Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Державна інспекція України з контролю за цінами в Івано - Франківській області звернулася до Івано - Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держкомзему в Коломийському районі і просила стягнути з відповідача економічні санкції за порушення державної дисципліни цін в сумі 130 890 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що відповідачем необґрунтовано одержано плату за надання висновків та умов відведення земельних ділянок в сумі 43 630 гривень, чим відповідач порушив вимоги Закону України «Про дозвільну систему України у сфері господарської діяльності» та п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року №1619 «Про затвердження Порядку земельно - кадастрових робіт та надання послуг». У відповідності до ст. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення» до відповідача було застосовано економічну санкцію у розмірі 130 890 гривень, яка складається із необґрунтовано одержаної виручки в сумі 43 630 гривень та штрафу у розмірі 87 260 гривень. Рішення про застосування економічних санкцій відповідачем не виконане. Постановою Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Управління Держкомзему в Коломийському районі в доход державного бюджету економічні санкції в сумі 130 890 гривень. Відповідач з таким судовим рішенням суду першої інстанції не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. Посилаючись у поданій апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім цього, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на ті обставини, що відповідачем надавалася на платній основі послуга з підготовки висновків з надання земельних ділянок користування на замовлення юридичних та фізичних осіб відповідно до Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1619 від 01 листопада 2000 року. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №1619 зобов'язано Державний комітет по земельних ресурсах разом з Міністерством фінансів і Міністерством економіки затвердити розміри оплати земельно - кадастрових робіт та послуг і на підставі цього пункту 15 червня 2001 року був виданий спільний Наказ № 97/298/124, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, який встановив розмір плати за надання відповідних послуг. При цьому, як зазначає відповідач, п. 5 Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів встановлено види, а не виключний перелік земельно - кадастрових робіт та послуг, які можуть виконуватися чи надаватися на платній основі. Суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» , оскільки документ дозвільного характеру видається виключно органом, який діє на підставі цього ж Закону. При цьому, реєстрація укладених договорів, заяв та актів виконаних робіт проводилася відповідачем в журналі відповідно до номенклатури, а не в дозвільному центрі. Кошти, отримані за виконання вказаних робіт, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету, а тому не є виручкою за надані послуги. Особа, яка подала апеляційну скаргу (відповідач) та позивач в судове засідання представників не направили, хоча сторони належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання у справі. Також, від вказаних осіб відсутні клопотання про розгляд справи за участі їх представників. У зв'язку з цим та у відповідності до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. Постановляючи оскаржуване судове рішення та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що Порядком виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року №1619 визначено виключний перелік земельно - кадастрових робіт і послуг, які можуть надавати на платній основі державні органи земельних ресурсів. В зазначеному переліку послуги «підготовка висновків про надання земельної ділянки у користування для юридичних та фізичних осіб» і «підготовка та видача умови відведення земельної ділянки» не передбачені. Тобто, за висновком суду першої інстанції спільним наказом Держкомзему, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України №97/298/124 від 15 червня 2001 року, встановлено додаткові види виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі, хоча постановою за №1619, якою затверджено Порядок виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, зокрема пунктом 2 визначено, що Державному комітету по земельних ресурсах разом із Міністерством економіки слід було затвердити розміри плати за виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг. Тобто, пунктом 5 Порядку передбачений вичерпний перелік видів земельно - кадастрових робіт і послуг, що надаються державними органами земельних ресурсів на платній основі. Тому, суд першої інстанції вважав, що видача управлінням Держкомзему у Коломийському районі висновків щодо надання земельних ділянок у користування або власність та наявні обмеження щодо умов відведення земельної ділянки у користування, а також погодження проекту землеустрою за плату є порушенням вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України. Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного. Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, із 18 по 23 лютого 2010 року Державною інспекцією контролю за цінами в Івано - Франківській області проведено перевірку управління Держкомзему у Коломийському Івано - Франківській області з питань дотримання державної дисципліни цін при наданні платних послуг, за результатами якої 23 лютого 2010 року складено акт за №0000124. Згідно висновків перевірки, викладених в акті, відповідач за період із 18 лютого 2009 року по 18 лютого 2010 року необгрунтовано одержав плату за надання висновків та умов відведення земельних ділянок у розмірі 43 630 гривень. Зокрема, згідно довідки відповідача за вказаний період надано 1 276 висновків фізичним особам з оплатою по 30 гривень за один висновок та 59 висновків юридичним особам - з отриманням оплати в розмірі по 80 гривень за висновок. На підставі висновків перевірки та акта Рішенням про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін №63 від 01 березня 2010 року до позивача застосовано економічні у вигляді вилучення в дохід державного бюджету 43 630 гривень необґрунтовано одержаної виручки та стягнення штрафу у розмірі 87 260 гривень. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому, контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року за №1819 затверджено Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, пунктом 4 якого передбачено, що Державна інспекція з контролю за цінами відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування. Згідно з п. 21 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» Держкомзем за погодженням з Мінфіном та Мінекономіки: встановлює ціни (тарифи) на розроблення документації із землеустрою та проведення землеоціночних робіт; визначає граничні розміри плати з виконання землевпорядних робіт у разі безоплатної передачі громадянам України земельних ділянок відповідно до законодавства. Також, як було встановлено судом, позивач надає послуги на платній основі у відповідності до Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1619 від 01 листопада 2000 року, відповідно до п. 2 якої Державному комітетові по земельних ресурсах разом з Міністерством фінансів і Міністерством економіки належало затвердити розміри оплати земельно - кадастрових робіт та послуг. 15 червня 2001 року на виконання вимог вищезазначеного пункту Постанови №1619 Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством фінансів України, Міністерством економіки України видано спільний Наказ № 97/298/124, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №579/5770. Розділом 6.1. наказу №97/298/124 визначено перелік послуг щодо надання консультацій та довідок та встановлено їх вартість. Пунктом 9 розділу 6.1. наказу передбачено оплату за послугу по підготовці висновків з надання земельних ділянок у користування на замовлення юридичних та фізичних осіб та визначено їх вартість: для фізичних осіб - у розмірі 30 гривень та для юридичних осіб - у розмірі 80 гривень. Аналіз вказаних норм свідчить, що підготовка вказаних висновків належить до таких земельно - кадастрових робіт і послуг, які могли здійснюватися на платній основі згідно п. 5 Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів з урахуванням розмірів оплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1619 від 01 листопада 2000 року, яким визначено види послуг, що надаються на платній основі і не встановлено виключного переліку таких послуг (робіт). Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивач при отриманні плати за надання вказаних послуг діяв згідно з вимогами п. 5 Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів. У зв'язку з цим висновок перевірки про порушення позивачем вимог законодавства у зв'язку з отриманням плати за надання послуг по підготовці висновків з надання земельних ділянок у користування на замовлення юридичних та фізичних осіб і відповідно про необґрунтоване отримання виручки в розмірі 43 630 гривень є безпідставним. Тому і рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, щодо вилучення у дохід державного бюджету суми необґрунтовано отриманої виручки та стягнення штрафу прийняте позивачем всупереч законодавству. З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відповідні положення нормативно - правових актів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення Порядку виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1619 від 01 листопада 2000 року внаслідок надання за плату висновків щодо надання земельних ділянок у користування або у власність та наявні обмеження щодо умов відведення земельної ділянки у користування та погодження проекту землеустрою є помилковим. При цьому, визначення спільним Наказом Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством фінансів України, Міністерством економіки України №97/298/124 від 15 червня 2001 року переліку послуг щодо надання консультацій та довідок та встановлення їх вартості не суперечить Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1619 від 01 листопада 2000 року. Також, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про дозвільну систему України у сфері господарської діяльності», оскільки цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та державних адміністраторів, а видані відповідачем висновки не є документами дозвільного характеру щодо здійснення певних видів господарської діяльності в розумінні вищевказаного Закону. Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції, викладаючи у оскаржуваному судовому рішенні висновок щодо правомірності вимог позивача, не дотримався вищезазначених вимог. Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють правовідносини у сфері надання платних послуг державними органами земельних ресурсів права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи. Тому постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied