Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", неправомірною; зобов'язати здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням заробітної плати, працюючого судді з 20.09.2012 року по 01.01.2013 року, з 01.01.2013 року по даний час без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язати нарахувати та виплатити одноразово різницю між перерахованим та фактично виплаченим довічним грошовим утриманням за період з 20.09.2012 року по день ухвалення судового рішення. Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2013 року позов задоволено: визнано відмову відповідача у перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", неправомірною; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням заробітної плати, працюючого судді з 20 вересня 2012 року по 1 січня 2013 року; з 1 січня 2013 року по даний час без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити одноразово позивачу різницю між перерахованим та фактично виплаченим довічним грошовим утриманням за період з 20.09.2012 р. по день ухвалення судового рішення. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст. 197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є професійним суддею у відставці. Згідно протоколу 129372 від 08.10.2010 року УПФ йому було призначено довічне грошове утримання судді у відставці. Також встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання, проте йому було відмовлено, посилаючись на те, що перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці стосується лише суддів Конституційного Суду України. Згідно наданих до матеріалів справи довідок Апеляційного суду Вінницького області від 21.08.2013 р. №5/252, № 5/253, №5/254, №5/255 заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання позивача, складає - з 01.07.2012 р. по 01.10.2012р. - 17456,40 грн.; з 01.10.2012 р. по 01.12.2012 р. - 17708,40 грн.; з 01.12.2012 р. по 01.01.2013 р. - 17962,20 грн.; з 01.01.2013 р. по даний час складає 22 710,60 грн. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Колегія суддів частково погоджується з посиланнями відповідача, з таких підстав. Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів. Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року. Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Частиною 1 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Частиною 4 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів. Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення. В свою чергу, норми статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" безпосередньо пов'язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав позивач до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового, утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді. Згідно з ч. 5 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за суддею звільненого за його заявою у відставку зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для суддів до виходу у відставку. Відтак, працюючі судді та судді у відставці судів загальної юрисдикції не повинні ставитися у менш вигідне становище в питання пенсійного забезпечення, а саме - нарахування та виплати довічного грошового утримання суддям у відставці порівняно з суддями Конституційного Суду України. Вказана правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № З-рн/2013 від 03 червня 2013 року. У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно як до Законів України, так і міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Посилання відповідача, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям, які виплачуються органами Пенсійного фонду України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно п. 1.2. ч. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах від 30 квітня 2002 № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21 травня 2002 року, відповідач у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 01 березня 2001 року №121, постановами правління та наказами Фонду, наказами та розпорядженнями регіональних управлінь. Наведеним положенням держава делегувала Пенсійному фонду України право призначати, виплачувати та перераховувати щомісячне грошове утримання суддям у відставці. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі, встановленому ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Проте, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці, не врахував пропущений позивачем строк звернення до адміністративного суду, не надав оцінки поважності причин його пропуску та помилково зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням заробітної плати, працюючого судді з 20 вересня 2012 року по 1 січня 2013 року, а також з 1 січня 2013 року по день ухвалення рішення без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії"). Згідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод чи інтересів. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду розпочинається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що законодавець визначив можливість суду першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі вирішувати одночасно і питання про поважність причини пропуску строку звернення до суду поновлення строків, за наслідками якого суд, якщо не знайде підстав для визнання таких причин поважними, залишає адміністративних позов без розгляду, що в свою чергу не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 99 КАС України, порушенні права позивача підлягають захисту за період з 17.04.2013 року, оскільки позов подано до суду 17.10.2013 року. При цьому колегія суддів зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, про порушення своїх прав позивач повинен був знати ще з вересня 2012 року, оскільки саме з цього моменту не отримував пенсію в належному розмірі. Проте до суду звернувся лише в 17.10.2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду. При цьому позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом. Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги заявлені позивачем за межами строків звернення до адміністративного суду, слід залишити без розгляду. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягнувши 300 грн. витрат на правову допомогу, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Приписами ч. 3 наведеної норми передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України положення цього Кодексу щодо звільнення особи від оплати правової допомоги та забезпечення надання правової допомоги, а також частина третя статті 90 цього Кодексу набираюсь чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено, що граничний розмір компенсації витрат в адміністративних справах, в яких ця компенсація відповідно до Закону сплачується за рахунок держави, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. Однак, позивачем не надано суду розрахунок понесених витрат на правову допомогу у відповідності Постанови КМУ № 590 для можливості встановлення його граничного розміру, та не надано доказів щодо характеру, об'єму юридичних послуг, а відтак витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить захистити його порушене право відповідно до діючого законодавства, тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права позивача, буде визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача одноразово усунути порушення прав і щомісячно не допускати його порушення шляхом здійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку задовольнивши адміністративний позов в указаний спосіб, оскільки вірним способом захисту порушених прав позивача буде визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням заробітної плати, працюючого судді з 17 квітня 2013 року по день припинення такого права без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. В задоволенні адміністративного позову в іншій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, позивачу має бути присуджено 19,70 грн. документально підтвердженого сплаченого ним судового збору з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial