Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

3 березня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець [PERSON] із позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2647 від 21 листопада 2013 року у сумі 8357,81 грн. Зазначиала, що є фізичною особою-підприємцем, отримує довічну пенсію, призначену із зменшенням пенсійного віку, у зв'язку із чим звільняється від обов'язку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе. Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України, Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», просила визнати протиправною та скасувати відповідну вимогу, якою нараховано борг у сумі 8357,18 грн. Позивач і відповідач у судове засідання не з'явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно; направили клопотання про розгляд справи без їх участі. Тому судом, на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження. У поданих письмових запереченнях податковий орган просив відмовити у задоволенні позову, вказав, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсії, призначені за віком на пільгових умовах, повинні сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Підкреслював, що від сплати єдиного внеску звільняються лише особи, які мають статус пенсіонера за віком за положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 60 років, в той час як [PERSON] пенсія призначена на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому позивач не є пенсіонером у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення серії [NUMBER], видане 24 листопада 2010 року. Також вона є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, має відповідне посвідчення 4 категорії Серії [NUMBER]. Відповідачем 21 листопада 2013 року винесена вимога №Ф-2647 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Як вбачається із вказаної вимоги, у [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати такого єдиного внеску у загальній сумі 8357,81 грн. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого. За правилами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV). Як встановлено статтею 1 вказаного Закону пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. За визначенням цієї ж статті пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно положень частини першої статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Законом України «Про пенсійне забезпечення» також визначені види пенсій, серед яких є і державна пенсія за віком. За змістом статті 15 такого Закону умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. За правилами частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто зазначеним особам пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Таким чином, суд дійшов висновку, що у розумінні чинного законодавства як про пенсійне забезпечення, так і про загальнообов'язкове державне соціальне страхування і соціальний захист постраждалих від Чорнобильської катастрофи, особа (позивач) є такою, що отримує саме пенсію за віком. Спеціальним законом для призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення є Закон №796-XII. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464-VI). Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. За приписами частини четвертої цієї статті особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. За змістом частини першої статті 12 Закону №1058-ІV особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. Відомості щодо укладення позивачем відповідного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування - відсутні. Суд зауважує, що частина четверта статті 4 Закону №2464-VI не містить виключень при її застосуванні щодо пенсій за віком, призначених на пільгових умовах. Відповідач, зважаючи на винесену вимогу, обмежувально тлумачить зміст наведеної норми, що є неприпустимим та нівелює мету її прийняття. Суд погоджується з доводами позивача і наголошує, що положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI не пов'язує звільнення особи від сплати єдиного внеску із досягненням нею певного віку. Необхідними умовами застосування вищезазначеного положення є: по-перше, статус пенсіонера за віком або інваліда; по-друге, отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. Крім того, процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, яка закріплена Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також нарахування і сплата фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів врегульовані Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 9 вересня 2013 №455, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 9 вересня 2013 року №455. За нормами підпункту 3 пункту 2.1 такої Інструкції платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що особи, зазначені у підпункті 3 пункту 2.1 цього розділу, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Таким чином, оскільки позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком (довічно), не укладала договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, суд вважає, що підстави для виставлення відповідачем вимоги про сплату заборгованості з єдиного внеску - відсутні. За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску позивачем та необхідність її скасування, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн., доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Результат розгляду: granted