Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському щодо відмови в узгодженні загальної суми витрат, що підлягають відшкодуванню в сумі 10012,48 грн.; стягнути з відповідача загальну суму витрат, що понесені Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області в розмірі 10012,48 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області посилається на те, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженому спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем за липень та вересень 2013 року в сумі 10012,48 грн. Також позивач вважає, що Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському не прийняло до заліку вказану суму, тому такі дії відповідача є незаконними. Представник позивача до суду не прибув, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів наведених у письмових запереченнях. Подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області подано до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за липень і вересень 2013 року. Вказані акти підписані керівниками Фондів. При підписанні актів, Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському не було прийнято до заліку частини витрат Пенсійного фонду, що підлягають відшкодуванню за липень та вересень 2013 року в сумі 10012,48 грн., внаслідок чого відповідачем були складені таблиця розбіжностей та список осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, не прийнятих за липень та вересень 2013 року. Так, за липень 2013 року відповідачем не було прийнято, виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по пенсіонеру [PERSON] основного розмірі пенсії в сумі 150,00 грн., витрат на виплату та доставку пенсій - 2,34 грн., допомоги на поховання - 300,00 грн. та витрат на виплату та доставку пенсій - 2,37 грн., всього - 454,71 грн. За вересень 2013 року не було прийнято, виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по пенсіонеру [PERSON] основного розміру пенсії - 2289,19 грн., щомісячної цільової грошової допомоги - 1107,41 грн. та витрат на доставку пенсії - 52,99 грн., всього - 3449,59 грн.; по пенсіонеру [PERSON] основного розміру пенсії у сумі 1071,15 грн., щомісячної цільової грошової допомоги - 1546,60 грн. та витрат на доставку пенсії - 40,84 грн., всього - 2658,59 грн.; по пенсіонеру [PERSON] основного розміру пенсії - 2295,11 грн., щомісячної цільової грошової допомоги - 1101,49 грн. та витрат на доставку пенсії - 52,99 грн., всього - 3449,59 грн. Відповідно до ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи), загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Згідно із статтею 4 Основ, залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Пунктом 4 частини 1 статті 25 Основ визначено, що за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків визначено статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1105-XIV). В силу приписів частини 1 цієї статті Закону № 1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4 затверджено "Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", (далі - Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат. Відповідно до пунктів 4, 5, 6, 7 вказаного Порядку, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів. Органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду. Тобто, зазначеним Порядком встановлений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснювати дії по підписанню акту щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії, у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За таких обставин, коли акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за липень і вересень 2013 року підписано керівниками Фондів, суд приходить до висновку, що сторони узгодили суми, що підлягають відшкодуванню Пенсійному фонду за липень і вересень 2013 року. Чинним законодавством не передбачений порядок, відповідно до якого спір з цього питання міг би вирішуватись між управліннями Пенсійного фонду України та Відділеннями виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на місцях. Це питання додатково до названого вище Порядку врегульоване спільним листом Пенсійного фонду України та Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, підписаним, відповідно, 23 жовтня та 19 жовтня 2007 року. Ним узгодження вказаних вище розбіжностей віднесено до компетенції центральних органів відповідних Фондів, куди щомісячно повинні надсилатись таблиці розбіжностей і вирішуватись питання про їх узгодження та перерахування таких коштів чи їх стягнення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем у повному обсязі виконано свій, передбачений вищезазначеним Порядком, обов'язок щодо підписання та узгодження з позивачем актів щомісячної звірки за липень і вересень 2013 року, а тому вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області про визнання незаконними дій відповідача щодо відмовити в узгодженні суми витрат за вказаний період у розмірі 10012,48 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також суд зазначає, що спір щодо розбіжностей у заявлених сумах відшкодувань між органами Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України належить вирішувати шляхом подання адміністративного позову про стягнення суми невідшкодованих витрат, а не про зобов'язання вчинити певні дії (прийняти до заліку, включити суми відшкодування в акти щомісячної звірки). Стосовно вимог позивача щодо стягнення з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському витрат, понесених позивачем, у розмірі 10012,48 грн., то суд зазначає наступне. Статтею 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Аналогічні положення закріплені у статті 24 Закону № 1105-XIV, зокрема, у пункті 5 частини 1 вказаної статті встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Із оглянутих під час судового розгляду пенсійних справ судом встановлено, що пенсія по інвалідності пенсіонерам: [PERSON] призначена на підставі акту розслідування нещасного випадку, який стався в побуті, в дорозі, на роботу чи з роботи (форма БТ); [PERSON] - акту № 1 про нещасний випадок з учнем /вихованцем/, студентом навчально- виховного закладу; [PERSON] - акту № 2 про розслідування обставин нещасних випадків невиробничого характеру. У зв'язку з цим суд звертає увагу на те, що нещасний випадок, згідно із ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV, - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно до частини 2 цієї статті Закону № 1105-XIV, перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Для встановлення інвалідності від трудового каліцтва немає значення чи наступив нещасний випадок по вині потерпілого чи інших осіб, важливо щоб нещасний випадок стався при виконанні працівником трудових обов'язків. Враховуючи, що нещасні випадки, які сталися зі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не пов'язані з виробництвом, суд приходить до висновку, що у Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському не виникає обов'язку по відшкодуванню витрат у разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України, відтак у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми в розмірі 9557,77 грн., виплачених вказаним особам коштів основного розміру пенсій та витрат на виплату доставки до пенсії, слід відмовити. Між тим, встановлено, що пенсія по інвалідності [PERSON] була призначена на підставі акту про нещасний випадок на виробництві (форми Н-1). Відмовляючи у відшкодуванні виплаченої [PERSON] пенсії у розмірі 150,00 грн. і витрат на виплату та доставку пенсії в сумі 2,34 грн., всього - 152,34 грн. відповідач вказав на те, що акт Н-1 не відповідає вимогам законодавства, а травма отримана за межами України в Росії. Як свідчить акт про нещасний випадок на виробництві (форми Н-1) від 18.02.1975 року, нещасний випадок із [PERSON], який працював в Мехколоні № 137 (Бурятська АССР), стався 14.02.1975 року при виконанні ним трудових обов'язків. Частиною 2 статті 2 Закону № 1105-XIV визначено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. 13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Відповідно до статті 1 цієї Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення). Таким чином, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особі за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вона проживає. Із системного аналізу наведених правових норм випливає, що витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України № 21-129а13 від 21.05.2013 року, № 21-388а13 від 12.11.2013 р. Суд критично оцінює посилання відповідача на невідповідність акту про нещасний випадок вимогам законодавству, оскільки у встановленому законом порядку він не оспорений, не дійсним не визнаний та не скасований. Разом з цим, суд зазначає, що обов'язок відшкодувати витрати Пенсійного фонду України у Фонду соціального страхування від нещасних випадків виникає не на підставі акту про нещасний випадок, а виходячи з факту призначення та виплати ПФУ потерпілим пенсії по інвалідності внаслідок отриманого каліцтва на виробництві. Правомірність призначення пенсії по інвалідності та правомірність її виплати відповідачем не оспорюється. Отже, позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Новоград - Волинському суми основного розміру пенсій та доставки пенсій за липень 2013 року у розмірі 152,34 грн., які були виплачені [PERSON], є обґрунтованими, тому позов у цій частині слід задовольнити. Щодо вимоги про стягнення з відповідача допомоги на поховання у розмірі 302,37 грн., виплаченої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області у зв'язку зі смертю пенсіонера [PERSON], то у її задоволенні суд відмовляє, виходячи з такого. Частиною 8 статті 34 Закону № 1105-XIV визначено, що у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 р. N 826 затверджено Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який регулює питання проведення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд) витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого у разі його смерті від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. У пункті 2 вказаного Порядку зазначено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку). Згідно з абзацом другим частини дев'ятої статті 34 Закону № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини 8 статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15 листопада 2005 року № 606, визначено, що органом, який встановлює причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, є МСЕК. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області жодного належного та допустимого доказу в підтвердження причинного зв'язку смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я до суду надано не було. Пенсійна справа [PERSON], оглянута під час судового розгляду справи, довідки МСЕК, яка б встановлювала причинний зв'язок його смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом також не містить, що виключає обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати позивачу допомогу на поховання та витрати на її доставку в загальному розмірі 302,37 грн. Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду України в справі № 21-108а13 від 23.04.2013 року. З огляду на все вище викладене, суд проходить до висновку, що позов Управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення коштів у загальному розмірі 152,34 грн.

Результат розгляду: partial