Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

Охтирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - позивач, Охтирська ОДПІ) звернулась з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Різалт-Нафтопродукти" (далі - відповідач, ТОВ "Різалт-Нафтопродукти") в якому просить суд: - нарахувати відповідачу податкові зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 256 166, 67 грн. та по податку на прибуток в сумі 294 775, 00 грн. Позовні вимоги Охтирська ОДПІ обґрунтовує наступним. За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" з питань дотримання вимог податкового законодавства при реалізації єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС, розташованої за адресою: Сумська область, село Пологи, вулиця Київська, буд. 2, за період з 01.12.2011 р. по 31.05.2012 р., згідно акту № 34/2200/23997935 від 08.08.2013 р., позивач дійшов висновку про порушення відповідачем п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 39.1, 39.3 ст. 39, п. 135.1, пп.135.5.13 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138, ст. 146 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 294 775, 00 грн. та порушення п. 39.1, 39.3 ст. 39, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 256 166, 67 грн. На підставі висновків акту перевірки, 22 серпня 2013 р. Охтирською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення № 0000562200 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 294 775, 00 грн. та № 0000552200 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 256 166, 67 грн. Не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" оскаржило їх до Головного управління Міндоходів у Сумській області. За результатами розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення від 22.08.2013 р. № 0000562200 та № 0000552200 були відкликанні. На переконання позивача, відповідачем в грудні 2011 року здійснено операцію з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС за ціною яка є нижчою від звичайних, що підтверджується звітом з оцінки майна, в результаті чого були занижені податкові зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 294 775, 00 грн. та по податку на додану вартість в розмірі 256 166, 67 грн. Враховуючи наведені обставини, представник Охтирської ОДПІ в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" з позовними вимогами не погодилось, в запереченні на адміністративний позов (а.с. 172-179) зазначило, що Охтирською ОДПІ при визначенні звичайної ціни по операції з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС були порушені вимоги п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. З вищезазначених підстав, представник ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову Охтирської ОДПІ відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України начальником управління податкового аудиту Гапоновою Н.М. та головним державним ревізором-інспектором Харченко А.О. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" з питань дотримання вимог податкового законодавства при реалізації єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС, розташованої за адресою: Сумська область, село Пологи, вулиця Київська, буд. 2, за період з 01.12.2011 р. по 31.05.2012 р. За результатами перевірки, 08 серпня 2013 року складений акт № 34/2200/23997935 (а.с.31-61)., згідно якого позивач дійшов висновку про порушення відповідачем п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 39.1, 39.3 ст. 39, п. 135.1, пп.135.5.13 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138, ст. 146 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 294 775, 00 грн. та порушення п. 39.1, 39.3 ст. 39, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 256 166, 67 грн. На підставі висновків акту перевірки, 22 серпня 2013 р. Охтирською ОДПІ були прийняті податкове повідомлення-рішення № 0000562200 (а.с.64) про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 294 775, 00 грн. та податкове повідомлення-рішення № 0000552200 (а.с.66) про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 256 166, 67 грн. Не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Різалт-Нафтопродукти" оскаржило їх до Головного управління Міндоходів у Сумській області (а.с.139-146). За результатами розгляду скарги (а.с.147-149), враховуючи положення п. 5.6 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 28.11.2012 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 р. за № 2135/22447, податкові повідомлення-рішення від 22.08.2013 р. № 0000562200 та № 0000552200 були відкликані. Як вбачається з акту перевірки та було встановлено під час розгляду справи, підставою для збільшення відповідачу грошових зобов'язань по податку на прибуток та по податку на додану вартість, Охтирська ОДПІ визначила застосування звичайної ціни до здійсненої в грудні 2011 року операції з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС. При цьому, звичайна ціна об'єкта продажу була визначена позивачем на підставі звіту з оцінки майна, складеного судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] (а.с.118-138). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача про дотримання ним вимог податкового законодавства при визначенні звичайної ціни по операції з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС, з огляду на нижченаведене. Статтею ст. 39 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки, визначено, що звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті. Визначення звичайної ціни здійснюється за одним з наступних методів: порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); ціни перепродажу; "витрати плюс"; розподілення прибутку; чистого прибутку. При визначенні звичайної ціни згідно з указаними методами, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). При цьому, умови визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціни, які отримуються в результаті застосування методів, встановлених цим пунктом. У разі відсутності даних для застосування зазначених методів визначення звичайної ціни така ціна може бути визначена виходячи з результатів незалежної оцінки майна та майнових прав, яка проводиться суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Отже, враховуючи положення вказаних норм, звичайна ціна по господарській операції з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС була визначена Охтирською ОДПІ на підставі незалежної оцінки майна. Проте, згідно з п. 1 розділу XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України, норми Податкового кодексу України набирають чинності з 1 січня 2011 року, крім: - ст. 39 Податкового кодексу України, яка набирає чинності з 1 січня 2013 року; - розділу III Податкового кодексу України, який набирає чинності з 1 квітня 2011 року. Пунктом 2 розділу XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України передбачено, що з 1 квітня 2011 року втрачає чинність Закон України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", крім п. 1.20 ст. 1 цього Закону, який діє до 1 січня 2013 року. Тобто, звичайні ціни до 1 січня 2013 року визначаються у порядку, передбаченому п. 1.20 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а з 1 січня 2013 року - за правилами, визначеними ст. 39 Податкового кодексу України. Враховуючи те, що господарська операція з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС була здійснена в грудні 2011 року, то визначення звичайної ціни по цій операції повинно здійснюватись у відповідності до п. 1.20 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Так, згідно пп. 1.20.1, 1.20.2, 1.20.5-1, 1.20.6, 1.20.8, 1.20.9 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території. Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися. Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник. Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. Якщо звичайна ціна не може бути визначена за указаними правилами, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива вартість", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна", визначеного цим Законом. У разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору. Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту. Виходячи з системного аналізу вказаних норм, після початку перевірки, виявивши необхідність застосування звичайних цін до певних операцій, податковий орган для визначення звичайної ціни зобов'язаний використати інформацію про укладені на момент продажу товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. При цьому, у разі відсутності на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) операцій з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною є ціна договору. В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що звичайна ціна єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС, була визначена Охтирською ОДПІ на підставі звіту про вартість майна, складеного судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] (а.с.118-138). При цьому, договір на проведення експертної оцінки був укладений позивачем 14 червня 2013 р. (а.с.112-115), а перевірка відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства при реалізації згаданого комплексу розпочалася 19 липня 2013 року. Будь-яких доказів того, що після початку перевірки (19.07.2013 р.) при визначенні звичайної ціни Охтирською ОДПІ використовувались договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, або доказів відсутності на відповідному ринку операцій з ідентичними товарами, позивачем під час розгляду справи суду надано не було. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На виконання ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином, враховуючи наведені обставини, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що при визначенні звичайної ціни по операції з продажу єдиного майнового комплексу - багатопаливної АЗС, Охтирська ОДПІ діяла не у відповідності з п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied