Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

в серпні 2011 року позивач звернулася до Полонського районного суду Хмельницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Полонському районі Хмельницької області про визнання протиправною відмову УПФУ в Полонському районі Хмельницької області у здійсненні перерахунку та виплату надбавки до пенсії як дитині війни; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної надбавки до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виходячи з розміром мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з січня 2011 року по день припинення виплат. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 06.10.2011 року позов задоволено частково: визнано незаконною відмову відповідача у виплаті щомісячної соціальної допомоги позивачу як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни для позивача з 01 березня 2011 року по день припинення права на цей вид підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком щомісячно, з урахуванням виплачених сум; мінімальну пенсію за віком слід обчислювати, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік". Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження. Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як свідчать матеріали справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до положень статей 1, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач звернулася із письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України у Полонському районі Хмельницької області про нарахування та виплату 30% підвищення до пенсії як дитині війни. Відповідач відмовив позивачу в здійсненні вказаного перерахунку пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не здійснено. Всупереч положенням вищенаведеної норми щомісячне підвищення до пенсії позивачу виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. В свою чергу, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що дає підстави зробити висновок про неправомірність виплати відповідачем щомісячного підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону. Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вимог позивача про перерахунок та виплату доплати до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та правильно визначився із періодом захисту порушеного права позивача, задовольняючи здійснити перерахунок та виплату 30% підвищення до пенсії позивачу з 01.03.2011 року по день припинення права на таку допомогу. Однак, вказавши в резолютивній частині на те, що мінімальну пенсію за віком слід обчислювати, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, суд першої інстанції не врахував, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин, тому абзац 4 резолютивної частини слід виключити. Суд першої інстанції обставини справи встановив повно, правові норми, які регулюють відносини сторін, визначив правильно, проте, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог помилково застосував норми процесуального права. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстав: правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Результат розгляду: partial