Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом Державної служби інтелектуальної власності України про скасування рішення від 04.04.2013 року. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2011 року позивачем подано заяву про реєстрацію знаку «Мережа доступних ліків». Листом №6193 від 13.02.2012р. ДП «Український інститут промислової власності» повідомив позивача проте, що датою подання заявки № m 2011 20414 є 21.12.2011р. 4 квітня 2013 року ДП «Український інститут промислової власності» Державної служби інтелектуальної власності України складено Висновок №15881 про невідповідність позначення надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи знаку для товарів і послуг «Мережа доступних ліків» за заявкою № m 2011 20414 від 21.12.2011р., яким за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» установа (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності) забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них; видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію. Пункт 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №436/2011, передбачає, що Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; визначає уповноважені заклади експертизи та доручає їм проведення експертизи заявок. Статтею 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть одержати правову охорону позначення, які, зокрема: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності. Відповідно до пункту 4.3.1.4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (далі - Правила), до позначень, що не мають розрізняльної здатності, відносяться: - реалістичні зображення товарів, якщо вони заявляються на реєстрацію як знак для позначення цих товарів; - тривимірні об'єкти, форма яких обумовлена виключно функціональним призначенням, якщо такий об'єкт заявляється як знак. Розрізняльна здатність характеризується наявністю у позначення певних індивідуальних ознак, за допомогою яких споживач має можливість вирізняти товари або послуги одних осіб від таких самих товарів або послуг інших осіб та отримувати певну інформацію щодо товару чи послуги та особи, що пропонує товар або надає послугу. Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання. В той же час, здійснення аналізу використання знаків для товарів і послуг не входить до компетенції кваліфікаційної експертизи, яку проводить ДП «Український інститут промислової власності» відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Як зазначає суд першої інстанції, позивачем при реєстрації позначення № m 2011 20414 не було надано відповідачеві доказів, які надані ним під час розгляду даної адміністративної справи. Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав. Відносини, що виникають у зв'язку із набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг, регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон), Правилами складання і подання заявки на видачу Свідоцтва на знак для товарів і послуг( далі - Правила), Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції». Згідно зі ст. 10 Закону за поданими заявками відповідно до Закону та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.95 р. № 116 (в редакції наказу від 20.08.97 р. № 72), проводиться експертиза, яка складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті). Кінцеві результати експертизи відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою. На підставі такого висновку Державною службою приймається рішення про реєстрацію знака або про відмову в такій реєстрації. Згідно з п. 15 ст. 10 Закону під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним ст. 5 Закону. Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності й моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони. Виключний перелік підстав для відмови в наданні правової охорони встановлено ст. 6 Закону. Відповідно до п. 4.3.1.4 Правил до позначень, що не мають розрізняльної здатності, але набули такої відносяться: позначення, які тривалий час використовувались в Україні кількома виробниками як знаки для товарів, що мають спільну якість або інші характеристики, і не втратили розрізняльну здатність як індивідуальні знаки відносно таких товарів. У п.4.3.1.8 Правил визначено, що при прийнятті рішення про можливість реєстрації знака враховуються всі відомості, що свідчать на користь реєстрації знака, зокрема, вимога заявника про застосування статті 6quinquies Паризької конвенції і особливо про тривалість використання знака, якщо відповідні відомості надані заявником. Пункт С .-(1) зазначеної статті встановлює: щоб визначити, чи може бути знак предметом охорони, необхідно враховувати всі фактичні обставини, особливо тривалість застосування знака. Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, відповідна інформація, докази з цього приводу під час проведення кваліфікаційної експертизи не досліджувались та не було запропоновано заінтересованій особі надати додаткові обґрунтування для підтримки заявленого знаку. За таких підстав судова колегія вважає, що відповідачем не дотримані вимоги Закону щодо обов'язкового дослідженню всіх можливих і допустимих доказів на користь реєстрації знаку. Крім того, відповідно до п.4.3.1.9 « Правил» до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносять такі позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. У даному пункті зазначений вичерпний перелік підстав, що мають віднести знак до такого, що вводить в оману. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», поширення інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на намір цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. З обґрунтування даних рекомендаційних роз'яснень вбачається, що під доступністю можна розуміти широкий асортимент продукції відсутність черг, можливість ознайомитися з споживчими властивостями ліків безпосередньо в закладах. Рівень доступності може визначатися за рівнем можливостей як безпосередньо закладів, так і потенційних покупців. Порівняння безпосередніх можливостей може створювати умови доступності в широкому діапазоні у господарській діяльності закладів стосовно місць знаходження закладів, їх асортименту, особливостей обслуговування в них, а також якості та споживчих можливостей покупців. Мережа в такому розумінні може бути використана як визначення двох або більше закладів, які забезпечують подібний рівень обслуговування, мають спільні характеристики (кольорову гаму, оформлення закладів, одяг працівників тощо) які використовуються у роботі цих закладів. Як вбачається з наданих позивачем рекомендаційних роз'яснень Антимонопольного комітету України, використання слогана «Мережа доступних ліків» позивачем за умови, якщо ця інформація відповідає дійсності (буде повною, точною, правдивою), не суперечитимуть положення ст. 15-1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції». Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Отже, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Результат розгляду: partial