Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 07 січня 2014 р. керуючи автомобілем «Ауді А6», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по автотрасі «Полтава-Суми» зі швидкістю 90 км/год. Близько 14 год. 00 хв. наближаючись до м. Тростянець, відповідно до вимог Правил дорожнього руху, знизив швидкість та в'їхав в м. Тростянець зі швидкістю 60 км/год., проїхавши мимо дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту - Тростянець». Виїжджаючи з м. Тростянець, позивач проїхав кілька десятків метрів поза дорожнім знаком 5.45, але в цей час назустріч рухався патрульний автомобіль ДАІ, на вимогу якого і зупинився. Старший інспектор ДПС ВОСП № 2 УДАІ УМВС України в Сумській обґрунтував зупинення тим, що позивач перебільшив дозволену швидкість, а саме замість дозволених 60 км/год., рухався зі швидкістю 87 км/год. Такого висновку інспектор дійшов на підставі даних, зафіксованих вимірювачем швидкості «Візир» № 0711165. Не зважаючи на обґрунтовані заперечення, стосовно позивача був складений протоколом про адміністративне правопорушення АВ 2 № 156693 від 07.01.2014 р. та винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення АА 2 № 224845 від 07.01.2014 р., за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Позивач вважає, що зазначена постанова винесена з порушення норм адміністративного та адміністративно-процесуального права, тому є незаконною. Оскільки при ознайомленні з фотознімком вимірювача швидкості «Візир», № 0711165, позивачем не можливо було встановити, на якій саме дільниці догори був сфотографований його автомобіль - до дорожнього знаку 5.45 «початок населеного пункту м. Тростянець», чи вже після знаку, а також на якій відстані від прибору «Візир» був зроблений даний фотознімок і на якій відстані здійснено вимірювання швидкості. Також на знімку не було видно автотрасу позаду автомобіля позивача, а тому не відомо, чи рухались у напрямку м. Тростянець інші автомобілі, швидкість яких могла бути помилково зафіксована одночасно з фотографуванням його автомобіля. Всі зауваження позивача на роботу даного приладу були проігноровані інспектором ДПС. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення АА 2 № 224845 від 07.01.2014 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. та стягнути з державного бюджету м. Суми на його користь сплачений судовий збір у сумі 73 грн. 08 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладання розгляду справи не подав, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Згідно ст. 19 Конституції України орган державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Судом встановлено, що відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ 2 № 156693, згідно якого, 07 січня 2014 р. близько 14 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «АУДІ А6», реєстраційний номер [NUMBER], у м. Тростянець, позначено дорожнім знаком 5.45, рухався зі швидкістю 87 км./год., яка вимірювалася приладом «Візир» № 0711165. Чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. /а.с.8/. Також винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА 2 № 224845, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. /а. с. 3/. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Однак даних вимог закону відповідачем дотримано не було. Також, при винесенні постанови суб'єктом владних повноважень, старшим інспектором ДПС вчинено низку порушень вимог ст. 280 КУаАП, а саме не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, в постанові відсутні відомості щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення; чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу тощо. Крім цього, як роз'яснено у пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорту» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Отже, як вбачається із оскаржуваної постанови, не зазначено доказів, на підставі яких було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, не враховано його пояснення з цього приводу. Згідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача належними доказами не спростовані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП. Також відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), суд вважає за необхідне стягнути з державного бюджету м. Суми на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Результат розгляду: granted