Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

До суду надійшов зазначений адміністративний позов [PERSON] до Південної митниці Міндоходів про скасування постанови заступника начальника Південної митниці Міндоходів від 13.11.2013 року про скасування постанови заступника начальника Південної митниці Міндоходів від 13.11.2013 року про притягнення його - [PERSON] до адміністративної відповідальності . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне. Постановою заступника начальника Південної митниці Міндоходів від 13.11.2013 року було визнано гр. [PERSON], винним у вчиненні порушення митних правил та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 гр. Позивач не погоджується з вказаною постановою Південної митниці Міндоходів, зазначивши, що його не попереджували та не роз'яснювали йому правил експлуатації автомобіля, згідно вимог Митної служби України, після роз'яснення йому умов експлуатації транспортного засобу, він зобов'язується повністю виконувати вимоги Митної служби України та просить з огляду на викладене, скасувати постанову заступника начальника Південної митниці Міндоходів від 13.11.2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та стягненню з нього штрафу у розмірі 8500 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив задовольнити позов, оскільки у нього відсутні гроші на оплату штрафу. Представник відповідача - Південної митниці Міндоходів в судовому засіданні заперечував протии задоволення позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки в виконавчому документу позивача не було зазначено ідентифікаційний номер боржника. На думку відповідача, у своєму адміністративному позові, позивач визнав свою провину у вчиненні порушення митних правил, але вважає, що на його думку, до нього повинно бути застосовано, у данному випадку, стягнення у вигляді попередження. Посилаючись на інформацію з ЄАІС Держмитслужби України, відповідач зазначив, що автомобіль «ВMW -316», реєстраційний номер-[NUMBER], 1990 року випуску (кузов [NUMBER]), був тимчасово ввезений в зоні діяльності митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в зоні спрощеного митного контролю «Зелений коридор» гр. України - Пряником Олегом, який має постійне місце проживання на Україні. Тобто, вказаний автомобіль перебуває під митним контролем. Посилаючись на ст. 325 МК України, відповідачем зазначено, що користування транспортними засобами, які перебувають під митним контролем, забороняється. Посилаючись на ст. 380 МК України, відповідачем зазначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування, можуть використовуватись на митній території України, виключно тими громадянами, які ввезли їх на територію України, для їх особистих потреб та не можуть бути передані іншій особі у володіння, користування або розпорядження цими транспортними засобами, які перебувають під митним контролем. Проте, громадянин [PERSON] без дозволу митниці розпоряджався автомобілем «ВMW-316», реєстраційний номер-[NUMBER], 1990 року випуску (кузов [NUMBER]), який перебуває під митним контролем, митне оформлення якого не закінчено та був тимчасово ввезений в зоні діяльності митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в зоні спрощеного митного контролю «Зелений коридор» гр. України - Пряником Олегом. За фактом вказаних порушень відносно [PERSON] було складено 13.11.2013 року протокол про порушення митних правил. 13 листопада 2013 року заступником начальника Південної митниці, начальником управління боротьби з контрабандою та митними порушеннями, було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 1002/50000/13, якою було постановлено, громадянина України [PERSON] визнати винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. Просив відмовити в задоволенні адміністративного позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2012 року в зоні діяльності митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в зоні спрощеного митного контролю «Зелений коридор» гр. України - Пряником Олегом, який має постійне місце проживання на Україні, був тимчасово ввезений автомобіль «ВMW-316», реєстраційний номер-[NUMBER], 1990 року випуску, (кузов [NUMBER]). Тобто, вказаний автомобіль перебуває під митним контролем. Згідно ст. 325 МК України, користування транспортними засобами, які перебувають під митним контролем, забороняється. Відповідно до ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування, можуть використовуватись на митній території України, виключно тими громадянами, які ввезли їх на територію України, для їх особистих потреб та не можуть бути передані іншій особі у володіння, користування або розпорядження цими транспортними засобами, які перебувають під митним контролем. Проте, громадянин [PERSON], без дозволу митниці розпоряджався автомобілем «ВMW-316», реєстраційний номер-[NUMBER], 1990 року випуску (кузов [NUMBER]), який перебуває під митним контролем, митне оформлення якого не закінчено та був тимчасово ввезений в зоні діяльності митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в зоні спрощеного митного контролю «Зелений коридор» гр. України - Пряником Олегом. 02.10.2013року о 15год.30хв., під час проведення спеціальних заходів, співробітниками митної служби спільно з співробітниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області, за адресою: м.Одеса вул. Разумовська, 40, було зупинено автомобіль «ВMW-316», реєстраційний номер-[NUMBER], 1990 р. випуску (кузов [NUMBER]), яким керував [PERSON] При опитуванні, останній пояснив, що купив вказаний автомобіль «ВMW -316», реєстраційний номер-[NUMBER],1990р.випуску (кузов [NUMBER]), в грудні 2012року. Статтею 486 Митного кодексу України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. За фактом вказаних порушень відносно [PERSON], співробітниками Південної митниці 13.11.2013 року було складено протокол про порушення митних правил. Відповідно до норм законодавства, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечуються систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушенням митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Згідно до ст. 489 Митного кодексу України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 13 листопада 2013 року заступником начальника Південної митниці, начальником управління боротьби з контрабандою та митними порушеннями, було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 1002/50000/13, якою було постановлено, громадянина України [PERSON] визнати винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, передбачених ст. 72 КАС України. Проте, відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 4 ст. 71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, яка можуть бути використані як докази у справі. Докази того, що позивач порушив митні правила, передбачені ч.2 ст. 469 Митного кодексу України, відповідачем були надані у судовому засіданні. Отже, постанова заступника начальника Південної митниці Міндоходів - начальника управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями від 13.11.2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення, передбачене ч. 2 ст. 469 Митного Кодексу України та накладення штрафу у розмірі 8500,0 грн., винесена правомірно. Згідно зі ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм та даних, встановлених у судовому засіданні, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать матеріалам справи та вимогам закону та в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

Результат розгляду: denied