Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

У грудні 2013 року управління Пенсійного фонду України в Чемеровецькому районі Хмельницької області (УПФ України в Чемеровецькому районі) звернулось до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Чемеровецького районного управління юстиції (ВДВС Чемеровецького РУЮ) про скасування постанови державного виконавця від 15 листопада 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, а саме вимогу №ф-58-у від 21 лютого 2013 року про сплату боргу по ПП [PERSON] та зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження по вимозі №ф-58-у від 21 лютого 2013 року про сплату боргу по ПП [PERSON] у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та винести нову постанову, в якій зобов'язати ВДВС Чемеровецького РУЮ повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання вимоги №ф-58-у від 21 лютого 2013 року на суму 4572,42 грн. згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження". Позивач (апелянт) в судове засідання не з'явився. До початку судового засідання через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідним №3519 подав заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином. Причин неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. За таких обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2014 року скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити частково, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції, 11 листопада 2013 року УПФ України в Чемеровецькому районі на адресу ВДВС Чемеровецького РУЮ для примусового виконання направлено вимогу про сплату боргу щодо стягнення з ПП [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску №ф-58-у від 21 лютого 2013 року. Проте, 15 листопада 2013 року державним виконавцем вказаного відділу Джигун М.С. винесено постанову (ВП №40745268) про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом Управління Пенсійного фонду України в Чемеровецькому районі - вимогою про сплату боргу №ф-58-у від 21 лютого 2013 року на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". Не погодившись з такою постановою відповідача, позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 року, не покладає на державну виконавчу службу обов'язку щодо виконання вимог органів Пенсійного фонду. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. При цьому, згідно п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент винесення вимоги про сплату недоїмки) платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Так, 12 серпня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 №406-VI, всі функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування передано до органів Міністерства доходів і зборів України. Проте, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в зв'язку з проведенням адміністративної реформи" органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач мав право пред'явити вимогу №ф-58-у від 21 лютого 2013 року до виконання, а постанову державного виконавця від 15 листопада 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження необхідно визнати протиправною, оскільки вона прийнята із порушенням вимог чинного законодавства та скасувати. Також, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога позивача про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження по вимозі №ф-58-у від 21 лютого 2013 року задоволенню не підлягає, оскільки порядок та підстави відкриття виконавчого провадження передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, до вимог яких має діяти державний виконавець з врахуванням задоволеної судом апеляційної інстанції вимоги позивача. При цьому, в апеляційній скарзі позивач просить винести нову постанову, в якій зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання вимоги №ф-58-у від 21 лютого 2013 року на суму 4572,42 грн. згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження". Колегія суддів дійшла висновку, що дана вимога апеляційної скарги задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства суд апеляційної інстанції переглядає лише ті позовні вимоги, які були предметом розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим оскаржуване рішення необхідно скасувати. В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial