Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

20 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшло подання Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області до державного підприємства «Первомайськвугілля» про стягнення податкового боргу з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків у загальному розмірі 259775,10 грн. В обґрунтування подання позивач зазначив, що державне підприємство «Первомайськвугілля» зареєстровано виконавчим комітетом Первомайської міської ради Луганської області 03 березня 2003 року, перебуває на податковому обліку в Первомайській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області. У зв'язку з несплатою відповідачем самостійно визначених податкових зобов'язань у податкових деклараціях з плати за користування надрами від 06 лютого 2014 року № 9089756800, від 05 лютого 2014 року № 9089664729, від 05 лютого 2014 року № 9089664483, від 05 лютого 2014 року № 9089664140, від 05 лютого 2014 року № 9089663825, за відповідачем станом на 20 лютого 2014 року утворився податковий боргу у розмірі 259775,10 грн. Відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Згідно п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків податковий борг у загальному розмірі 45157,92 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 14). Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про встановлення способу, строку та порядку виконання судового рішення, у якій визнав адміністративний позов, просив розгляд справи провести без його участі та просив розстрочити сплату боргу, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем (а.с. 16-17). Відповідно до ч.8 ст.183-3 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкритті провадження по справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті позовних вимог, яка підлягає негайному виконанню. Розгляд подання відбувається за участю органу доходів та зборів, що його виніс, та платника податків, стосовно якого його винесено. Неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду подання. З огляду на положення ч.7 ст. 183-3 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду подання за відсутності належним чином повідомлених сторін. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори, в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Статтею 14 Податкового кодексу України наведено перелік основних понять, які використовуються у Податковому кодексі України, зокрема: - грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п.14.1.39 п.14.1); - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п.14.1.156 п.14.1); - штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п.14.1.265 п.14.1); - пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (п.п.14.1.162 п.14.1); - податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п.п.14.1.175 п.14.1). Згідно із ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п.16.1.2 п.16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п.16.1.3 п.16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п.п.16.1.4 п.16.1). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду справи, відповідач - ДП «Первомайськвугілля» зареєстровано виконавчим комітетом Первомайської міської ради, включені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 27 липня 2004 року № 13881200000000004, знаходиться на податковому обліку за неосновним місцем обліку в Первомайській ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області (а.с. 6, 6 на звороті). ДП «Первомайськвугілля» подано до Первомайської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області податкові розрахунки з плати за користування надрами: - від 06 лютого 2014 року № 9089756800, у якому визначило суму податкового зобов'язання у розмірі 21400,47 грн. (а.с. 7); - від 05 лютого 2014 року № 9089664729, у якому визначило суму податкового зобов'язання у розмірі 63587,16 грн. (а.с. 8); - від 05 лютого 2014 року № 9089664483, у якому визначило суму податкового зобов'язання у розмірі 50052,60 грн. (а.с. 9); - від 05 лютого 2014 року № 9089664140, у якому визначило суму податкового зобов'язання у розмірі 6981,39 грн. (а.с. 10); - від 05 лютого 2014 року № 9089663825, у якому визначило суму податкового зобов'язання у розмірі 117753,48 грн. (а.с. 11). У зв'язку з несплатою податкових зобов'язань, визначених у вищезазначених податкових розрахунках станом на 20 лютого 2014 року за відповідачем утворився податковий боргу з плати за користування надрами у загальному розмірі 259775,10 грн. Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у визначених цим Кодексом випадках суми податкових та грошових зобов'язань платників податків (підпункт 20.1.18 пункту 20.1); застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини (пункт 20.1.34 пункту 20.1). Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. У відповідності із пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: - календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1); - календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2); - календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3); - календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4); - календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5). Платник податків відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. На виконання вищезазначених положень Податкового кодексу України Первомайська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області відповідачу вручено податкову вимогу (а.с. 12 ). Оскільки податкова вимога є чинною (доказів про відкликання податкової вимоги суду не надано), суд прийшов до висновку, що органом державної податкової служби при зверненні до адміністративного суду з позовом про стягнення коштів за податковим боргом дотримані вимоги пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України. Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України). Внаслідок того, що відповідач станом на дату розгляду справи податковий борг у загальному розмірі 259775,10 грн. не сплатив, вимоги податкового органу про стягнення коштів в сумі 259775,10 грн. за податковим боргом з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, визнаються судом обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно заяви відповідача про встановлення способу, строку та порядку виконання судового рішення, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.183-3 КАС України, провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо: 1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків; 2) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків; 3) стягнення коштів за податковим боргом; 4) зобов'язання керівника підприємства провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які були поміщені у відповідний митний режим. Частиною 1 статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд відмовляє у прийнятті подання, у разі якщо заявлено вимог, не переплачено частиною першою цієї статті. Отже, статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначений вичерпний перелік питань, які вирішує суд при винесенні рішення у справах за зверненням органів державної податкової служби в порядку зазначеної статті. Таким чином, заява про встановлення способу, строку та порядку виконання судового рішення, яка заявлена в порядку ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути вирішена при розгляді подання за звернення органів доходів і зборів в порядку ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи вимоги частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, а також те, що позивач відповідно до статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судові витрати у цій справі не підлягають стягненню з відповідача.

Результат розгляду: granted