Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Відповідачем у період із 27 червня по 04 липня 2013 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 10 липня 2013 року складено акт № 68/22-07/36591039 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із ТОВ "Еліт Україна" за червень 2012 року, товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон Лідер" за вересень, листопад 2011 року, товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Реалтігруп" за грудень 2011 року, товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Сейл Маркет" (також далі - скорочені назви організаційно-правових норм) за вересень-грудень 2011 року (також далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого, позивачем занижено податок на додану вартість (також далі - ПДВ) у загальному розмірі 2600011,57 грн., у тому числі за: вересень 2011 року - 530892,05 грн.; жовтень 2011 року - 97554,43 грн.; листопад 2011 року - 1023407,22 грн.; грудень 2011 року - 773086,29 грн.; червень 2012 року - 175071,58 грн., чим порушено п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (також далі - ПК України). На підставі акту перевірки, 07 серпня 2013 року відповідачем складено оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 2600012,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1300006,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). За результатами розгляду заперечень та скарг в адміністративному (досудовому) порядку, висновки акту перевірки та оскаржуване рішення залишені без змін. Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Так, згідно з підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, підпунктом 78.1.1 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; Про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. У ході розгляду справи судом з'ясовано, що перевірку позивача проведено на підставі наказу від 25 червня 2013 року № 240 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "РМ-Техно" код за ЄДРПОУ 36591039" та направлення на перевірку від 27 червня 2013 року № 8/26-55-22-07. Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ за перевіряємий період ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті здійснення позивачем фінансово-господарської діяльності у вересні-грудні 2011 року, червні 2012 року поза межами правового поля. Господарські операції між позивачем та його контрагентами є фіктивними та такими, що вчинені без мети створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами. Контрагенти позивача, а саме ТОВ "Оріон Лідер" та ТОВ "Іст Реалтігруп" мають ознаки "фіктивності". Відповідно до ст. 55-1 Господарського кодексу України, ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; не зареєстровано у державних органах, якщо обов'язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників. У постанові Верховного Суду України від 01 вересня 2009 року № 21-1258во09 зазначено, що необхідно приймати до уваги факт наявності фінансово-господарських зв'язків з підприємствами, діяльність яких має ознаки "фіктивності". У ході перевірки позивачем не надано документів, які підтверджують відповідність отриманого товару встановленим стандартам, та технічної документації, яка встановлює вимоги до його якості, а порядок транспортування товару не підтверджено товарно-транспортними накладними. Також не надано первинної документації щодо взаємовідносин із ТОВ "Еліт Україна", оскільки таку документацію на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2013 року у рамках кримінального провадження № 12012110000000567 позивачем направлено до прокуратури міста Києва. Викладена обставина, як пояснила у ході судового розгляду справи представник відповідача, унеможливила проведення перевірки фінансово-господарських взаємовідносин позивача із ТОВ "Еліт Україна". Слід зазначити, що судом до ТОВ "Еліт Україна" направлялась ухвала від 16 грудня 2013 року про витребування доказів, однак, таку ухвалу адресату на час прийняття у справі судового рішення по суті не вручено з незалежних від суду причин. З метою підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами представником позивача надано суду копії наступних документів: - із ТОВ "Оріон Лідер": договору постачання від 29 липня 2011 року № 290711, рахунків-фактур, видаткових накладних, довіреностей на отримання товару; - із ТОВ "Іст Сейл Маркет": договору постачання від 01 вересня 2011 року № 2, рахунків-фактур, видаткових накладних, актів здачі-прийняття робіт, довіреностей на отримання товару; - із ТОВ "Іст Реалтігруп": договору підряду від 29 липня 2011 року № 10, додаткової угоди № 1 до цього договору, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 грудня 2011 року № 609; договору підряду на виконання робіт по сервісному обслуговуванню обладнання від 01 вересня 2011 року № 14, додатку № 1 до цього договору, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 грудня 2011 року № 610; договору підряду від 30 вересня 2011 року № 17, додатків №№ 1, 2 до цього договору, замовлення від 30 вересня 2011 року № 1, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), банківських виписок з рахунку позивача; договору підряду від 03 жовтня 2011 року № 16, додатку № 1 до цього договору, актів приймання-передачі матеріалів. Представником позивача також надано копії договору суборенди нежитлових приміщень від 01 січня 2012 року № ВМ-01/01/12-11, додаткових угод №№ 1, 2 до нього та актів приймання-передачі приміщень. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами суду не надано. Зокрема, не надано копій податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, платіжних доручень. Також не надано товарно-транспортних накладних, які, відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, призначеним для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту. Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З викладених положень вбачається, що будь-які документи мають силу первинних документів тільки за умови фактичного здійснення господарської операції. В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) № 742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Відповідно до підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.6 ст. 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Водночас, як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) № 742/11/13-11, за відсутності факту придбання товарів (послуг) або у разі, якщо придбані товари (послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податків, відповідні суми не можуть включатись до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Аналогічна позиція міститься в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2011 року № 1936/11/13-11. Таким чином, проаналізувавши викладені положення та обставини, враховуючи факт ненадання представником позивача суду доказів, які б свідчили про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Еліт Україна", ТОВ "Оріон Лідер", ТОВ "Іст Реалтігруп", ТОВ "Іст Сейл Маркет", хоча про необхідність їх надання наголошувалось у кожному судовому засіданні, суд прийшов до висновку про правомірність оскаржуваного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Техно" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied