Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

27.11.2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова Максима Валерійовича, відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з вимогами визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вчинити дії в межах, на підставі та в порядку, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та про зобов'язання стягнути заборгованість згідно рішення Європейського суду з прав людини і рішень національних судів, які вступили в законну силу, на суму 11 407, 73 гривень, стягнути 4000 гривень моральної шкоди, стягнути 3 відсотки річних із суми 11 407, 73 гривень за період з 19.03.2013 року по час закінчення розгляду справи в суді. Звертаючись з даним позовом позивач визначив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну казначейську службу України. Ухвалою суду 11.12.2013 року в даній справі замінено неналежних відповідачів за даними вимогами: головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова Максима Валерійовича, відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на належного відповідача - Державну виконавчу службу України (далі по тексту відповідач). 23.01.2014 року позивачем збільшено розмір заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач визначив у розмірі 32 433 гривень. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Закону України "Про виконавче провадження" з 17.01.2013 року, тобто протягом тривалого часу, не виконано рішення Європейського суду з прав людини у справі "Алпатов та 107 інших заяв проти України", яким зобов'язано Україну виконати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року про стягнення на його користь 11 407, 73 гривень. Позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, крім того суду пояснив, що тривале невиконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області порушує його гарантовані Конституцією України та Законом України "Про виконавче провадження" права, спричинює отриману моральну шкоду. Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнала, вважає що Державною виконавчою службою України не допущено порушення прав позивача, а позовні вимоги такими, що до задоволення не підлягають. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, колегія суддів встановила наступне. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року стягнуто на користь позивача з ліквідаційної комісії Городенківського фонду економічного розвитку і підтримки підприємництва "Бізнес-Центр" 2 562 гривень заборгованості по заробітній платі; 4 854, 60 гривень боргу; 1 419 гривень заборгованості по відрядженнях; 3 539 гривень по підзвітних сумах; 247, 32 гривень компенсації за невикористану відпустку за 2004 рік; 154, 57 гривень компенсації відпустки за 2005 рік; 145, 97 гривень компенсації індексу індексації та 192,20 гривень заробітної плати за липень 2005 року. Городенківським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчі документи за №2-56 від 16.05.2006 року та від 26.03.2008 року про стягнення вказаних сум на користь позивача, які будучи позивачем звернуті до примусового виконання, в порядку Закону України "Про виконавче провадження", в частині стягнення 11 407, 73 гривень органами державної виконавчої служби не виконані. 18.12.2012 року Європейським судом з прав людини прийнято остаточне рішення у справі "Алпатов та інші проти України" №7321/05. Зазначеним рішенням Європейського суду з прав людини щодо позивача встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тривалим невиконанням рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року, ухвалених на його користь та у зв'язку з відсутністю ефективного національного засобу юридичного захисту щодо такого невиконання. Також щодо позивача поставлено, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на його користь, що залишаються невиконаними та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат. 17.01.2013 року Державною виконавчою службою України відкрито виконавче провадження з виконання на користь позивача вказаного рішення Європейського суду з прав людини. 01.02.2013 року платіжним дорученням Міністерства юстиції України за №71 на користь позивача перераховані 32 491, 55 гривень, що було еквівалентом 3000 (трьох тисяч) євро, що є відшкодуванням позивачу матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі "Алпатов та інші проти України" №7321/05. Рішення Європейського суду з прав людини в справі "Алпатов та інші проти України" в частині зобов'язання України виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, що залишаються невиконаними Державною виконавчою службою України не здійснено та 11 407, 73 гривень в користь позивача не звернуто. Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року про стягнення на користь позивача 11 407, 73 гривень є порушенням пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що встановлено рішенням Європейського суду з прав люди в справі "Алпатов та інші проти України" №7321/05, а також порушенням частини 5 статті 124 Конституції України, порушенням статті 14 Цивільного процесуального кодексу України. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини в частині зобов'язання України виконати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року, ухвалених на користь позивача колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість, виходячи з наступного. У відповідності з статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Статтею другою Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції (частина 1). Порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом (частина 2). Стаття 3 вказаного Закону передбачає, що виконання рішення Європейського суду з прав людини здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»). Колегією суддів встановлено, що на здійснення примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині зобов'язання України виконати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року, ухвалених на користь позивача державний виконавець обмежився