Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі міста Донецька (далі - відповідач, УПФУ в Кіровському районі м. Донецька) про скасування вимоги № Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1 190,67 гривень та зобов'язання повернення незаконно утриманих коштів. Позовні вимоги мотивовано тим, що на думку позивача, УПФУ в Кіровському районі м. Донецька неправомірно нарахована недоїмка по сплаті єдиного внеску в розмірі 1 190,67 гривень та виставлена вимога №Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки в розмірі 1 190,67 гривень, оскільки він є пенсіонером за віком то, на його думку, не повинен сплачувати єдиний внесок. 17 березня 2013 року, в судовому засіданні, позивач до початку розгляду справи по суті, надав заяву про зміну позовних вимог, яка була прийнята судом, зазначив, що просить скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі міста Донецька № Ф 1900 від 03.05.2013 року, а не від 02.07.2013 року, як було зазначено раніше. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала письмові заперечення. В яких зазначила, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку одержує застрахована особа у разі досягнення нею передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Умови призначення пенсії визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме - особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявного і страхового стажу не менше 15 років. Позивач на час виникнення спірних правовідносин не належав до вказаної категорії осіб, а тому повинен нараховувати і спланувати єдиний соціальний внесок в розмірі не менше мінімального єдиного внеску за кожен місяць незалежно від наявності (відсутності) доходу (прибутку). Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 17.03.2014 року визнано поважними причини пропуску позивачем - [PERSON], строку звернення до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі міста Донецька про скасування вимоги № Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1 190,67 гривень та повернення незаконно утриманих коштів. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копія якого наявна в матеріалах справи, фізична особа - підприємець [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрований виконавчим комітетом Донецької міської ради 10.07.2002 року за № 2 266 017 0000 029628. З 31.10.2012 року [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується протоколом №3347 від 08.11.2012 року про призначення пенсії. Згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером за віком, а пенсія призначена довічно. Договір на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивач з органом Пенсійного фонду не укладав, що сторонами не заперечується. Позивач єдиний внесок за 1 квартал 2013 року не сплачував, вважаючи, що звільнений від його сплати, оскільки є пенсіонером за віком. Відповідачем було нараховано позивачу, станом на 1 травня 2013 року, недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 1 190,67 гривень. На суму недоїмки в розмірі 1 190,67 гривень, за вказаний період на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідачем сформована та надіслана на адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вимога № Ф 1900 від 03.05.2013 року. Не погодившись з вказаною вимогою відповідача, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до УПФУ в Кіровському районі м. Донецька про скасування вимоги № Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки в розмірі 1 190,67 гривень та повернення незаконно утриманих коштів. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень чинного законодавства України. За Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Статтею 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом. Тобто, відповідач у справі - УПФУ в Кіровському районі м. Донецька - є суб'єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього статтею 12 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011 року. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими для реалізації норм вказаних Законів. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування", положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначене поняття "пенсія" як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в 2012 році була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за частиною 2 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом №3347 від 08.11.2012 року про призначення пенсії. Пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік. Відповідно до вищезазначеного протоколу про призначення пенсії у [PERSON] наявний загальний стаж роботи 29 років 5 місяців 29 днів, з яких 3 роки 8 місяців 24 дні стажу на підземних роботах. [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується його паспортом громадянина України. Тобто, станом на 31.10.2012 року позивачу виповнилось 57 років, що за умови наявності стажу на підземних роботах протягом 3 років 8 місяців 24 днів давало йому право на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин [PERSON] набув статусу «пенсіонер за віком». Суд критично оцінює посилання відповідача на визначення поняття "пенсійний вік" виключно за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки законодавством (зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення") встановлено чітке посилання на зменшення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку певної категорії громадян. Оскільки за висновком суду [PERSON] станом на час виникнення спірних відносин є пенсіонером за віком та фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування та сплачує єдиний податок, суд приходить до висновку про те, що він не зобов'язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, передбачений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому вимога УПФУ в Кіровському районі м. Донецька № Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки в розмірі 1 190,67 гривень є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути незаконно утримані з пенсії кошти, суд зазначає про наступне. У судовому засіданні відповідач повідомив суд про те, що жодних коштів за спірною вимогою з [PERSON] стягнуто не було та жодних сум він добровільно не сплачував. Вказані обставини позивачем не заперечуються. Таким чином, враховуючи, що жодних сум за спірною вимогою з позивача утримано та стягнуто не було, позовні вимоги в частині зобов'язання повернення незаконно утриманих коштів задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі міста Донецька про скасування вимоги № Ф 1900 від 03.05.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1 190,67 гривень та зобов'язання повернення незаконно утриманих коштів, підлягають частковому задоволенню. Згідно квитанції № 0410020 від 07.02.2014 року позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору, в сумі 182,70 гривень. За приписами статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 182,70 гривень.

Результат розгляду: partial