Рішення адміністративного суду від 2014-04-07 00:00:00+03

До Київського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 21.11.2013 № Ф-2399, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 11702,35 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, а також пенсіонером за віком, який отримує пенсію відповідно до закону. Позивач стверджує, що в силу положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки за єдиним внеском є незаконною і підлягає скасуванню. Відповідач позову не визнав. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що правомірно вимагав від позивача сплати недоїмки за єдиним внеском, оскільки на позивача положення закону щодо звільнення від сплати єдиного внеску не поширюються. Обидві сторони звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), у зв'язку з чим суд, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою від 20.03.2014 постановив про розгляд справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] [INFO] є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (посвідчення серії [NUMBER], категорія 4). З січня 2013 року [PERSON] є пенсіонером (довідка УПФУ у м. Біла Церква від 17.02.2014 № 627/07), як особа, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення, отримала право на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 12.06.1998 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області, є платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку (дата (період) обрання спрощеної системи оподаткування - 01.01.2012) У листопаді 2013 року Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області визначила позивачу зобов'язання зі сплати єдиного внеску у сумі 11702,35 грн. та надіслала йому вимогу від 21.11.2013 № Ф-2399 про сплату недоїмки у вказаній сумі. Судом встановлено, що грошові зобов'язання позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 11702,35 грн., сплати яких вимагає податковий орган, складаються з таких сум: 4010,30 грн. - зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік; 4572,42 грн. - зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік; 2388,06 грн. - зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень-червень 2013 року (по 398,01 грн. за кожний місяць); 731,57 грн. - фінансові санкції та пеня, що застосовані Управлінням Пенсійного фонду України у м. Біла Церква станом на 21.11.2013. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] набув права на пенсію за віком з 23.01.2013, заборгованість зі сплати єдиного внеску, що виникла до цієї дати становить суму 8582,72 грн. Зобов'язання зі сплати єдиного внеску за лютий - червень 2013 року, тобто ті, що виникли після вигоду [PERSON] на пенсію за віком, становлять суму 1990,05 грн. З приводу коштів у сумі 731,57 грн., які податковий орган визначив як фінансові санкції та пеня, що застосовані Управлінням Пенсійного фонду України у м. Біла Церква станом на 21.11.2013, суд зазначає наступне. Не зважаючи на вимоги суду, викладені в ухвалі від 14.03.2014 про закінчення підготовчого провадження, податковий орган не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, а також документального підтвердження підстав для включення цієї суми до складу вимоги від 21.11.2013 № Ф-2399, що оспорюється в даній справі. Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування в Україні, відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення". Процедура нарахування і сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплата фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначається Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 09.09.2013 № 455, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 19 вересня 2013 р. за № 1622/24154. Відповідно до пункту 2.1 вказаної Інструкції платниками єдиного внеску є роботодавці, у тому числі фізичні особи - підприємці. Однак, в силу пункту 2.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Вирішення даної справи залежить від відповіді на питання чи належить позивач до кола пенсіонерів за віком. Пенсія "за віком" є одним з видів трудової пенсії, що передбачені статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Розділ ІІ "Трудові пенсії" Закону України "Про пенсійне забезпечення" містить норми, що регулюють питання набуття права на пенсію за віком. Так, статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено загальні умови призначення пенсій за віком, відповідно до яких право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ "Трудові пенсії" Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано особливості набуття права на пенсію за віком певними категоріями осіб (працівниками, які набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2; працівниками, зайнятими на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії; громадянами, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; багатодітними матерями і матерями інвалідів з дитинства; інвалідами, учасниками війни, сім'ями загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ тощо). Так, стаття 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" містить відсилочну норму, згідно з якою умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. Аналіз наведених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" дозволяє дійти висновку про те, що чинне законодавство України передбачає загальні умови набуття особами права на пенсію, а також допускає існування особливостей для певних категорій громадян (існування загальних і спеціальних норм). Нормами іншого законодавчого акта - Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" також визначено умови призначення пенсії за віком. Так, відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років (у редакції, що діяла на 09.07.2008, тобто на момент набуття позивачем права на пенсію за віком). Водночас, в силу положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років. Норми усіх перелічених законодавчих актів є чинними і сукупно утворюють правове регулювання відносин з приводу набуття особами права на пенсію за віком в Україні. Системний аналіз статей 2, 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дозволяє дійти висновку, що особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та отримали право на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", належать до кола осіб, які отримали право на пенсію за віком як різновиду трудової пенсії. Суд також звертає увагу на те, що положення пункту 2.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, поширюються на усіх пенсіонерів за віком або інвалідів. Жодних обмежень для осіб, які набували права на пенсію за віком або визнані в установленому порядку інвалідами у минулому і на підставі різних законодавчих актів, положення Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не встановлюють. Громадяни України, які в установленому законом порядку набули певних прав і керуються у своїх відносинах з державою нормами чинного законодавства, діють правомірно, адже спираються на довіру до держави і принцип правової визначеності. Існування законодавчих актів, які, на думку уповноважених органів державної влади, по різному регулюють одні й ті ж питання, не повинно негативно впливати на зміст громадянських прав. Протилежний підхід, відповідно до яких норми певних законів мають ігноруватися громадянами, є шкідливим для правопорядку, а визнання за громадянами певних прав в залежності від того, в який час і на підставі якого законодавчого акта вони їх набули, не відповідає принципу рівності усіх перед законом. В даній справі судом встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, а з лютого 2014 року належить до кола осіб, які отримують на пенсію за віком. Це означає, з лютого 2013 року позивач є звільненим від сплати за себе єдиного соціального внеску. Таким чином, вимога органу доходів і зборів щодо сплати недоїмки за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у частині сплати боргу (недоїмки) у сумі 1990,05 грн. (зобов'язання зі сплати єдиного внеску за лютий - червень 2013 року, по 398,01 грн. за місяць) є незаконною. З приводу вимоги органу доходів і зборів відносно сплати боргу (недоїмки) у сумі 8980,73 грн. (зобов'язання зі сплати єдиного внеску за 2011 рік, 2012 рік та січень 2013 року), суд зазначає наступне. З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), яким передбачено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, є платниками єдиного внеску. Для фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих які, обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується у розмірі 34,7% на суми, що визначаються такими платниками самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Сума страхового внеску встановлюється даними особами самостійно і повинна бути не менше мінімального розміру страхового внеску та не більше розміру максимальної величини страхового внеску. Мінімальний страховий внесок на 2011 рік розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", а саме: з 1 січня 2011 року - 326,53 грн. (941,00 грн. х 34,7%), де 941,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір єдиного внеску; з 1 квітня 2011 року - 333,12 грн. (960,00 грн. х 34,7 %), де 960,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір єдиного внеску; з 1 жовтня 2011 року - 341,80 грн. (985,00 грн. х 34,7 %), де 985,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір єдиного внеску; з 1 грудня 2011 року - 348,39 грн. (1004,00 грн. х 34,7 %), де 1004,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір єдиного внеску. Мінімальний страховий внесок за 2012 рік розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", а саме: з 1 січня 2012 року - 372,33 грн. (1073,00 грн. x 34,7% = 372,33 грн., де 1073,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір страхового внеску); з 1 квітня 2012 року - 379,62 грн. (1094,00 грн. х 34,7% = 379,62 грн., де 1094,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір страхового внеску); з 1 липня - 382,39 грн. (1102,00 грн. x 34,7% = 382,39 грн., де 1102,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір страхового внеску); з 1 жовтня 2012 року - 387,95 грн. (1118,00 грн. x 34,7% = 387,95 грн., де 1118,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір страхового внеску); з 1 грудня 2012 року - 393,50 грн. (1134,00 грн. x 34,7% = 393,50 грн., де 1134,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір страхового внеску). Мінімальний страховий внесок на 2013 рік розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік", а саме: з 1 січня 2013 року - 398,01 грн. (1147,00 грн. х 34,7%), де 1147,00 грн. - мінімальна заробітна плата; 34,7% - розмір єдиного внеску. У зв'язку з тим, що позивач у 2011, 2012 роках та січні 2013 року зобов'язання зі сплати страхових внесків не сплачував і не мав підстав для звільнення від сплати вказаного збору, суму заборгованості правомірно визначено територіальним органом Пенсійного фонду у розмірі мінімального страхового внеску. За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимога органу доходів і зборів відносно сплати боргу (недоїмки) у сумі 8980,73 грн. (зобов'язання зі сплати єдиного внеску за 2011 рік, 2012 рік та січень 2013 року) є правомірною, а позов у цій частині задоволенню не підлягає. З приводу вимоги органу доходів і зборів відносно сплати боргу (недоїмки) у сумі 731,57 грн., які визначено як фінансові санкції та пеня, що застосовані Управлінням Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві станом на 21.11.2013, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень). У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо тощо (ч.3 ст. 2 КАС України). Податковий орган, не заважаючи на вимоги суду, не надав суду жодних документів, на підставі яких вимагав від позивача сплати фінансових санкцій у сумі 731,57 грн., не повідомив жодних даних про те, за яких фактичних обставин та юридичних підстав приймалось відповідне рішення. За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимога органу доходів і зборів відносно сплати боргу (недоїмки) у сумі 731,57 грн. є безпідставною, а позов у частині скасування цих вимог підлягає задоволенню. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, а саме: вимога Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 21.11.2013 № Ф-2399 підлягає скасуванню в частині зобов'язання позивача сплатити борг (недоїмку) у сумі 2721,62 грн. (зобов'язання зі сплати єдиного внеску за лютий - червень 2013 року у сумі 1990,05 грн. та фінансові санкції у сумі 731,57 грн.). Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо ж адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України). Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат (4872,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду (станом на 1 січня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн. згідно із Законом України від 16.01.2014 № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік"). Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містила майнові вимоги про скасування рішення (вимоги про сплату недоїмки) на суму 11702,35 грн. Виходячи з суми вимог, передбачений законом розмір судового збору для такого виду позову має становити мінімальну суму - 1827,00 грн. Однак, під час подання позовної заяви позивач сплатив до Державного бюджету України лише 10 відсотків розміру ставки судового збору, а саме - 182,70 грн. Враховуючи те, що позов задоволено частково (вимогу скасовано в частині зобов'язання позивача сплатити борг у сумі 2721,62 грн.), виходячи з принципу пропорційності щодо розподілу судових витрат, частка судового збору по відношенню до позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив (8980,73 грн.), становить суму 1402,09 грн. Таким чином, з урахуванням сплачених під час подання позовної заяви коштів у сумі 182,70 грн., позивач повинен доплатити до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1219,39 грн., які підлягають стягненню з нього до Державного бюджету України за результатами розгляду даної справи.

Результат розгляду: partial