Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій незаконними та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену надбавку до пенсії 50% як учаснику війни. Постановою суду першої інстанції позов задоволено: зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному обсязі недоплачену йому як учаснику війни щомісячну державну соціальну надбавку до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, передбачену п. 20 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" починаючи з 13.12.2011 року по день припинення такого права, враховуючи при цьому проведені попередні виплати та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити. Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551 - XII учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуєтьсчя на 50% мінімальтної пенсії за віком як учаснику війни. Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є учасником війни, що підтверджується відповідним посвідченням, та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". В результаті звернення позивача до управління пенсійного фонду із заявою про здійснення перерахунку та виплати недорахованої суми щомісячного підвищення до пенсії, як учаснику війни, згідно ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, останній отримав відмову . Відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність підстав для здійснення перерахунку у зв'язку з тим, що позивачу виплачується підвищення до пенсії в розмірі, визначеному ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У відповідності до ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, що діяла з 22.10.1993 року по 01.01.2007 року, передбачено, що учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 50% мінімальної пенсії за віком. В подальшому 05.10.2005 року до ч. 4 ст. 14 вказаного Закону були внесені зміни, згідно яких з 01.01.2007 року розмір підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги з 50% мінімальної пенсії за віком змінено на 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідач правомірно здійснював після 01.01.2007 року нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Суд першої інстанції наведеного не врахував та неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати. Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied