Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

01 квітня 2013 року [PERSON], звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просив визнати протиправну бездіяльність начальника відділу Держземагенства в Міжгірському районі Шовака Олександра Васильовича щодо ненадання публічної інформації за заявою від 05 березня 2013 року та зобов'язати відповідача надати позивачу повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційних запитів, заяв. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. [PERSON], постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги. В апеляційній скарзі покликається на те, що 05.03.2013 року звернувся з письмовою заявою до відділу Держземагентства у Міжгірському районі Закарпатської області про надання інформації стосовно земельної ділянки в [ADDRESS], в якому народився та проживав його батько [PERSON], який помер [INFO] для оформлення спадщини. Однак йому не була надана відповідь на його заяви та інформаційні запити, що порушує вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян». Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] 05.03.2013 року звернувся з письмовою заявою до відділу Держземагентства у Міжгірському районі Закарпатської області про надання інформації стосовно земельної ділянки в [ADDRESS], в якому народився та проживав його батько [PERSON], який помер [INFO] для оформлення спадщини. Однак позивачу не була надана відповідь на його заяву. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» забезпечення доступу до інформації здійснюється шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Відповідно до Розділу IV ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити:1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.. У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань запитів на інформацію, обов'язково зазначивши в запиті своє ім'я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала. Відповідно до статті 20 цього Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Як видно з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.03.2013 року, написаною від руки, але з усіма реквізитами, передбаченими Законом. Суд першої інстанції відмовляючи в позові посилався на те, що у зверненні [PERSON] було написано «заява», а не «запит», як це вказано з законі, та повинен бути надрукований. Колегія суддів з цим не погоджується, оскільки по-перше, що письмовий запит може бути складений у довільний формі, по-друге, мати відповідні реквізити. Позивач дотримався цих вимог, надсилаючи заяву до відповідача. Те, що позивач у письмовому зверненні написав слово «заява», а не «запит» не може слугувати підставою для ненадання запитуваної інформації, оскільки за змістом письмове звернення до відповідача містить прохання надати запитувану інформацію, яка стосується його інтересів. Відтак, відповідач зобов'язаний був надати позивачу інформацію, яку він просив. Оскільки відділом Держземагенства в Міжгірському районі не надано жодного доказу того що, відповідь на заяву позивача була йому надіслана у порядку та строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», то колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача надати [PERSON] повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, оскільки воно винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нової, якою позов задоволити частково.

Результат розгляду: partial