Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

10.10.2011 року позивачка звернулась до суду з з адміністративним позовом, яким просила: для забезпечення її прав та законних інтересів з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини вийти за межі заявлених нею вимог у порядку ,визначеному ч.2 ст. 11 КАС України, застосувати практику Європейського суду з прав людини відповідно до якої пенсії і соціальні виплати визнано власністю у розумінні ст. 1 Першого протоколу конвенції та застосувати норму п. 5 ст. 268 ЦК України та не поширювати позовну давність на заявлені позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої прийняттям нормативно-правових актів визнаних незаконними заявлені у порядку ст. 21 КАС України та ст. 152 Конституції України та ст. 1175 ЦК України; визнати дії такими, що були здійснені відповідачем без урахування вимог ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, ст. 268 ЦК України відносно нарахування та здійснення перерахунку раніше призначеної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язати відповідача усунути порушення та провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; зобов'язати відповідача призначити їй щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; стягнути на її користь згідно ст. 90, 94 КАС України, кошти затрачені нею на правову допомогу у розмірі 400,00 грн.; стягнути на її користь судові витрати - державне мито у сумі 3,40 грн. Крім того, до позову позивачка долучила заяву про не застосування позовної давності та поновлення строку на подання адміністративного позову, якою просила: відхилити клопотання відповідача про застосування позовної давності, не поширювати давність на заявлені у позові вимоги, поновити строк на подання адміністративного позову. Позивачка у судовому засідання свої вимоги та мотиви, на їх обгрунтування , зазначені у позові, підтримала повністю, просила позов задовольнити, не застосовуючи строків позовної давності. Крім того пояснила, що вона є застрахованою особою у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, на підтвердження чого надала копію відповідного свідоцтва. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Крім того до позовної заяви 21.11.2011 року представником відповідача були надані заперечення, якими він просив: застосувати строки позовної давності до позовних вимог та пояснив, що позивачка з 24.11.2008 року перебуває на обліку відповідача та їй призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. щомісячно на підставі ЗУ «Про державну допомогу сім'ямз дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми. Вважає, що допомога була призначена відповідно діючого законодавства, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Позивачка [PERSON] має на утриманні дитину - дочку [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Калінінської районної в м. Донецьку ради з 24.11.2008 року та отримує допомогу в розмірі 130 грн. на місяць як особа, застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідачем призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», розмір якої визначено відповідно до Порядку призначення і виплати допомоги державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженому постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12. 2007 "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом №2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40-44. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Так, оскільки Законами України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та іншими Законами не встановлювався на 2011 - 2012 роки інший, ніж у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» розмір допомоги, спірні правовідносини в період, який є предметом розгляду, регулювалися саме цим законом. Таким чином, оскільки спір виник щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального закону (яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням») відповідно до статті 43 якого, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позову в часті визнання дії відповідача, щодо відмови в перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, противоправними, та вважає необхідним частково задовольнити вимоги в цій частині та в частини покладання обов'язку на відповідача нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Проте, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про проведення перерахунку та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з дня призначення допомоги. До суду надійшло клопотання позивачки, де вона просила поновити їй строк для звернення до суду, вказавши, що про порушення своїх прав вона не знала та не надавала відповідачу згоду на зменшення своїх Конституційних прав. Однак, вказану причину пропуску строку для звернення до суду суд вважає неповажною, оскільки відповідно до ст. 57 Конституції України, всі законодавчі акти, які стосуються прав і обов'язків громадян, обов'язково підлягають оприлюдненню. Юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення їй строку на звернення до суду. Закони та інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини. Будь-яких інших підстав для поновлення строку на звернення до суду позивачем не наведено та не доведено. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду з вимогами про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому в частині позовних вимог про перерахунок з 24.11.2008 року необхідно відмовити у зв'язку з пропуском встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, про можливість задоволення позовних вимог частково. Позовні вимоги позивачки про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задовольняються судом за період з 10 квітня 2011 року по 10 жовтня 2011 року. Розглядаючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. З урахування наведених вимог законну, у задоволення вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідача призначити щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, судом відмовляється, з зазначених підстав. Що стосується позовних вимог в частині стягнення коштів на правову допомогу та судові витрати - державне мито, судом встановлено наступне. Згідно ст. 90 ч. 1 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Відповідно ст. 90 ч. 3 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі положень ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засідання та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що особа, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засідання (під час ознайомлення з матеріалами справи) участі не приймала участь. Зважаючи на те, що до компенсації витрат на правову допомогу не відноситься послуги по складанню позовної заяви, судом в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовляється. Враховуючи, що відповідач відноситься до органів місцевого самоврядування на підставі положень ст.ст. 11, 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення державного мита, стягнувши з місцевого бюджету Калінінського району на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті державного мита у розмірі 3,40 грн. А в цілому адміністративний позов задовольняється судом частково.

Результат розгляду: partial