Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Новогродівці Донецької області про скасування рішення № 14 від 14.08.2013 про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку у сумі 64050,22 грн. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013р. у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом не прийнято до уваги тих обставин, що відповідно до п.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р., з 01.01.2011 року виключені частини 1-9 статті 106 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року. Крім того, Порядок формування та подання органами Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування від 10.06.2004 року №7-6, на порушення якого вказує в акті перевірки Управління Пенсійного фонду України в м.Новогродівка, також втратив чинність на підставі постанови ПФУ №26-1 від 05.11.2009 року та на час перевірки є не діючим. Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було проведено позапланову перевірку відокремленого підрозділу "Шахта 1/3 "Новогродівська" Державного підприємства "Селидіввугілля" щодо достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. на [PERSON], за результатами якої складено акт від 26.07.2013р.№20, яким встановлено порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п.8.3 розділу 8 Порядку №7-6 щодо подання недостовірних відомостей про застраховану особу. У зв'язку із виявленим порушенням відповідачем на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прийнято рішення № 14 від 14.08.2013р. про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, у розмірі 64050,22 грн.. Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, фінансових санкцій, а саме накладення штрафу у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом № 2464-VІ наведена вище норма із Закону № 1058-ІV була виключена. Тобто, на дату прийняття спірного рішення положення п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не діяли. Колегія суддів вважає, що оскільки на момент притягнення позивача до відповідальності норм, тобто підстав для відповідальності не існувало, то відповідачем протиправно прийнято спірне рішення. Аналогічної правової позиції дотримується колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в обов'язковій до врахування відповідно до ст. 244-2 КАС України постанові від 20.11.2012 року по справі № 21-367а12 за позовом фізичної особи-підприємця до УПФУ в Березнівському районі Рівненської області про визнання рішень протиправними. Висновок суду першої інстанції щодо наявності у відповідача повноважень із застосування фінансових санкцій на підставі зазначеної у спірному рішенні норми в силу абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ, колегія суддів вважає помилковим виходячи з наступного. Згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Суд апеляційної інстанції вважає, що наведене правило поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до 1 січня 2011 року. Питання відповідальності страховиків, не пов'язані з такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання Закону №1058 та абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження донарахування позивачеві сум страхових внесків внаслідок надання ним недостовірних відомостей на [PERSON] Згідно до пояснень позивача, подання недостовірних відомостей полягали у зазначенні невірного ідентифікаційного номеру застрахованої особи [PERSON] , при цьому страхові внески були сплачені в повному обсязі. Під час апеляційного провадження представником відповідача були підтверджені наведені обставини. Враховуючи відсутність у позивача заборгованості зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до 1 січня 2011 року, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем безпідставно було застосовано штрафні санкції згідно до пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 4 червня 2013 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області. Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду України від 15.10.2013р., 19 лютого 2013 року та 26 березня 2013 року колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як зазначено в цих судових рішеннях, заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а відтак і накладені штрафні санкції, виникли до 1 січня 2011 року. В даному випадку, у позивача була відсутня заборгованість зі сплати страхових внесків. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування постанови та прийняття в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted