Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

Іванківський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави, в особі Іванківського відділення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Іванківводоканал» про стягнення коштів з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих платника податків, на суму податкового боргу у розмірі 278272 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилася заборгованість перед бюджетом у вказаному вище розмірі внаслідок невиконання податкового обов`язку зі сплати податку на прибуток підприємств. Податкові органи в силу закону від імені держави здійснюють функції з контролю за своєчасністю, правильністю нарахування та сплатою податків і зборів, а також стягнення з платників податків заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами. Право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів держави надано законом і прокурору. Підставою для представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Виявивши порушення інтересів держави, прокурор звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному вище розмірі. У судовому засіданні, призначеному на 24 січня 2014 року, прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні визнав адміністративний позов у повному обсязі. Розглянувши матеріали позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Іванківводоканал» (ідентифікаційний код 30224197, місцезнаходження: 07200, Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. 1-го Травня, буд. 10) є юридичною особою та перебуває на податковому обліку в Іванківському відділенні Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області. Зазначені обставини підтверджуються даними свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 091600 (а.с. 15), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 17-19) та довідки податкового органу від 16.05.2013 № 1310111400046 (а.с. 16). З матеріалів адміністративної справи вбачається, що у січні 2013 року відповідачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2012 рік, належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 13-14). Загальна сума податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті Комунальним підприємством «Іванківводоканал» відповідно до даних вказаної звітності, становить 278272 грн. 00 коп. Як вбачається з даних довідки - розрахунку Іванківського відділення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 12.11.2013 № 1568/10/19-017 (а.с. 9) та облікової картки платника податків (зворотній бік) за платежем податок на прибуток підприємств (а.с. 11-12), обов`язок зі сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у загальному розмірі 278272 грн. 00 коп. платником податків у встановлені законодавством строки не виконано, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з даним позовом. На час винесення рішення у даній справі податкові вимоги від 05.06.2002 №1/314 та 19.09.2002 № 2/357 на суму, відповідно, 86697 грн. 04 коп. та 97119 грн. 24 коп., що виставлені податковим органом на виконання вимог пункту 6.2 статті 6 Закону Україну «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (який був чинний на момент виникнення у платника податків податкового боргу), у зв`язку з настанням обставин, передбачених пунктом 6.4 статті 6 зазначеного Закону та пунктом 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, не відкликані. Доказів про сплату заборгованості у розмірі 278272 грн. 00 коп. або оскарження податкових вимог від 05.06.2002 №1/314 та 19.09.2002 № 2/357 відповідачем суду надано не було та визнано адміністративний позов у повному обсязі. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України. Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. В силу приписів підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України, податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків. Порядок адміністрування податком на прибуток підприємств визначено розділом III Податкового кодексу України, положення якого в силу приписів пункту 1 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу застосовуються під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом. Пунктом 31.1 статті 31 цього Кодексу визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Податкового кодексу України, сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Пунктом 152.9 статті 152 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом є календарний квартал. Відповідно до пункту 49.19 статті 49 цього Кодексу, якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків), згідно з відповідним розділом цього Кодексу, зазначена податкова декларація подається у строки, визначені пунктом 49.18 цієї статті для такого базового звітного (податкового) періоду. У свою чергу, підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків), подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя). Сума податку, яка зазначена платником у податковій декларації, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом, вважається узгодженою. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України). Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України, податок, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання, визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України). Згідно з пунктом 59.5 зазначеної статті, у разі, коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. На підставі викладеного судом встановлено, що у відповідача утворилась та наявна заборгованість зі сплати податку на прибуток підприємств у вказаному вище розмірі. На час розгляду справи та винесення рішення по суті заявлених позовних вимог доказів про сплату зазначеної суми представником відповідача суду не надано та визнано позов у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду визнати адміністративний позов повністю або частково. Згідно з частиною першою статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Цією ж статтею встановлено, що судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу. Частинами третьою та четвертою статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Судом встановлено, що визнання відповідачем адміністративного позову не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, а тому приймається судом. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що суму заборгованості до бюджету у розмірі 278272 грн. 00 коп. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив та позов визнав; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи; доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості на день прийняття рішення не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted