Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до державного інспектора охорони навколишнього середовища Вінницької області Дяка В.В. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2013 року № 02/350, закриття провадження в адміністративній справі. Позовні вимоги мотивував тим, що цією постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Позивач вважає постанову протиправною. Відповідно до вказаної постанови, 19 грудня 2013 року о 11.00 год. [PERSON] допустив розміщення твердих побутових відходів у несанкціонованому місті та їх спалювання на території земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі договору оренди, що є порушенням ст. ст. 15, 33, 35-1 Закону України «Про відходи». Позивач вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. ст. 280, 281, 283 КУпАП. Крім цього, з тексту постанови не вбачається чи був присутнім при розгляді справи [PERSON], чи повідомлявся про час та місце розгляду справи, чи надавав пояснення, які докази та обставини враховані при винесені постанови, чи роз'яснялись правопорушникові його права, а також право, порядок та строки оскарження прийнятого рішення. Також зазначає, що інспектором не встановлено, що саме [PERSON] здійснив забруднення земельної ділянки, при цьому ним не враховані пояснення останнього про те, що забруднення здійснено працівниками комунального господарства м. Хмільника, що зафіксовано позивачем за участю двох свідків. Про вказане забруднення його території [PERSON] повідомив заступника міського голови, а 26 грудня 2013 року і міського голову, який запевнив, що сміття буде вивезене, а винні особи понесуть покарання. Просить визнати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності від 23 грудня 2013 року № 02/350 протиправною та скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. При цьому відмітив, що заява про допущення ним порушення законодавства в частині забруднення земельної ділянки розглянута без його участі; його пояснення, надані 20 грудня 2013 року не досліджувалися при винесені постанови. Крім того, зауважив про чинення йому перешкод у використанні цієї земельної ділянки, що підтверджується рішеннями судів. Відповідач позов не визнав, надавши письмові заперечення. Зазначив, що відповідач допустив бездіяльність в частині допущення розміщення на його земельній ділянці сміття та його спалювання, і не повідомляв про вказані обставини відповідні органи, хоча був зобов'язаний це зробити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року інспектором з охорони навколишнього середовища Вінницької області Дяком В.В. складено протокол № 003811 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] (а. с.24). Відповідно до постанови інспектора з охорони навколишнього середовища Вінницької області Дяком В.В. № 02/350 від 23 грудня 2013 року, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення № 003811 від 20 грудня 2013 року про порушення вимог природоохоронного законодавства, встановлено, що громадянин [PERSON] о 11.00 год. 19 грудня 2013 року допустив розміщення твердих побутових відходів у несанкціонованому місті та їх спалювання на території земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Хмільник, вул.Володарського, 1, яка належить [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 07 березня 2008 року, зареєстрованому у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» за № 0408000000009, що є порушенням ст. ст. 15, 33, 35-1 Закону України «Про відходи». Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн. (а. с. 3). Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами. Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, підставою для притягнення до відповідальності позивача став протокол № 003811 від 20 грудня 2013 року, а також звернення міського голови м.Хмільника про сприяння врегулювання питання щодо належного утримання [PERSON] земельної ділянки та не реагування останнього на звернення до нього з цього приводу міської влади. Разом з тим, відповідач приймаючи вказану постанову, поза увагою залишив пояснення відповідача, в якому останній зазначив про розміщення сміття іншими особами та повідомлення ним про вказані факти представників міської влади із зазначенням свідків, які можуть підтвердити вказані обставини. Однак, вказані обставини не були досліджені, свідки не викликалися, пояснень не надавали. Натоміть, відповідач обмежився лише відповіддю міської ради про відсутність письмових звернень [PERSON], яка до того ж, як вбачається, була зареєстрована 24 грудня 2013 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови. При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача про необхідність [PERSON] довести свої усні звернення шляхом отримання копії реєстраційних карток своїх звернень, оскільки відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» ведення таких карток не є повноваженнями осіб, які звертається зі зверненнями, а не дотримання положень вказаного закону посадовими особами не може бути підставою для відмові особи в захисті порушених його прав. До того ж, допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що дійсно був свідком вивезення побутового сміття на земельну ділянку [PERSON]В, працівниками комунальної служби, як вони себе декларували, а також усних звернень позивача до міської влади з приводу цих дій. Крім того, повідомив, що між позивачем та міською радою є спір з приводу цієї земельної ділянки, про що є не одне судове рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування всіх обставин, тому вона підлягає скасуванню як протиправна у зв'язку з недотриманням зазначених вище принципів правомірної адміністративної поведінки. При цьому слід відмітити, що посилання позивача на відсутність в постанові інформації про його присутність під час розгляду справи, його повідомлення про розгляд справи, надання ним пояснень, роз'яснення йому прав, як на підставу протиправності постанови є необґрунтованим, адже ст. 283 КУпАП не передбачає зазначення таких даних в постанові в справі про адміністративне правопорушення. Щодо позовної вимоги в частині закриття провадження у справі, то, оскільки суд не є відповідно до закону органом, до компетенції якого належать повноваження по розгляду справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.82 КУпАП, то він, відповідно, не має повноважень щодо її закриття, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial