Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року відкрито провадження у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області (далі по тексту - позивач) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Галицькому районі Івано-Франківської (далі по тексту - відповідач) про стягнення витрат на виплату допомоги на поховання по пенсійних справах №113837 [PERSON] в сумі 177,90 гривень та №110614 [PERSON] в сумі 1 712,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'', відмовився від відшкодування сум понесених у листопаді 2012 року і січні 2013 року позивачем витрат на поховання [PERSON] і [PERSON] Зокрема, вказані особи перебували на обліку у позивача як такі, що одержали трудове каліцтво, і яким призначено відповідну пенсію по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. [PERSON] і [PERSON] 01.11.2012 року та 24.12.2012 року померли. Сім'ям померлих виплачено кошти у вигляді допомоги на поховання, втім відповідач відмовився включити понесені витрати на таке поховання в акти взаємозвірок і відшкодувати їх. Загальна сума таких невідшкодованих витрат і заборгованості становить 1 889,90 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених у позові та додатково пояснив, що факт страхового випадку на виробництві при виконанні [PERSON] і [PERSON] трудових обов'язків та інвалідність підтверджується актами про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 23.03.1976 року і від 28.12.1991 року №3, відповідно. Третя група інвалідності [PERSON] і перша група інвалідності [PERSON] була встановлена повічно згідно виписок із акту огляду МСЕК за №092228 від 23.06.2010 року та №238655 від 22.06.2009 року. На підставі вказаних документів відповідними органами державної влади [PERSON] і [PERSON] призначено пенсію по інвалідності та проводилася її виплата до смерті останніх. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати понесені при виплаті допомоги на поховання [PERSON] в сумі 1 712,00 гривень та [PERSON] в сумі 177,90 гривень, які до смерті, як особи із статусом наявного трудового каліцтва, перебували на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області. Такий обов'язок визначений абзацом 4 пункту 4 Порядку №5-4/4 від 04.03.2003 року, за змістом вимог якого відшкодуванню підлягають суми допомоги на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подавши 30.12.2013 року на адресу суду письмове заперечення проти адміністративного позову (а.с. 22-24). В судовому засіданні пояснив, що зазначеним позивачем Порядком Порядку №5-4/4 від 04.03.2003 року визначено механізм відшкодування виплачених пенсій по інвалідності та інших встановлених витрат, яке здійснюється виключно на централізованому рівні тобто, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Пенсійним Фондом України, а на місцях проводяться тільки звірки взаєморозрахунків. А тому, в Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області відсутнє право самостійно звертатися із позовом про стягнення із відповідача виплаченої допомоги на поховання [PERSON] в сумі 1 712,00 гривень та [PERSON] в сумі 177,90 гривень, а відповідач не наділений повноваженнями щодо її відшкодування на рівні району. Крім того, такі взаємозвірки по спірних сумах проведенні, позивач довів до відома відповідача наявність згаданих витрат, втім останні не прийнятті до обліку і виконання. На переконання відповідача витрати понесені при виплаті допомоги на поховання не підлягають відшкодуванню, оскільки смерть померлих ([PERSON], [PERSON]) не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування. Під час звірки позивач не надав відповідних висновків МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок смерті і трудового каліцтва, який є єдиним доказом настання страхового випадку. Смерть від загального захворювання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності не може розцінюватися, як страховий випадок, і суми витрати на поховання не підлягають відшкодуванню. Відтак, просив в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів. Судом встановлено, що на обліку позивача до 01.11.2012 року і 24.12.2012 року перебували [PERSON] і [PERSON], як отримувачі пенсій по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Факт страхового випадку на виробництві при виконанні [PERSON] трудових обов'язків та інвалідність підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 23.03.1976 року (зворотній бік а.с. 66, а.с. 67). Інвалідність [PERSON] повічно встановлена випискою із акту огляду МСЕК за №092228 від 23.06.2010 року (зворотній бік а.с. 99). Виплата допомоги на поховання сім'ї померлого [PERSON] проведена у листопаді 2012 року в сумі 1 712,00 гривень разовим дорученням №110614/13.(а.с. 45). Щодо факту страхового випадку на виробництві при виконанні [PERSON] трудових обов'язків та інвалідність, суд встановив, що така обставина підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 28.12.1991 року №3 (а.с. 134, зворотній бік а.с. 134). Інвалідність [PERSON] без переогляду встановлена випискою із акту огляду МСЕК за №238655 від 22.06.2009 року (а.с. 149). Виплата допомоги на поховання сім'ї померлого [PERSON] проведена у січні 2013 року в сумі 1 760,00 гривень разовим дорученням №113837/4, із якої частка до відшкодування відповідачем становить 177, 90 гривень (а.с. 41). Такі частини сум виплаченої допомоги включені позивачем до актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності і внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад 2012 року і січень 2013 року, із відповідними довідками про суму допомоги на поховання [PERSON] і [PERSON], відповідно (а.с. 11-12, 13-14). У зв'язку з виникненням неузгодженості між розрахунками Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Галицькому районі Івано-Франківської області до коментованих актів за листопад 2012 року і січень 2013 року складено таблиці розбіжностей із зазначенням вказаної суми допомоги по [PERSON] в сумі 1 712,00 гривень та [PERSON] в сумі 177,90 гривень, які не прийняті відповідачем до заліку (а.с. 12, 14). Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідачем зазначені акти підписані із застереженням та згідно таблиці розбіжностей не прийняті до відшкодування вищевказаної суми. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем і відповідачем спір виник щодо непогодження відповідачем актів звірки витрат за листопад 2012 року і січень 2013 року по витратах допомоги на поховання по [PERSON] в сумі 1 712,00 гривень та [PERSON] в сумі 177,90 гривень, нещасні випадки з якими сталися на території України 23.03.1976 року і 26.12.1991 року, оскільки смерть вказаних потерпілих не пов'язана із страховими випадками державного соціального страхування. Статтею 1 Закону України ''Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування'' від 14.01.1998 року (надалі по тексту - Основ) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є: пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ). Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням, відновлення здоров'я та працездатності потерпілого, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'' передбачено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'' у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно, серед іншого, організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Частиною 8 статті 34 вказаного Закону встановлено, що у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 11.07.2001 року за №826 (далі по тексту - Порядок №826), регулює відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. За змістом пункту 2 вказаного Порядку №826 витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником згідно з пунктом 5 цього ж Порядку. Абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'' визначено, що у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 року за №606 і зареєстрованою в Мінюсті України 02.12.2005 року за №1455/11735 (надалі по тексту - Інструкція №606) причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом визначено як зв'язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань або наслідками трудового каліцтва з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті. Пунктом 2.1 цієї Інструкції №606 визначено, що функції щодо встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом покладаються на МСЕК, перелік яких затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров'я обласних державних адміністрацій. В Івано-Франківській області такою установлю являється Міжрайонна спеціалізована профпатологічна МСЕК. Системний аналіз норм Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'', Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, дає підстави вважати, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які безпосередньо померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання під час роботи. А у разі смерті потерпілого, який одержував пенсію по інвалідності і не працював, причинний зв'язок смерті останнього (потерпілого) з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів із обов'язком встановленням наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним трудовим каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я при виконанні професійних обов'язків. Із матеріалів справи вбачається, що смерть [PERSON] і [PERSON] не настала при виконання ними своїх професійних і трудових обов'язків, оскільки останні на момент смерті вже не працювали. Позивач, ні під час передачі документів до відповідача на відшкодування витрат на поховання [PERSON] за листопад 2012 року і [PERSON] за січень 2013 року, ні у судовому засіданні його представник, не надали належних і допустимих доказів - відповідного висновку спеціалізованої профпатологічної МСЕК, який би підтвердив наявність причинного зв'язку смерті [PERSON] і [PERSON] з одержаним трудовим каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я при виконання ними професійних обов'язків за життя. Суд вважає недостатнім посилання представника позивача на абзац 4 пункт 4 Порядку №5-4/4 від 04.03.2003 року, яким зобов'язано Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відшкодовувати Пенсійному фонду України витрати по допомозі на поховання сім'ї померлого лише за однієї умови отримання померлим пенсії по інвалідності, оскільки таке тлумачення позивачем даної норми підзаконного нормативно-правового акта суперечить положенням абзацу 2 частини 9 статті 34 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'', за змістом якого, у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Слід також зазначити, щодо положення абзацу 4 пункту 4 Порядку №5-4/4 від 04.03.2003 року, яким зобов'язано Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відшкодовувати Пенсійному фонду України витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону України ''Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності''. Так, зокрема, стаття 21 коментованого Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань зі смертю працівника, а не з не отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 23.05.2011 року і від 23.04.2013 року у справах №21-48а11 і № 21-108-13а, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані висновки в силу вимог частини 2 статті 161, статті 244-2 коментованого Кодексу підлягають обов'язковому врахуванню при вирішенні даного публічно-правого спору. Оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність причинного зв'язку смерті [PERSON] і [PERSON] з одержаним ними трудовим каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я при виконанні професійних обов'язків працівника за життя, яке в подальшому спричинило їхню смерть, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: denied