Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом до Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим, третя особа:Товариство з обмеженою відповідальністю «КБ Агро», про визнання дії Михайлівської сільської ради щодо прийняття 12 лютого 2013 року 26-ю позачерговою сесією 6-го скликання рішення №3 «Про продаж труб ділянки зрошувальної системи» - незаконними; про визнання протиправним рішення 32-ї позачергової сесії 6-го скликання Михайлівської сільської ради від 10.10.2013 року, яким було прийнято спірне рішення № 8 «Про передачу в оренду зрошувальної мережі сівозміну 642 га» Рішення прийнято 14-ю голосами - «за» и 4-ма - «проти» при 1-му що утримався. Адміністративний позов мотивований тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КБ Агро» в особі директора Балабанова О.В. звернулося до Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим з заявою про передачу в оренду зрошувальної мережі 642 га строком на 20 років. 10.10.2013 року 32-ю позачерговою сесією 6-го скликання Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим було прийнято спірне рішення № 8 «Про передачу в оренду зрошувальної мережі сівозміну 642 га». У відповідності до змісту вказаного рішення зрошувальна мережа сівозміну 642 га передана в оренду ТОВ «КБ Агро» строком на 20 років. Вважає, що спірне рішення № 8 прийнято Михайлівською сільською радою з порушенням норм діючого законодавства, регламенту ради, всупереч інтересам власників земельних ділянок та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Так вказує, що порушений порядок скликання сесії, оскільки про скликання 32-ї позачергової сесії 6-го скликання Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим, депутатів ради було повідомлено у вечері 09.10.2013 року телефонним дзвінком, тобто у супереч вимог ч.9 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», якими передбачено, що рішення про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради. На погляд позивачів у застосуванні скороченого порядку скликання сесії, передбаченого ч.9 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не було потреби, оскільки відсутні виняткові випадки для скликання 32-ї позачергової сесії. Крім того, позивачі посилаються на те, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання щодо встановлення орендної плати за користування зрошувальною мережею ділянки сівозміну 642 га у розмірі 3% від грошової оцінки цієї мережі за відсутності затвердженої Михайлівською сільською радою методики розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем. У відповідності до змісту ст.. 21 ЗУ «Про меліорацію земель» проектування будівництва нових і реконструкції існуючих меліоративних систем та окремих об'єктів інженерної інфраструктури здійснюється на конкурсних засадах на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої, погодженої та затвердженої у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. При цьому вказані роботи повинні виконуватися виключно спеціалізованими проектними організаціями. При прийнятті оскаржуваного рішення, Михайлівською сільською радою не з'ясовано, чи є ТОВ «КБ Агро» саме спеціалізованим підприємством, що має право займатися проектуванням меліоративних систем та виконання робіт з їх реконструкції. Не враховано Михайлівською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення права власників земельних ділянок на приватних землях яких знаходяться комунальні меліоративні системи, а саме не зобов'язано ТОВ «КБ Агро» узгодити з землевласниками порядок відшкодування витрат сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги у частині скасування рішення № 8 32-ї позачергової сесії 6-го скликання Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим від 10 жовтня 2012 року «Про передачу в оренду зрошувальної мережі сівозміну 642 га» підтримав і дав пояснення аналогічні, зазначеним у адміністративному позові. Щодо вимог про визнання дії Михайлівської сільської ради щодо прийняття 12 лютого 2013 року 26-ю позачерговою сесією 6-го скликання рішення № 3 «Про продаж труб ділянки зрошувальної системи» незаконними, просив розглянути на розсуд суду, та надав до залучення до матеріалів справи рішення № 1 27-ї позачергової сесії 6-го скликання Михайлівської сільської ради АР Крим від 12.03.2013 року, яким скасовано рішення № 3 «Про продаж труб зрошувальної системи», яке було прийнято на 26-ю позачерговій сесії 12.02.2013 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, надали заяви в яких просили провести судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про день, час, та місце розгляду адміністративного позову був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «КБ Агро» до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про день, час, та місце розгляду адміністративного позову був повідомлений належним чином. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та інше. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлені власні та делеговані повноваження сільських, селищних та міських рад. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 10 жовтня 2013 року Михайлівською сільською радою АР Крим було винесено рішення № 8 32-ї позачергової сесії 6 скликання Михайлівської сільської ради Нижньогірського району АР Крим «Про передачу в оренду зрошувальної мережі сівозміну 642га». Частина 1 статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон) регулює: організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Відповідно до статті 2 вищевказаного Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відповідно до статті 3 даного закону відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 4 Закону визначено, що об'єктами оренди за цим Законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс. Грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України; нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті. Нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду. Відповідно до статті 5 Закону орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Згідно ч.1 ч.4 ч.6 статті 9 Закону, фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі- матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. Порядок проведення конкурсу визначається: Кабінетом Міністрів України - для об'єктів, що перебувають у державній власності органами, визначеними Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності. Частиною 2 статті 10 Закону передбачено, укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 11 Закону оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди. Відповідно до статті 19 Закону, методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Разом з тим, відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон) державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий повноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом; регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти; Відповідно до вимог статті 9 Закону, проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта. Інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Згідно зі статтею 13 Закону, план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет. Відповідно до вимог статті 31 Закону, органи та посадові особи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські, районні у містах, районні та обласні ради з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики можуть створювати у своєму складі постійні комісії з питань реалізації державної регуляторної політики або можуть покладати ці повноваження на одну з існуючих постійних комісій відповідної ради (далі - відповідальна постійна комісія). Згідно зі статтею 35 Закону, оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові. За рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради: оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради. Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Вказаною статтею встановлений принцип «заборонено все, крім дозволеного законом» і означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами. Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що законодавець передбачив певну процедуру передачі в оренду майна, яке є об'єктом права комунальної власності територіальної громади Михайлівської сільської ради - органу місцевого самоврядування. Орган місцевого самоврядування, який є суб'єктом регуляторної політики у сфері господарської діяльності повинен розробити: Положення «Про порядок управління майном комунальної власності» територіальної громади Михайлівської сільської ради, Положення «Про оренду майна комунальної власності територіальної громади Михайлівської сільської ради»; методику розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу за оренду майна комунальної власності» територіальної громади Михайлівської сільської ради; положення про проведення конкурсу на укладання договорів оренди рухомого та нерухомого майна комунальної власності територіальної громади Михайлівської сільської ради», та затвердити їх, у тому числі типовий договір оренди індивідуально визначеного (рухомого чи іншого) майна яке знаходиться у комунальній власності територіальної громади Михайлівської сільської ради рішенням сесії відповідної ради. Виконання норм Законів України «Про оренду державного та комунального майна», та «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є основою законного прийняття радою рішення про передачу майна в оренду та його відповідність нормам діючого законодавства України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сповіщений про день та час розгляду справи належним чином у судове засідання не з'явився, яких небудь пояснень суду не надав, заяв чи клопотань про приєднання до справи документів, які є доказами правомірності прийнятого сільською радою рішення до суду не направив. Згідно ст.71 ч.2 КАСУ, обов'язок доказування правомірності своїх дій покладається на відповідача. Оцінивши у сукупності обставини по справі при відсутності яких небудь пояснень щодо правомірності прийнятого Михайлівською сільською радою рішення і враховуючи доводи позивачів ( які є депутатами відповідної ради), викладених у адміністративному позові та заявлених у судовому засіданні, суд робить висновок щодо відповідності спірного рішення вимогам чинного законодавства та вважає його незаконним. Вимоги позивачів щодо визнання дії Михайлівської сільської ради АР Крим щодо прийняття 12 лютого 2013 року 26-ю позачерговою сесією 6-го скликання рішення № 3 «Про продаж труб ділянки зрошувальної системи» незаконними, не можуть бути задоволенні з наступних підстав. Відповідно до рішення №1 27-ї позачергової сесії 6-го скликання Михайлівської сільської ради АР Крим від 12.03.2013 року, рішення № 3 «Про продаж труб зрошувальної системи», яке було прийнято на 26-ю позачерговій сесії 12.02.2013 року скасовано, тому суд позбавлений можливості надати правову оцінку щодо його законності внаслідок того, що на момент судового розгляду рішення є не чинним. Згідно з вимогами ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до положень ст.94 КАС України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 68 грн.82 копійки. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial