Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона з 1988 року і .по даний час постійно проживає у м.Білій Церкві, але прописали її батьки тільки з 1993 року, вона звернулася до Білоцерківського міськвиконкому по питанню отримання посвідчення потерпілої 4 категорії, але відповідачем було їй відмовлено. Вказану відмову позивач вважає безпідставною, а тому просила суд зобов'язати відповідача прийняти її документи з метою проведення процедури подальшої видачі відповідного посвідчення. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги і просила суд зобов'язати відповідача прийняти її документи та направити подання до Київської облдержадміністрації для вирішення питання щодо можливості видачі їй посвідчення потерпілої 4 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС. Представник Білоцерківського міськвиконкому до суду не з"явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтуваний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.01.97 р. № 51, та згідно ст.14 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення потерпілого 4 категорії видаються особам, які постійно проживають, або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали, чи постійно навчалися в цій зоні не менше чотирьох років. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач народилася [INFO] в с.Щербаки Білоцерківського району, що стверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорта позивачки. П.8 вказаного вище в постанові Порядку передбачено, що після досягнення повноліття особам, зазначеним у ст. 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", категорії потерпілих встановлюються відповідно до ст.14 зазначеного Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком. За ст.14 зазначеного Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до категорії 4. І як зазначено в п.8 Порядку, вказаним особам видаються посвідчення потепілого коричневого кольору серії В. Відповідно до ч.4 ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 10 вказаного вище Порядку видача посвідчень провадиться МНС, РМ республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. Згідно ст.15 вказаного вище Закону підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях, а видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення проводиться органами виконавчої влади на цих територіях. Аналогічне положення міститься в п.10 Порядку, де зазначено про те, що посвідчення потерпілого 4 категорії видаються на підставі довідки встановленого зразка /додаток № 7/, яка видається органами місцевого самоврядування. Як встановлено судом, позивачці фактично було відмовлено відповідачем в прийнятті документів для оформлення посвідчення потерпілого 4 категорії листом від 22.11.2013 року № Г-2214 в зв'язку з тим, що вона не надала довідку про проживання на території радіоактивного забруднення /в м.Білій Церкві/ станом на 01.01.1993 року не менше 4-х років, оскільки не була прописана /зареєстрована/ в м.Білій Церкві. Але відмову відповідача саме з цих підстав суд вважає необгрунтованою. Так, згідно приписів вищенаведених правових норм саме довідка / додаток 7/ є підставою для визначення статусу потерпілого і для оформлення відповідного посвідчення, на що і вказано в ст.15 Закону. Крім того, відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно відомостей в паспорті позивачки, вона зареєстрована в [ADDRESS] з 03.11.1993 року; в довідці Білоцерківської міської дитячої поліклініки від 18.09.2013 року вказано на те, що позивачка спостерігалася в поліклініці з 12.10.1988 року за адресою: [ADDRESS]; з довідки ДНЗ № 18 «Ясочка» в м.Білій Церкві вбачається, що позивачка відвідувала цей дитячий заклад з 01.06.1989 року до вступу в школу; з 01.09.1992 року по 31.08.1996 року навчалася в Білоцерківській ЗОШ № 15, що підтверджується відповідною довідкою. До позовної заяви позивачем також додано копію паспорта її батька, з якого вбачається, що він зареєстрований в [ADDRESS] з 03.11.1993 року; а згідно копій довідок форми 16 в матеріалах справи, батько позивачки був зареєстрований в м.Білій Церкві з 06.10.1983 року по 25.02.1992 року по [ADDRESS], в цій довідці про реєстрацію в розділі 11 /діти/ внесено відомості про позивачку; з 26.02.1992 року по 26.10.1993 року її батько зареєстрований по [ADDRESS], в довідку також внесені відомості про позивачку. Як вбачається з копії трудової книжки батька позивачки, він з 30.06.1983 року по 08.10.1998 року проходив службу в Білоцерківському МВ ГУ МВС України в Київській області. За ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків /усиновлювачів/ або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, з врахуванням всього наведеного, суд вважає, що місцем проживання позивачки в період з жовтня 1988 року по дату прописки /реєстрації/, є місце проживання її батька, яке підтверджено документально. А тому суд приходить до висновку, що наданими суду доказами, на які вказано вище в постанові, підтверджується той факт, що позивач проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, до якої належить і м.Біла Церква, станом на 01.01.1993 року не менше 4-х років, що є підставою для оформлення їй довідки /додаток №7/ і для направлення подання до Київської облдержадміністрації стосовно вирішення питання щодо видачі їй посвідчення потерпілого 4 категорії. Отже, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача прийняти документи позивача для оформлення посвідчення потерпілого 4 категорії, оформити довідку /додаток 7/ та направити подання до Київської облдержадміністрації, як передбачено діючим законодавством і про що вказано вище.

Результат розгляду: granted