направленням 26.02.2013 року вимоги державного виконавця за №225/11 до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України. Здійснення посадовими особами Державної виконавчої служби України будь-яких інших виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та спрямованих на примусове виконання виконавчих документів, виданих Городенківським районним судом Івано-Франківської області за №2-56 від 16.05.2006 року та 26.03.2008 року колегією суддів не встановлено. Як наслідок, колегія суддів зазначає, що вжиті дії Державною виконавчою службою України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині зобов'язання України виконати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року, ухвалених на користь позивача були не ефективними, не достатніми та не повними для забезпечення відновлення порушеного права позивача, що захищено рішеннями Європейського суду з прав людини, Городенківського районного суду Івано-Франківської області, Апеляційного суду Івано-Франківської області. Колегія суддів вказує на те, що не зважаючи на судовий захист порушеного права позивача як національними судами так і Європейським судом з прав людини, рішенням якого визначені додаткові заходи індивідуального характеру у вигляді зобов'язання України, як Високої Договірної Сторони Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, його права залишаються не відновленими, а стягнення на його користь коштів за судовими рішеннями, що набрали законної сили не здійснено. Враховуючи встановлену неефективність, недостатність та неповноту вжитих Державною виконавчою службою України дій, колегія суддів констатує протиправність бездіяльності відповідача щодо примусового виконання виконавчих листів за №2-56, виданих 16.05.2006 року та 26.03.2008 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ліквідаційної комісії Городенківського фонду економічного розвитку і підтримки підприємництва "Бізнес-Центр" на користь [PERSON] 2 562 гривень заборгованості по заробітній платі; 4 854, 60 гривень боргу, 1 419 гривень заборгованості по відрядженнях; 3 539 гривень по підзвітних сумах, 247, 32 гривень компенсації за невикористану відпустку за 2004 рік; 154, 57 гривень компенсації відпустки за 2005 рік; 145, 97 гривень компенсації індексу індексації та 192,20 гривень заробітної плати за липень 2005 року. Позовні вимоги про зобов'язання вчинити дії в межах, на підставі та в порядку, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та про зобов'язання стягнути заборгованість згідно рішення Європейського суду з прав людини і рішень національних судів, які вступили в законну силу, на суму 11 407, 73 гривень, стягнути 3 відсотки річних із суми 11 407, 73 гривень за період з 19.03.2013 року по час закінчення розгляду справи в суді до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 року із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2008 року про стягнення на користь позивача 11 407, 73 гривень є обов'язковими до виконання у відповідності до частини 5 статті 124 Конституції України, статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, є такими, що набрали законної сили і у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби. Рішення Європейського суду з прав людини в справі "Алпатов та інші проти України" №7321/05 підлягає обов'язковому виконанню у відповідності до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Обов'язковість виконання зазначених рішень судів та рішення Європейського суду з прав людини встановлені Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та Законом України «Про виконавче провадження» і право позивача вимагати їх примусового виконання є незаперечним та безумовним, а тому не потребує додаткового судового захисту. Стягнення пені на суми коштів, що не стягнуті в користь позивача за рішеннями Городенківського районного суду Івано-Франківської області та Апеляційного суду Івано-Франківської області не передбачено ні судовими рішеннями, ні нормами чинного законодавства, а тому позовні вимог в цій частині до задоволення не підлягають. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково. Позивач, збільшуючи розмір заявлених вимог про стягнення моральної шкоди та визначаючи її обсяг в розмірі 32 433 гривень виходив із практики Європейського суду з прав людини, вважаючи, що стягнення вказаної сума забезпечить компенсацію понесених моральних страждань. Колегія суддів, вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини є міжнародним судовим органом, створеним за згодою держав, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, і його основним завданням є забезпечення поваги до прав людини, а не постійна і повна компенсація збитків заявникам. На відміну від національних судів акцент у діяльності Європейського суду з прав людини ставиться на прийняття публічних рішень, які встановлюють загальноєвропейські стандарти прав людини. З цієї причини у справах за участю багатьох жертв, які перебувають в аналогічних обставинах, може знадобитись єдиний підхід. Такий підхід гарантуватиме, що заявники залишатимуться рівними, а різниця присуджених сум не викличе суперечностей між ними (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харук та інші проти України»). Тому, колегією суддів при визначенні розміру спричиненої позивачу моральної шкоди виходить з того, що в даному випадку моральна шкода полягає в порушенні права власності позивача. Оскільки рішенням Європейського суду з прав люди в справі "Алпатов та інші проти України" №7321/05 встановлено, що невиконання рішення національних судів про стягнення на користь позивача коштів в розмірі 11407, 73 гривень є порушенням права позивача, передбаченого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що рішення судів про стягнення на користь позивача 11 407, 73 гривень не виконані, то колегія суддів вважає розумним та справедливим стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 6000 (шість тисяч) гривень моральної шкоди. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial