Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

17.12.2013 року державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про припинення підприємницької діяльності. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, яка є фізичною особою-підприємцем, заборгованості до бюджету немає, проте з 23.10.2006 року, тобто більше року, не подає податкової звітності, а дана обставина є підставою для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності. 17.12.2013 року відповідно до пункту 3 частини 1 статті 183-2 КАС України судом винесена ухвала про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, яка разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову. Направлена на адресу відповідача поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до частини 11 статті 35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Тому, суд вважає, що відповідач була належно повідомлена про відкриття скороченого провадження в даній справі. Відповідно до частини 3 статті 183-2 КАС України відповідач у десятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття скороченого провадження та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. Згідно із пунктом 2 частини 5 статті 183-2 КАС України справа повинна бути розглянута в порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача. Заперечення або заяви про визнання позову від відповідача на адресу суду в зазначені вище строки не надійшли. Суд, розглянувши матеріали даної адміністративної справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) 04.08.2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради за адресою: [ADDRESS], 76018, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.08.2013 року за [NUMBER] (а.с. 6). Фізична особа-підприємець [PERSON] з 23.10.2006 року, тобто більше одного року, не подає до податкового органу податкові декларації та документи фінансової звітності, що підтверджується довідкою від 02.10.2013 року за №2301/9/09-15-17-1-13/10549 (а.с. 5). Згідно довідки державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області від 02.10.2013 року за №2285/9/11-150/1097 станом на 02.10.2013 року заборгованості до бюджету відповідач не має (а.с. 7). Відповідно до частини 6 статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом. Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Згідно статті 247 Господарського кодексу України у разі здійснення суб'єктом господарювання діяльності, що суперечить закону чи установчим документам, до нього може бути застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді скасування державної реєстрації цього суб'єкта та його ліквідації. Скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за рішенням суду, що є підставою для ліквідації даного суб'єкта господарювання відповідно до статті 59 цього Кодексу. Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (надалі - Кодекс) платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Відповідно підпункту 20.1.12 пункту 20.1 статті 20 та пункту 67.2 статті 67 Кодексу органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Пунктами 49.1 та 49.2 статті 49 Кодексу встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Частиною 1 статті 63 Кодексу встановлено, що облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Частиною 1 та 2 статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» №755-IV від 15.05.2003 року (надалі - Закон №755-IV) передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Відповідно до частини 1 статті 38 Закону №755-IV суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення. Дата надходження відповідного судового рішення вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Пунктом 4 частини 2 статті 38 Закону №755-IV встановлено, що підставою для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, яке не пов'язано з банкрутством юридичної особи, є неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Згідно частини 3 та 4 статті 38 Закону №755-IV державний реєстратор повинен не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення юридичної особи, яке не пов'язано з банкрутством юридичної особи, внести до Єдиного державного реєстру запис щодо цього судового рішення та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та юридичну особу, щодо якої було прийнято судове рішення, про внесення до Єдиного державного реєстру такого запису. З дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення юридичної особи застосовуються обмеження, які встановлені законом, зокрема, частиною другою статті 35 цього Закону. Відповідно до пункту 11.10 розділу 11 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року за № 979, якщо платник податку не має заборгованості перед бюджетом та у разі наявності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків - про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про внесення судового рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Таким чином, суд дійшов висновку, що неподання фізичною особою-підприємцем [PERSON] податкових декларацій, документів фінансової звітності органам державної податкової служби суперечить вказаним вище нормам Податкового кодексу України, Господарського кодексу України та згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» є підставою для ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та правомірними, тому позов слід задовольнити. У відповідності до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження, виконуються негайно. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted