Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві, Міністерства доходів і зборів України, в якому просили суд: - зобов'язати прийняти уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199026) та уточнюючий додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199023) ТОВ «Нью марк груп»; - зобов'язати відобразити в інформаційних базах даних показники податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих ТОВ «Нью марк груп» в листопаді 2012 року відповідно до уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199026) та уточнюючого додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199023); - визнати протиправними дії, що полягають в проведенні зустрічної звірки ТОВ «Нью марк груп», за наслідками якої було складено акт від 04.04.2013 №1258/22-2/38390500 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Нью Марк Груп ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ПФ «МСВ» за листопад 2012 року»; - визнати протиправними дії щодо визнання нікчемними угод, укладених ТОВ «Нью марк груп» в акті від 04.04.2013 року №1258/22-2/38390500 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Нью Марк Груп ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ПФ «МСВ» за листопад 2012 року». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року позов задоволено частково: - зобов'язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відобразити в інформаційних базах даних показники податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих ТОВ «Нью марк груп» в листопаді 2012 року відповідно до уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199026) та уточнюючого додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199023); - визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, що полягають в проведенні зустрічної звірки ТОВ «Нью марк груп», за наслідками якої було складено акт від 04.04.2013 року №1258/22-2/38390500 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Нью Марк Груп ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ПФ «МСВ» за листопад 2012 року»; - визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо визнання нікчемними угод, укладених ТОВ «Нью марк груп», в акті №1258/22-2/38390500 від 04.04.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Нью Марк Груп ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ПФ «МСВ» за листопад 2012 року». Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Переглядаючи постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти уточнюючій розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199026) (далі - уточнюючий розрахунок) та уточнюючий додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року (реєстраційний номер документу 9001199023) (далі - уточнюючий додаток 5) та відобразити в інформаційних базах данні податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих ТОВ «Нью марк груп» в листопаді 2012 року, колегією суддів встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2012 року позивачем до органу державної податкової служби подано декларацію з податку на додану вартість за листопад 2012 року. 18 січня 2013 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість (звітний період січень 2013 року) у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року, який згідно квитанції зареєстрований за №9001199026. Також, позивачем було подано додаток 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2012 року, з виправленням помилок за листопад 2012 року, який згідно квитанції зареєстрований за №9001199023. Проте, листом ДПІ у Печерському районі м. Києва від 26.03.2013 року №14196/10/151-10 позивачу повідомлено, що зазначені уточнюючі розрахунок та додаток 5 до декларації не визнані як податкова звітність, оскільки останні заповнені з порушенням вимог оформлення Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом ДПС України від 14.06.2012 року №516, та п. 48.3, п. 48.4 статті 48 ПК України. Задовольняючи позов в цій частині вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача відобразити показники уточнюючого розрахунку та уточнюючого додатку 5. Колегія суддів не погоджується із такими висновками з наступних підстав. Відповідно пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Статтею 48 названого Кодексу передбачено порядок складення податкової декларації. Так, положеннями зазначеної статті передбачено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити (п. 48.3): - тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); - звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; - звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); - повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; - код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); - місцезнаходження (місце проживання) платника податків; - найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; - дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); - ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; - підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). Пунктом 48.4 визначено, що у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: - відмітка про звітування за спеціальним режимом; - код виду економічної діяльності (КВЕД); - код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; - індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період. Податкова декларація повинна бути підписана, зокрема керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником (пп. 48.5.1). Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу (п. 48.7). Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. Згідно пункту 49.9 статті зазначеного кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою за наявності квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку та у разі, якщо орган державної податкової служби із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк. Відповідно до пункту 49.11.1 Кодексу у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання. Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що чинними нормами податкового законодавства чітко визначено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, та дотримання платником податків вимог статті 49 Податкового кодексу; інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. Проте, в повідомленні про відмову у прийнятті уточнюючого розрахунку та уточнюючого додатку 5 відповідач посилається на норми, які передбачають порядок складення податкової декларації (п. 48.3, п. 48.4) без зазначення, які саме реквізити не заповнені. При цьому, в порушення пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 ПК України контролюючий орган в більше ніж п'ятиденний строк повідомив позивача про відмову у прийнятті зазначених уточнюючого розрахунку та додатку 5. Згідно з пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби. Задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими. Відповідно до частини другої статті 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому, колегія суддів відповідно до частини другої статті 11 КАС України з метою повного захисту прав та інтересів позивача, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії щодо відмови у прийнятті уточнюючого розрахунку та уточнюючого додатку №5, зобов'язання відповідача визнати вказані документи такими, що подані у день їх фактичного отримання відповідачем, тобто 18.01.2013 року. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій стосовно проведення зустрічної звірки, за наслідками якої було складено акт від 04.04.2013 №1258/22-2/38390500 та щодо визнання в зазначеному акті нікчемними угод, укладених ТОВ «Нью марк груп», колегією суддів встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, позивачем від органу державної податкової служби було отримано запит від 25 січня 2013 року №4029/10/22-2-10, в якому останній просив надати пояснення та їх документальне підтвердження щодо порядку відображення в бухгалтерському та податковому обліках господарських відносин з Приватною фірмою «МСВ», формування витрат та податкового кредиту сум податку на додану вартість згідно виписаних вказаним контрагентом накладних, актів виконаних робіт (послуг), податкових накладних за період з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року. Листом ТОВ «Нью марк груп» від 01.02.2013 року органу державної податкової служби повідомлено, що у листопаді 2012 року у товариства не було взаємовідносин з ПФ «МСВ». В подальшому посадовою особою відповідача на підставі п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України здійснено відповідні заходи з метою проведення зустрічної звірки ТОВ «Нью марк груп» з питань підтвердження господарських відносин з ПФ «МСВ» за листопад 2012 року. 04.04.2013 року ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС складено акт №1258/22-2/38390500 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Нью марк груп» щодо підтвердження господарських відносин з платником податків ПФ «МСВ» за листопад 2012 року». З зазначеного акту вбачається, що орган державної податкової служби дійшов висновку про не підтвердження наявності поставок товарів (послуг) від ТОВ «Нью марк груп» підприємствам покупцям, що свідчить про те, що правочини між позивачем та покупцями здійснені без мети настання реальних наслідків. Позивач, вважаючи неправомірними дії відповідача щодо проведення зустрічної звірки за наслідками якої складений відповідний акт та висновки такого акту звернувся до суду. Задовольняючи позов в цій частині суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Відповідно до положень пункту 73.5 статті 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін. Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок на момент існування спірних правовідносин визначений Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1232 (Далі Порядок №1232). Відповідно до пункту 1 зазначеної Постанови КМ України зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Пунктом 2 Порядку №1232 передбачено, що зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань. Відповідно до пункту 7 Порядку №1232 за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Отже, проведення зустрічних звірок спрямовано на співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання з метою документального підтвердження господарських відносин із платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236 затверджені Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (далі Методичні рекомендації №236). Відповідно до пункту 2.2 Методичних рекомендацій №236 необхідність проведення зустрічних звірок суб'єктів господарювання визначається посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби (далі - органи ДПС) за результатами проведеного аналізу даних та встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України (АІС ДПА України, Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, Єдиний реєстр податкових накладних тощо), а також аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх (у т. ч. від підрозділів податкової міліції тощо) або зовнішніх джерел (у т. ч. від платників податків), які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС. Відповідно до пункту 4.4 Методичних рекомендацій у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України. Як вбачається з акту про неможливість проведення зустрічної звірки позивача, звірку неможливо провести у зв'язку із тим, що товариством не було надано документи на запит від 25.01.2013 року №4029/10/22.2-10 по взаємовідносинах з ПФ «МСВ» за листопад 2012 року. За таких обставин, у разі, якщо є обставини, що не дають змогу провести зустрічну звірку (в даному випадку не надання документів), орган державної податкової служби складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача, що спрямовані на проведення зустрічної звірки. Щодо позовних вимог про визнання неправомірними висновків, що викладені в акті про неможливість проведення зустрічної звірки, колегія виходить з наступного. Так, колегія суддів вважає, що акт є формою фіксації податкової інформації, яка використовується податковим органом. Тому, акт про неможливість проведення зустрічної звірки за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, та не створює і не припиняє права чи обов'язки особи, а лише відображає певні обставини; право зазначення інших обставин передбачено пунктом 15 зразкової форми акта про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання «При проведенні аналізу наявної в органі ДПС інформації та її документального підтвердження також встановлено, що____» (додаток 2 до Методичних рекомендацій №236). Жодних управлінських висновків оскаржуваний акт не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії позивачу він не приписує, та відповідно не порушує права свободи та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин, та відповідно дії по складанню вказаного акту також не порушують права, свободи та інтереси осіб. В даному випадку, посадовою особою органу державної податкової служби фактично реалізована компетенція по здійсненню заходів з метою проведення зустрічної звірки. Як свідчать обставини справи, у спірному випадку рішення, яке породжує правові наслідки відносно позивача податковим органом не приймалось, доказів того, що висновки акту перевірки порушують права позивача суду не подано, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позов в цій частині. Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial