Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

13 січня 2011 р. позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (далі -відповідач) та просив визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену щомісячну соціальну допомогу за період з 01.11.2007 р. по 31.11.2010 р. з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 березня 2011 року адміністративний позов в порядку скороченого провадження задоволено, визнано дії відповідача протиправними, зобов'язано відповідача нарахувати та виплати позивачу недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 02.12.2008 р, з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р. Не погодившись з постановою суду Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та винести рішення яким позивачу в позові відмовити повністю. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року №2195-ІV (далі -Закон №2195-ІV) та має статус "дитини війни", що підтверджується копією пенсійного посвідчення. Згідно ст.6 Закону №2195-ІV (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 вересня 2006 року. Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення. Положення ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно поважності причин пропуску позивачем строку для звернення до суду за адміністративним позовом. Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату пенсії подано до суду з порушенням строків, які визначено ст.99 КАС України. Суд апеляційної інстанції вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав права звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішення Конституційним судом. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити без розгляду позовні вимоги вимог за період з 01.11.2007 р. по 13.07.2010 р. за пропуском строку, а постанову суду першої інстанції в цій частині скасувати. Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Виходячи з наведених правових норм та приймаючи до уваги, що адміністративний позов подано з порушенням законодавчо встановленого строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги за період з 13.07.2010 р. по 01.12.2010 р.

Результат розгляду: partial