Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Ательє «Поліграфічний комплекс» з ТОВ «Лікон Трейд», ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ПП «Нібус», ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011», ПП «Вель», ТОВ «Кедім», ПП «Меріон Груп» за період з 01.01.2011 по 31.07.2013, за результатом якої складено акт від 03.09.2013 №165/1-22-08-32154986 (далі - акт перевірки). Як вбачається з акту перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за перевіряємий період у сумі 1 891 945 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (р. 25 Декларації з ПДВ) на загальну суму 1 717 342 грн. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.09.2013 №0003982208 та №0003992208. Рішенням Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 22.11.2013 №6352/10/26-15-10-04-04 частково задоволено скаргу ПП «Ательє «Поліграфічний комплекс» та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.09.2013 №0003982208 та №0003992208 в частині сплати штрафних (фінансових) санкцій. На підставі згадуваного рішення відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.12.2013: - №0007502208, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 066 616 грн. (за основним платежем 1 717 342 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 349 274 грн.), - №000751220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 2 132 044 грн. (за основним платежем 1 891 945 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 240 399 грн.). Як вбачається з акту перевірки перевірку позивача проведено на підставі постанови СВ у Дніпровському районі м. Києва від 21.05.2013 щодо проведення перевірки ПП «Ательє «Поліграфічний комплекс». Відповідно до п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Оскільки спірні податкові повідомлення-рішення прийнято за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, проте щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадових осіб контрагентів позивача, суд не вбачає порушення відповідачем вимог п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України при прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідно до акту перевірки позивач у перевіряємий період мав взаємовідносини з ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ПП «Нібус», ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011». Як зазначено в акті перевірки відповідачем отримано постанову СВ у Дніпровському районі м. Києва від 21.05.2013 щодо проведення перевірки ПП «Ательє «Поліграфічний комплекс», згідно з якою досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у період з 2010 по 2012 роки вчинили пособництво суб'єктам господарської діяльності - фактичним платникам податку на додану вартість в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах шляхом створення суб'єктів господарської діяльності які мають ознаки фіктивності, а саме: ТОВ «Галас-Техно», ПП «Мілон Круз», ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ТОВ «Кедім», ПП «Нібус»,, ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011», ПП «Вель», ПП «Меріон Груп», ТОВ «Форбант 2012», реквізити яких були використані для незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат у податковій звітності СГД реального сектору економіки, внаслідок відображення у податковій звітності проведення безтоварних операцій з купівлі - продажу товарів (робіт, послуг). Також, в акті перевірки відповідач вказує, що висновком експерта від 22.07.2013 №267 науково-дослідного експертно-криміналістичного центру СТКЗР Білоцерківського МВ НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області встановлено, що в бухгалтерських документах виданих ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ПП «Нібус», ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011», ПП «Вель», ТОВ «Кедім», ПП «Меріон Груп» на адресу ПП «Ательє «Поліграфічний комплекс» містяться підписи не керівників [PERSON] та [PERSON], а інших осіб. Крім того, в ході перевірки відповідачем використано акти про неможливість проведення зустрічних звірок: ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ПП «Нібус», ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011», ПП «Вель», ТОВ «Кедім», ПП «Меріон Груп», якими встановлено, що вказані товариства здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаної з наданням податкової вигоди третім особам. Проте суд зазначає, що факт неможливості проведення зустрічної звірки контрагентів позивача не може бути доказом незаконності дій позивача та фіктивності спірних угод. В ході проведеної перевірки податковим органом не було встановлено обізнаності позивача щодо ймовірно протиправної діяльності його контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до неї з метою отримання податкової вигоди, а відтак на думку суду посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок: ПП «Лагуна Люкс», ТОВ «Берос», ПП «Фірма Стоік», ТОВ «Оберіг», ПП «Нібус», ПП «Міра Ко», ТОВ «Айдар 2011», ПП «Вель», ТОВ «Кедім», ПП «Меріон Груп» не є належним доказом безтоварності спірних договорів. Що ж стосується посилання податкового органу на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені спірних контрагентів невстановленими особами, то слід зазначити, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. Також, суд вважає помилковими посилання в акті перевірки на пояснення співзасновників контрагентів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно з якими вказані особи не причетний до господарської діяльності товариств контрагентів контрагентів позивача (другий ланцюг), оскільки, пояснення вказаних осіб, на які посилається податковий орган в акті перевірки, не є допустимими та належними у справі доказами у розумінні вимог ст. ст. 70 та 72 КАС України, оскільки зазначені особи надавала свої покази в рамках кримінального провадження, по якому на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, відсутній вирок, який би встановлював вину певних осіб у вчиненні злочину та відповідні фактичні дані, які б мали значення для справи. Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права -придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Кедім» укладено договір купівлі-продажу від 01.02.2011 №01/2011, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Також, між позивачем та ПП «Міра Ко» укладено договір купівлі-продажу від 28.03.2011 №280311, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Крім того, між позивачем та ТОВ «Берос» укладено договір купівлі-продажу від 01.07.2011 №06073, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Айдар 2011» укладено договір купівлі-продажу від 01.09.2011 №09052, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Також, судом встановлено, що між позивачем та ПП «Вель» укладено договір від 01.02.2012 №010212 та від 21.01.2012 №1, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Крім того, між ПП «Вель» та ПП «Міра ко» укладено договір про відступлення права вимоги від 26.03.2012 №26/03, відповідно до якого новий кредитор («ПП «Міра Ко») одержує право замість «первісного кредитора» (ПП «Вель») вимагати від боржника сплати заборгованості. Оплата проведена на рахунок ПП «Міра Ко» в сумі 277 572,0 грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «Нібус» укладено договір купівлі-продажу від 01.03.2012 №010312, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Між позивачем та ТОВ «Оберіг» укладено договір купівлі-продажу від 12.03.2012 №010312, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Також, між позивачем та ТОВ «Фірма Стоік» укладено договір від 03.07.2012 №030712, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Також, між ТОВ «Фірма Стоік» (первісний кредитор) та ПП «Нібус» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги від 01.11.2012 №1-01/11. Оплата проведена на розрахунковий рахунок ПП «Нібус», заборгованість між підприємствами відсутня. Крім того між позивачем та ПП «Лагуна люкс» укладено договір купівлі-продажу від 12.03.2012 №010312, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Також, між ПП «Лагуна Люкс» (первісний кредитор), ПП «Спортінг І Ко» (новий кредитор) та позивачем (боржник) укладено договір відступлення права вимоги від 30.12.2012 №30-12/12. Оплата проведена на розрахунковий рахунок ПП «Спортінг І Ко», кредиторська заборгованість перед ПП «Лагуна Люкс» складає 137 027,56 грн. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Лікон Трейд» укладено договір купівлі-продажу від 20.03.2012 №253, предметом якого є продукція виробничо-технічного призначення (папір), яка використовується у господарській діяльності. Відповідно до умов спірних договорів, які є ідентичними за змістом, найменування, асортимент, кількість та ціни для кожного окремого виду товару вказуються в рахунках-фактури, які являються невід'ємною частиною договору. На підтвердження виконання вимог спірних договорів позивачем надано копії рахунків-фактури, видаткових та податкових накладених, які долучено до матеріалів справи. На підтвердження оплати придбаних у вказаних контрагентів позивача товарів надано копії виписок з особового рахунку позивача, які долучено до матеріалів справи. Крім того, на підтвердження використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивачем надано копії договорів на виготовлення друкованої продукції укладених з ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Компанія Ваите», ТОВ «Арт Прінт» та договори поставки з ТОВ «Ескапада-Арт», МПП «Антураж А», копії яких долучено до матеріалів справи. Проте, зі змісту спірних договорів (п. 6.2 Договору), які є ідентичними за змістом, вбачається, що здача-приймання товару проводиться по кількості та якості згідно інструкції П-7 на об'єкті покупця. Відповідно до «Инструкции о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству» (далі Інструкція №П-7) по результатам приемки продукции по качеству и комплектности с участием представителей, указанных в пп. 19 и 20 настоящей Инструкции, составляется акт о фактическом качестве и комплектности полученной продукции (п. 29 Інструкції П-7). Суд звертає увагу, що позивачем не надано копії вказаних актів, наявність яких є необхідною умовою виконання спірних договорів. Також, позивачем не надано копії довіреностей на отримання товару. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано суду копій довіреностей на отримання товару та актів, наявність яких є необхідною умовою виконання спірних договорів, відповідно до умов таких договорів, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів фактичного здійснення господарської операції з вказаними вище контрагентами. Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Водночас, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. При цьому, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку є передумовою для висновків про наявність порушень податкового законодавства. Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198). Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів виконання умов спірних договорів, висновок відповідача про порушення позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, а тому винесені на його підставі спірні податкове повідомлення-рішення є правомірними та осгрунтованими. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов приватного підприємства «Ательє «Поліграфічний комплекс» не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied