Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просить суд: - «визнати, що під час виконання виконавчих дій виконавчого провадження № 40394557 від 25.10.2013 року відповідачем було порушено гарантовані Конституцією України права позивача (право на інформацію, право на захист), Закон України «Про виконавче провадження»; - так як невідповідними до норм законодавства України, діями відповідача позивач був позбавлений можливості своєчасного інформування та оскарження дій відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві та виконавчого напису приватного нотаріуса, прошу скасувати та визнати нечинною постанову ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 01.01.2014 року про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження; - так як невідповідними до норм законодавства України, діями відповідача позивач був позбавлений можливості своєчасного оскарження дій відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві прошу скасувати та визнати нечинною постанову ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 10.01.2014 року про стягнення виконавчого збору з [PERSON]; - скасувати постанову від 25.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 40394557 постановленою головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Данилюком Р.В. так як вона постановлена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який не відповідає нормам законодавства України». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт майна та заборона на його відчуження є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач крім постанови про арешт майна та заборони на його відчуження від 10 січня 2014 року жодного із оскаржуваних документів не отримував, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим, позивач також просив визнати, що під час виконання виконавчих дій виконавчого провадження № 40394557 від 25.10.2013 року відповідачем було порушено гарантовані Конституцією України права позивача (право на інформацію, право на захист. Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1246/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання 27 березня 2014 року явку уповноваженого представника не забезпечив, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 27 березня 2014 року не забезпечив, подавши суду клопотання про перенесення розгляду справи, яке суд визнав необґрунтованим. Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 березня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] та належить на підставі договору купівлі-продажу [PERSON]. Згідно вказаного виконавчого напису зазначена квартира була передана [PERSON] в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Комерційному банку «НАДРА» за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 18.10.2005 року, реєстровий № 2269, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 715/П/2005-840, укладеним між [PERSON] та ВАТ «КБ «НАДРА» 18.10.2005 року, строк за який провадиться стягнення з 18.10.2005 року по 01.08.2013 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS], запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА»: - сума заборгованості за кредитом у розмірі 43 580,21 доларів США, еквівалент в гривні складає 348 336,62 грн.; - сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 17 392,44 доларів США, еквівалент в гривні складає 139 017,77 грн.; - сума заборгованості по сплаті комісії у розмірі 3 925,16 доларів США, еквівалент в гривні складає 31 373,80 грн.; - сума пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 83 555,70 доларів США, еквівалент в гривні складає 667 860,71 грн.; - сума штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 5 330,00 доларів США, еквівалент в гривні складає 42 602,69 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 1 700,00 грн. 25 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557, на підставі виконавчого напису № 1354, виданого 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON]. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» у розмірі 1 230 891,60 грн. Вказана постанова винесена на підставі заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» від 23 жовтня 2013 року. 10 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 123 089,16 грн. (ВП 40394557). Також, 10 січня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Позивач, вважаючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 жовтня 2013 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 10 січня 2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 січня 2014 року винесено протиправно та не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону). Відповідно до частини першої статті 12 зазначеного вище Закону сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи (ч. 5 ст. 12 Закону). Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб (ч. 6 ст. 12 Закону). Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 Закону). Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів. Згідну пункту 1 частини першої статті 18 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 25 жовтня 2013 року, винесена на підставі заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» від 23 жовтня 2013 року. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557 від 25 жовтня 2013 року направлена на адресу позивача лише 15 листопада 2013 року. Разом з тим, несвоєчасне направлення вказаної постанови позивачу (боржнику у виконавчому провадження ВП № 40394557) не свідчить про її незаконність. При цьому, дана постанова винесена на підставі виконавчого напису у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», та направлена за адресою, зазначеною у виконавчому документі рекомендованим з повідомленням про врученням поштовим відправленням. Посилання позивача на ту обставину, що ним укладався кредитний договір та договір іпотеки з ВАТ «КБ «НАДРА», а у виконавчому написі зазначено ПАТ «КБ «НАДРА», судом до уваги не приймається, оскільки на акціонерні товариства було покладено обов'язок по приведенню статутних документів у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства». При цьому, позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, яким він і скористався, звернувшись з відповідним позовом до Деснянського районного суду м. Києва. Інших підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557 від 25 жовтня 2013 року позивачем не доведено й судом не встановлено. Крім того, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ВП № 40394557 24 січня 2014 року, позивач не скористався своїм правом, як боржника у виконавчому провадженні, визначеним статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» на звернення із заявою до державного виконавця про відкладення виконавчих дій. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557 від 25 жовтня 2013 року. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання, що під час виконання виконавчих дій виконавчого провадження № 40394557 від 25.10.2013 року відповідачем було порушено гарантовані Конституцією України права позивача (право на інформацію, право на захист), Закон України «Про виконавче провадження», з огляду на наступне. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати протиправними дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а не встановити відповідні факти. При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача, у даному випадку, на порушення його права на інформацію та захист, оскільки вказані правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а не законодавством про інформацію. Крім того, позивач не позбавлявся права на захист та скористався ним, звернувшись як до адміністративного суду, так і до Деснянського районного суду м. Києва у порядку цивільного судочинства. Стосовно позовної вимоги позивача про скасування та визнання нечинною постанови ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 10.01.2014 року про стягнення виконавчого збору з [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини четвертої статті 31 зазначеного Закону державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку. Пунктом 3 частини третьої статті 11 Закону встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Як вбачається з матеріалів справи постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557 від 25 жовтня 2013 року була направлена позивачу (боржнику у виконавчому провадженні) рекомендованим з повідомленням про вручення поштовим відправленням. Проте вказане відправлення повернулось на адресу відповідача з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання», а отже, позивач не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557 від 25 жовтня 2013 року. Разом з тим, матеріали справи, як і матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів вчинення державним виконавцем дій щодо з'ясування фактичного місця проживання позивача (боржника у виконавчому провадженні), зокрема, надсилання запитів до адресного бюро, вихід на адресу боржника, тощо. Отже враховуючи, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) не міг знати про відкриття виконавчого провадження ВП № 40394557, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10 січня 2014 року. Згідно частини 1 статті 52 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно частин першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Отже, враховуючи, що згідно виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 40394557, стягнення з позивача (боржника у виконавчому провадженні) коштів у розмірі 1 230 891,60 грн. необхідно здійснювати за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про правомірність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 січня 2014 року та відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування та визнання нечинною постанови ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 01.01.2014 року про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. При цьому, суд виходить з тієї обставини, що дана постанова не порушує прав позивача, оскільки дане майно перебуває в іпотеці, а на момент розгляду даної справи у суді виконавчий документ не скасовано в установленому порядку. Крім того, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року у справі № 754/1346/14-ц зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 1354 від 14.10.2013 р. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] (ВП № 40394557, державний виконавець ВДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Данилюк Р.В.). Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частин першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. На стягненні судових витрат позивач у позовній заяві не наполягав.

Результат розгляду: partial