Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

На підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період з жовтня 2010 по серпень 2013 року від 31.10.2013 №1314/40-50/37-20, з урахуванням відповіді на заперечення по акту перевірки від 15.11.2013 №11594/10/37.2-17, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників податків були прийняті податкові повідомлення - рішення від 20.11.2013 №0000643720 на 1072574 грн. ПДВ та 536287 грн. штрафних (фінансових) санкцій, №0000633720 про завищення бюджетного значення по податку на додану вартість на 4832058,98 грн. та 2413914,81 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Прийняття зазначених рішень мотивовано посиланнями на акти перевірок контрагентів позивача, пункт 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.14,1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України. При цьому встановлено порушення позивачем, вимог пункту 201.11 статті 201 та п. 200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України. Прийняття даних рішень обумовлено висновками акту перевірки про те, що ТОВ „Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД" неправомірно включено до складу податкового кредиту за період з жовтня 2010 року по червень 2013 - 5904633 грн. ПДВ по взаємовідносинах ТОВ „ЦЕНФИНТОРГ-ЮГ" (за жовтень 2010 року на суму ПДВ 8 458,42 грн.), ТОВ "МЕРКУРІЙ-А" (за вересень 2011 року на суму ПДВ 32 512,63 грн., за листопад 2011 року на суму ПДВ 110 843,83 грн.), ТОВ "АГРО-ТРАНСФЕР" (за вересень 2011 року на суму ПДВ 9 174 грн. за листопад 2011 року на суму ПДВ 25 641,73 грн.). ТОВ "СЮЇТА" (за вересень 2011 року на суму ПДВ 84 957,93 грн., за жовтень 2011 року на суму ПДВ 75 986,10 грн.), ПП "ТОРГОВИЙ ДІМ ДІЛОВІ ДРІБНИЦІ" (за вересень 2011 року на сум ПДВ 52 454,83 грн.), ТОВ "МПК ГСМ" (за жовтень 2011 року на суму ПДВ 25 377,36 грн.), ТОВ "Т-М ТК" (за березень 2012 року на суму ПДВ 140 425,98 грн.), ТОВ "КРОК-ПЛЮС" (за квітень 2012 року на суму ПДВ 93 391,82 грн.), ТОВ "БУСАЛ" (за вересень 2012 року на суму ПДВ 720,36 грн.), ТОВ "АГРОСКЕПІТАЛ" (за жовтень 2012 року на суму ПДВ 391 070,77 грн., за грудень 2012 року на суму ПДВ 15 036,80 грн.). Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, позивач подав скаргу до Міністерства доходів і зборів України, в якій посилався на протиправність рішень Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків. Зокрема, у скарзі позивач посилався на : відсутність фактичних порушень законодавства зі сторони Підприємства. Підприємство формувало податковий кредит відповідно до порядку та правил передбачених ПК України - по факту сплати ПДВ постачальникові у складі вартості товарів; податкове законодавство не обумовлює право на формування податкового кредиту та заявлення сум ПДВ до бюджетного відшкодування ПДВ станом виконання контрагентами вимог законодавства; вчинені без мети реального настання правових наслідків правочини підлягають визнанню недійсними в судовому порядку - судові рішення про визнання договорів поставки недійсними відсутні; правочини за участю Підприємства та наведених в Акті перевірки постачальників не можуть кваліфікуватися як нікчемні в силу відсутності обвинувального вироку як обов'язкової умови для встановлення спрямованості (= умислу) на порушення публічного порядку; притягнення Підприємства до відповідальності за відсутності з його боку порушень податкового законодавства здійснені виключно на підставі можливих порушень та негараздів його контрагентів суперечать не тільки законодавству, а й засадничому принципу індивідуальної відповідальності та судовій практиці судів вищих інстанцій України, а також практиці Європейського суду з прав людини; акт перевірки складений податковим органом не відповідає вимогам, які ставляться податковим законодавством до змісту Акта перевірки. Також позивач вказував на відсутність підстав для проведення перевірки та пропуск податковим органом строку для проведення перевірки правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. До скарги позивачем було додано довіреність на представництво, копії податкових повідомлень - рішень, першої сторінки акту перевірки та копію відповіді про розгляд заперечень. За результатами розгляду скарги Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення №1101/6/99-99-10-01-15 від 22.01.2014р., яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення - без змін. Суд погоджується з відсутністю підстав для скасування оскаржуваного рішення про результати розгляду скарги, виходячи з наступного. Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про перегляд цього рішення. Відповідно до пункту 56.3, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Скарги на рішення державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі подаються до Державної податкової адміністрації України. Пунктом 56.6 встановлено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня. Відповідно до пункту 56.18 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить наступних висновків. Процедура адміністративного оскарження рішень контролюючого органу нормами Податкового кодексу визначена в якості одного з засобів захисту прав платника податків. При цьому, права податкового органу по відношенню до скарги є диспозитивними, тобто не можуть бути використані іншими органами, зокрема, судовими. Податковий кодекс України в якості права платника податку передбачає право на подання скарги в процедурі адміністративного оскарження та право на її розгляд. При цьому, норми Податкового кодексу не містять вимог щодо змісту рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги. При цьому, викладені в абзаці другому статті 56.9 посилання на обов'язок приймати вмотивоване рішення, судом вбачаються такими що не можуть бути оцінені судом з точки зору їх вмотивованості, з огляду на диспозитивність рішення, яке приймається за результатами розгляду скарги в процесі адміністративного оскарження. Колегія суддів доходить висновків, що термін «вмотивоване» є оціночним поняттям, і суд не може визначати повноту оцінки тих чи інших доводів скаржника, оскільки їх оцінка в процедурі адміністративного оскарження є виключною компетенцією податкового органу. Отже, суд не може оцінювати повноту розгляду заперечень позивача при розгляді скарги. Натомість, доводи платника податків, викладені у скарзі, мають оцінюватися судом під час розгляду справи про скасування податкових повідомлень - рішень, які і оскаржувалися в адміністративному порядку. Саме такий засіб захисту порушеного права передбачено нормами Податкового кодексу України. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в цій частині. Щодо можливого закриття провадження у справі, суд виходить з наступного. Однією з Конституційних засад судочинства є поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України. На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних Законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову. Закриття провадження судом вбачається можливим тільки у випадку відсутності владних повноважень відповідача, або у випадку прямого визначення Законом іншої юрисдикції заявлених вимог. Оскільки іншого порядку оскарження дій органів Міністерства доходів і зборів чинним законодавством не встановлено, суд доходить висновків про відсутність підстав для закриття провадження у справі. Щодо вимог про скасування податкових повідомлень - рішень, суд зазначає наступне. Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Згідно вимог п. 200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розподілом. Отже, зазначеними нормами Податкового кодексу України, за порушення яких позивачу було донараховано суми податкових зобов'язань та застосовано штрафні (фінансові) санкції, передумовою включення сум до податкового кредиту є наявність первинних бухгалтерських документів. Таким чином, підставою для оскарження податкових повідомлень - рішень має бути наявність документів та їх оформлення належним чином. При цьому, до скарги позивачем первинних бухгалтерських документів не надавалося. За таких обставин обмеження підстав позову неналежним, на думку позивача, розглядом скарги, не може бути підставою для скасування податкових повідомлень - рішень, оскільки ні Міністерством доходів і зборів України, ні судом, документи, на підставі яких позивачем було сформовано податковий кредит, не досліджувалися. При цьому, вказаному відповідачу документів надано не було, а судом зміни підстав позову, з урахуванням зміни його предмету, не прийнято, позов розглянуто в межах підстав. зазначених в позовній заяві. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied