Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у м. Ялта Автономної Республіки Крим (позивач) звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Віст-Маркет» (відповідач) про стягнення заборгованості із сплати штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 568,50 грн. Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 18 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року, адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Віст-Маркет» заборгованість із сплати штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 85,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України. В поданій касаційній скарзі, ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 18 червня 2010 року, ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року та прийняти при цьому рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим проведено перевірку бару, що належить відповідачу, з питань дотримання суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 1761/01/12/23/30271556 від 28 вересня 2009 року. На підставі зазначеного акту перевірки позивачем прийнято рішення № 0012492303 від 19 жовтня 2009 року, яким до відповідача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 568,50 грн. Зазначене рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не скасовано в адміністративному або судовому порядку, а отже є чинним, проте застосовану ним суму штрафних (фінансових) санкцій не сплачено ДП «Віст-Маркет» самостійно. Поряд з цим, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з ДП «Віст-Маркет» заборгованості із сплати штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 483,50 грн., суди попередніх інстанцій виходили з неправомірності їх застосування контролюючим органом до відповідача. Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки оцінка законності застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 483,50 грн. перебуває поза межами даного судового провадження. Адже, відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення штрафних (фінансових) санкцій, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення санкцій в судовому порядку, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо. При цьому питання правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій не охоплюється предметом даного позову, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень, яким відповідні санкції застосовано, не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду справи здійснювати його правовий аналіз. Згідно із статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині. За наведених обставин та з урахуванням викладеного, рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити.

Результат розгляду: partial