» з України в напрямку Російської Федерації по смузі «зелений коридор» в'їхав автомобіль Suzuki SX4 р.н. [NUMBER] під керуванням гр.-на РФ [PERSON] Під час проведеної перевірки було встановлено, що даний автомобіль належить на праві власності [PERSON] а на митну територію України був ввезений 31.12.2013 року гр-ном РФ [PERSON] Особа, якою безпосередньо був ввезений на митну територію України цей автомобіль, під час проведення митного контролю у транспортному засобу була відсутня, а автомобілем користувався [PERSON] Посилаючись на вимоги ч.4 ст. 380 МК України зазначено, що [PERSON] незаконно використовував вищевказаний транспортний засіб, стосовно якого митне оформлення не закінчено. 26 січня 2014 року у відношенні гр. [PERSON] складено протокол про порушення митних правил № 042/80700/14 ( а.с. 6). Обставини, які викладені в постанові та протоколі позивач не оскаржує та зазначає, що дійсно автомобіль ввіз на територію України його батько, а він 26.01.2014 року перетинав кордон в зворотному напрямку на автомобілі без батька. Відповідно до вимог частини 4 статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Митним Кодексом України, дійсним на момент винесення даної постанови. Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, протокол складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно вимог ст. 393 МК України постанова у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, або її представником такої особи. Відповідно до частини 2 статті 469 Митного кодексу України зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, а так само невжиття передбачених частиною 4 статті 204 цього Кодексу заходів щодо товарів, строк тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі закінчився,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п 'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення, позивач зазначає, що оскільки він є власником транспортного засобу, а його батько [PERSON] керував автомобілем за довіреністю і ввіз в Україну для особистого користування, підстав для притягнення його до відповідальності немає. Суд не погоджується з даними доводами, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 318 МК України визначено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю. Згідно ч. 2 ст. 321 МК України у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. При цьому, ч. 3 ст.326 МК України визначено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Тимчасове ввезення відповідно до ст.103 МК України - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Частиною 3 ст.104 МК України передбачено, що орган доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі тимчасового ввезення, повинен пересвідчитися у можливості ідентифікації цих товарів, транспортних засобів при їх реекспорті. У частині 6 цієї ж статті зазначено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: - подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; - у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; - подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; - сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу Згідно ч.1 ст. 108 МК України визначено, що строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Відповідно до ч. 5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії. Таким чином, митне оформлення даного транспортного засобу, ввезеного гр-ном РФ [PERSON] буде завершено тільки після вивезення його з території України особою, що його ввозила. Відповідно до п.п «b» статті 5 додатку С Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 визначено, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Відповідно до п.п «b» статті 7 додатку С цієї Конвенції незважаючи на положення статті 5 цього Додатку транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Договірною стороною може бути дозволено таке право використання транспортного засобу третіми особами, яке закріплені у підпункті «b» статті 7 додатку С цієї Конвенції, але Договірною стороною є держава Україна, яка у положеннях Митного кодексу України, зокрема у статті 380 МК України, не передбачила таке право. Відповідно до ч. 1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Дослідивши усі надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що постанова про порушення митних правил від 25.02.2014 року відносно [PERSON] за ч.2 ст. 469 МК України про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам закону, постанова та з'ясовані в судовому засіданні обставини підтверджують наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постанова винесена за підставі належних та допустимих доказів, правомочною особою, яка діяла в межах своїх повноважень, при провадженні справи про порушення митних правил не було допущено обмежень прав особи, що притягалася до відповідальності, а тому підстав для її скасування у суду немає. Посилання позивача на безпідставне вилучення в нього грошових коштів в порядку ст. 511 МК України та зобов'язання повернення цих коштів суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягає, оскільки вилучення грошових коштів для забезпечення стягнення штрафу було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі ст. 511 МК України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied