Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оброни та Генерального штабу Збройних сил України, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення своєчасної виплати грошової компенсації за належне речове майно; стягнути грошову компенсацію замість речового майна, що належало до видачі у сумі 9147,26 грн., зобов'язати третю особу здійснити безспірне списання з рахунку відповідача зазначених коштів. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року позов задоволено. Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України та перебував на речовому забезпеченні в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України. 25 січня 2013 року наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №22 полковника [PERSON] звільнено з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу (а.с. 12). Наказом начальника генерального штабу - головнокомандувача збройних сил України (по стройовій частині) №53 позивача виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення (а.с. 13). 01 лютого 2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, проте листом від 20.02.2013 року №282/536 позивачу відмовлено у виплаті зазначених коштів з підстав відсутності коштів (а.с. 14 - 15). Згідно довідки від 19.03.2013 року №55 загальна сума належного до видачі, але не отриманого речового майна позивачу складає 9147,26 грн. (а.с. 16). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке підлягало видачі. Колегія суддів не погоджується із такими висновками з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Пунктом 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року №1459-ІІІ, який набрав законної сили 11.03.2000 року, призупинено дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. В подальшому пункт 2 Закону України від 17.02.2000 року №1459-ІІІ змінено згідно із Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 23.03.2000 року №1577-III шляхом заміни слів «речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них» словами «продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна». Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який набрав чинності з 01.01.2007 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб. Зокрема, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено статтею 91, яка окремо регулювала питання речового забезпечення військовослужбовців. Так, відповідно до п. 2 ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України. З метою приведення окремих норм законів у відповідність із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V, який набрав чинності з 01.01.2007 року, дію пункту 2 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами, внесеними Законом України від 3 листопада 2006 року N 328-V) на 2007 рік було зупинено (пункт 59 статті 71). Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність. Відповідно до абзацу 5 резолютивної частини зазначеного рішення, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто дію п. 2 ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відновлено з 22.05.2008 року. Отже, положення частини другої статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби. Разом з тим, пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яки вони не отримували під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 4 статті 202 КАС України, є порушення норм матеріального права, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied