Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

20 січня 2014 року (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті) управління Пенсійного фонду України в Кременчуцькому районі Полтавської області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції про визнання дій державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ при винесенні постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.12.2013 за виконавчими провадженнями №39849204, №40991580, №40138356 протиправними, скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 за виконавчими провадженнями №39849204, №40991580, №40138356, зобов'язання державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ належно та в повному обсязі провести виконавчі дії щодо примусового виконання рішення УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області №366 від 21.05.2013, вимог про сплаті боргу №Ф 209 від 05.08.2013 та №Ф 209 від 14.02.2013. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що під час виконання виконавчих проваджень №39849204, №40991580, №40138356 з примусового виконання вимоги №209 від 14.02.2013, вимоги №209 від 05.08.2013 та рішення №366 від 21.05.2013 державним виконавцем не виконано усіх обов'язків, покладених на нього чинним законодавством, не вжито усіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень дій, необхідних для їх фактичного виконання, у зв'язку із чим дії останнього по винесенню постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 у вказаних виконавчих провадженнях є протиправними, а зазначені постанови підлягають скасуванню. Державний виконавець не продовжив термін для проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженнями, при тому, що один із виконавчих документів в такому зведеному виконавчому провадженні перебував на виконанні менше одного місяця. Крім того, державним виконавцем проігноровано вимоги позивача щодо накладення арешту на майно та кошти боржника при відкритті виконавчих проваджень. Відповідачем не перевірено вид діяльності боржника, наявність у нього готівкових коштів, на які може бути звернено стягнення за виконавчими документами. В порушення частини 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" відповідачем не складено акт щодо повідомлення стягувача про обставини, згідно яких виконавчі документи підлягають поверненню, а лише направлено постанови про повернення, що є недопустимим. Позивач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, направив до суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника управління. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що з метою отримання повної та достовірної інформації про майновий стан боржника, державним виконавцем були направлені запити до реєструючих установ. Отримані відповіді свідчать про те, що у боржника майно, на яке можна звернути стягнення, не виявлено. Відповідно до інформації Державної податкової служби України у боржника рахунки в банківських установах відсутні, а інформація про виявлені джерела доходів залишилась незмінною у порівнянні з інформацією, яка надавалася під час попереднього виконання виконавчого документа. Стверджував, що накладення арешту на майно боржника під час відкриття виконавчого провадження, вжиття заходів до боржника, які полягають в обмеженні виїзду за кордон, є правом, а не обов`язком державного виконавця. Відтак, під час виконання державним виконавцем виконавчих проваджень №39849204, №40991580, №40138356 останнім були вжиті всі заходи щодо встановлення наявності у боржника майна, джерел його доходів, проте ні майна, ні джерел доходів у боржника не виявлено, у зв'язку із чим державний виконавець виніс постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином. Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що державним виконавцем ВДВС Кременчуцького РУЮ, на підставі заяв УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області від 13.09.2013 №6003/06-05, від 03.10.2013 №6558/06-05 та від 20.11.2013 №7519/06-05 (а.с. 15-17) відповідно відкриті: - виконавче провадження №39849204 з примусового виконання вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області №209 від 05.08.2013 /а.с. 8/ (постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2013 /а.с. 36/); - виконавче провадження №40138356 з примусового виконання рішення УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області №366 від 21.05.2013 /а.с. 10/ (постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2013 /а.с. 37 зі звороту/); - виконавче провадження №40991580 з примусового виконання вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області №209 від 14.02.2013 /а.с. 9/ (постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2013 /а.с. 40 зі звороту/). У зв'язку із встановленням державним виконавцем перебування на примусовому виконанні у відділі декількох виконавчих проваджень, у яких боржником є ФО-П [PERSON], 18.10.2013 державним виконавцем об'єднано виконавчі провадження №39849204 та №40138356 у зведене виконавче провадження №41079606 (подання об'єднання у зведене виконавче провадження від 18.10.2013 ВП№40138356 /а.с. 35/). 09.12.2013 у виконавчому провадженні №40991580 державним виконавцем ВДВС Кременчуцького РУЮ Блізнюком Є.С. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №40991580 до зведеного виконавчого провадження №41079606 (а.с. 39). Постановами державного виконавця від 23.12.2013 ВП№39849204, №40138356 та №40991580 з примусового виконання вимог №209 від 14.02.2013, №209 від 05.08.2013 та рішення №366 від 21.05.2013 вказані виконавчі документи повернуті стягувачеві без виконання, у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 12-14). Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем оскаржуваних постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 на адресу стягувача УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Позивач, не погоджуючись з діями державного виконавця ВДВС Кобеляцького РУЮ щодо винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.12.2013 за виконавчими провадженнями №39849204, №40991580, №40138356, звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання дій державного виконавця протиправними, скасування спірних постанов та зобов'язання державного виконавця належно та в повному обсязі провести виконавчі дії з примусового виконання вимог №209 від 14.02.2013, №209 від 05.08.2013 та рішення №366 від 21.05.2013. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області, суд виходить з наступного. Згідно положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону України "Про виконавче провадження"). Частиною 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: - проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; - з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; - безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; - накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; - накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; - звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; - звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; - викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; - залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; - накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; - з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; - у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати (частина 1 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження"). Статтею 90 вказаного Закону визначено, що за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Згідно зі статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Як слідує з матеріалів справи, в рамках здійснення виконавчих проваджень №39849204, №40138356 та №40991580 з примусового виконання вимог №209 від 14.02.2013, №209 від 05.08.2013 та рішення №366 від 21.05.2013, державним виконавцем направлялися запити до Центру ДАІ, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, Кременчуцького МБТІ, Піщанської сільської ради, Держземагентства у Кременчуцькому районі, органу державної податкової служби з метою отримання повної та достовірної інформації про майновий стан боржника [PERSON] (а.с. 42). За наслідками виїзду державного виконавця за адресою, за якою проживає боржник, встановлено відсутність у останнього майна, на яке може бути звернуто стягнення, про що складено акт від 19.12.2013. 19.12.2013, за результатами отриманих державним виконавцем відповідей на запити та акту державного виконавця від 19.12.2013, останнім складено акт про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 41 зі звороту). Відповідно до наданих представником відповідача пояснень судом встановлено, що вимога №209 від 14.02.2013, як виконавчий документ, вже перебувала у ВДВС Кременчуцького РУЮ на примусовому виконанні протягом періоду з 24.04.2013 по 17.09.2013. При цьому, під час проведення державним виконавцем дій по примусовому виконанню вказаного виконавчого документа, крім вжитих заходів, з метою підтвердження або спростування наданої інформації Державною податковою службою України щодо працевлаштування боржника та ймовірного отримання ним доходу, здійснювався спільний виїзд виконавця з представником УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області Бур'яненко Л.В., у присутності якої державним виконавцем був складений акт за місцем мешкання боржника від 16.05.2013 (а.с. 56). Згідно вказаного акту боржник 08.05.2013 знявся з обліку у центрі зайнятості і про його подальше місце працевлаштування роботодавець ФО-П [PERSON] не повідомила. Зі змісту наявної у матеріалах справи відповіді органу державної податкової служби №1001622825 від 23.09.2013 про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб (а.с. 42 зі звороту) слідує, що платником податків [PERSON] отримувався дохід, сплачений на її користь податковим агентом (податковий номер/серія та номер паспорта податкового агента [NUMBER]). Однак, матеріали справи не містять доказів звернення державного виконавця із запитом до податкового агента платника податків [PERSON], про якого зазначається у відповіді органу державної податкової служби №1001622825 від 23.09.2013, для встановлення факту працевлаштування боржника та отримання ним доходу, на який може бути звернуто стягнення. Відповідно до положень статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Як слідує з наявних у справі матеріалів виконавчих проваджень №39849204, №40991580, №40138356, відповідачем у зв'язку з невиконанням у встановлені строки вимог та рішення УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області до боржника штраф не застосовувався, подання (повідомлення) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону до правоохоронних органів не вносилось. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито усіх заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", для забезпечення виконання виконавчих проваджень №39849204, №40138356 та №40991580 з примусового виконання вимог №209 від 14.02.2013, №209 від 05.08.2013 та рішення №366 від 21.05.2013. Натомість в рамках вказаних виконавчих проваджень передчасно винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013. Посилання державного виконавця на те, що вчинення ним у процесі здійснення виконавчого провадження дій, зокрема, щодо: - накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатування кас, приміщень і місць зберігання грошей; - виклику фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин винесення постанови про його привід через органи внутрішніх справ; - накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; - звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням, відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" є правом, а не обов'язком державного виконавця судом оцінюються критично, оскільки відповідно до частини 1 вказаної статті державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. В обґрунтування правомірності винесених постанов про повернення виконавчих документів державний виконавець також посилався на те, що боржник не з'являється на його виклики. Разом з тим, державний виконавець не обґрунтував суду підстав невжиття ним заходів про привід боржника через органи внутрішніх справ чи щодо звернення до суду з поданням про його розшук. З огляду на викладене, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 ВП№39849204, №40138356 та №40991580 не ґрунтуються на вимогах Закону України "Про виконавче провадження", є передчасними, а відтак, позовні вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області про їх скасування підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 є правовими актами індивідуальної дії, які відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 та визнати їх протиправними та скасувати. Що стосується позовних вимог про визнання дій державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ щодо винесення спірних постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2013 протиправними, то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що правові наслідки для позивача створюють саме вказані постанови як рішення суб'єкта владних повноважень. Окремих дій, крім винесення постанов, які б порушували права позивача, судом не встановлено. Позовні вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області в частині зобов'язання державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ належно та в повному обсязі провести виконавчі дії щодо примусового виконання рішення УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області №366 від 21.05.2013 суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання. З огляду на положення вказаної норми, на час прийняття рішення у даній справі у суду відсутні підстави вважати, що державним виконавцем з огляду на прийняття судового рішення про скасування спірних постанов не будуть винесені постанови про відновлення виконавчих проваджень №39849204, №40138356 та №40991580 та не будуть вчинятись відповідні виконавчі дії, а тому суд не може на майбутнє врегульовувати ці правові відносини. Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог УПФУ в Кременчуцькому районі Полтавської області. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial