Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

31 жовтня 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області, Управління Державної казначейської служби України в м. Алчевську Луганської області. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договорів купівлі-продажу позивачем придбано у власність легкові автомобілі: ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 25.02.2008 серія ЦБР № 123270, вартістю без ПДВ 40208,33 грн.; ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 28.08.2008 серія ЦБР № 284565, вартістю без ПДВ 39041,67 грн.; HONDA CR-V державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 14.09.2008 серія КІМ №060518, вартістю без ПДВ 227836,67 грн., ЗАЗ DAEWOO TF699 державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 19.05.2010 серія ДДР №997004, вартістю без ПДВ 39723,33 грн. При реєстрації зазначених легкових автомобілів позивача було зобов'язано сплатити на розрахунковий рахунок №31214224700027 з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритого в УДКС України в Луганській області збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля на загальну суму 10404,30 грн. У серпні 2013 року позивач дізнався, що згідно законодавства, діючого на час реєстрації придбаних легкових автомобілів, з нього, як з набувача права власності, було безпідставно стягнуто збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля. 14 серпня 2013 року позивач звернувся до УПФУ у м. Алчевську Луганської області та УДКСУ у м. Алчевську Луганської області із заявами про повернення помилково сплачених коштів, як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля на загальну суму 10404,30 грн., що були сплачені на р/р 31214224700027 з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритого в УДКС України в Луганській області, однак, відповідачі відмовили у задоволенні заяв позивача. Позивач просить суд визнати безпідставним стягнення Управлінням Пенсійного фонду Украйни у м. Алчевську Луганської області зі [PERSON] збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкового автомобіля у розмірі 10404,30 грн.; визнати нечинним рішення Управління Пенсійного фонду Украйни у м. Алчевську Луганської області про відмову позивачу у поверненні безпідставно стягнутих сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкового автомобіля у розмірі 10404,30 грн.; зобов'язати Управління Пенсійного фонду Украйни у м. Алчевську Луганської області прийняти рішення про повернення [PERSON] безпідставно стягнутих сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкового автомобіля у розмірі 10404,30 грн.; визнати нечинним рішення Управління Державної казначейської служби України в м. Алчевську Луганської області щодо відмови позивачу у поверненні безпідставно стягнутих сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкового автомобіля у розмірі 10404,30 грн., з підстав не надання оригіналів розрахункових документів (квитанцій, платіжних доручень тощо), які підтверджують перерахування коштів до бюджету. У судове засідання позивач не прибув. Про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.38). Представник першого відповідача у судове засідання не прибув. Про дату і час слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не доповів. Представник другого відповідача у судове засідання не прибув. Про дату і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу позивачем придбано у власність легкові автомобілі: ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 25.02.2008 серія ЦБР № 123270, вартістю без ПДВ 40208,33 грн.; ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 28.08.2008 серія ЦБР № 284565, вартістю без ПДВ 39041,67 грн.; HONDA CR-V державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 14.09.2008 серія КІМ №060518, вартістю без ПДВ 227836,67 грн., ЗАЗ DAEWOO TF699 державний номер [NUMBER], згідно довідки рахунку від 19.05.2010 серія ДДР №997004, вартістю без ПДВ 39723,33 грн. Право власності [PERSON] на зазначені легкові автомобілі підтверджується відповідними копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.39), а також листом ВРЕР м. Алчевськ (підпорядковане УДАІ) УМВС України в Луганській області від 05.12.2013 № 1678 (а.с.63,64). При реєстрації зазначених легкових автомобілів позивач сплатив на розрахунковий рахунок №31214224700027 з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритого в УДКС України в Луганській області збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля на загальну суму 10404,30 грн., а саме ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 11.03.2008, сума збору 1206,25 грн. відповідно до квитанції від 26.02.2008.; ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 30.08.2008, сума збору 1171,25 грн., згідно квитанції №2509 від 30.08.2008; HONDA CR-V державний номер [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 12.12.2009, сума збору 6385,10 грн., згідно квитанції №2543 від 16.09.2009 року , ЗАЗ DAEWOO TF699 державний номер [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 21.05.2010, сума збору 1191,70 грн., згідно квитанції №0004309 від 21.05.2010 року (а.с.8-9). 14 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до УПФУ у м. Алчевську Луганської області та УДКСУ у м. Алчевську Луганської області та до Управління Державної казначейської служби України у м. Алчевську Луганської області із заявами про повернення помилково сплачених коштів, як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля на загальну суму 10404,30 грн., що були сплачені на р/р 31214224700027 з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритого в УДКС України в Луганській області (а.с. 10-11, 13-14). Листом № 10058/03-52 від 03.09.2013 Управлінням Пенсійного фонду України у м.Алчевську Луганської області відмовлено у поверненні коштів. (а.с.12). Листом № 02-49/940 від 20.08.2013 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Алчевську Луганської області відмовлено [PERSON] у поверненні помилково сплачених коштів, як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля на загальну суму 10404,30 грн., посилаючись на те, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів та інших доходів бюджету здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету - в даному випадку Управління Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області. Разом із таким поданням платником подається заява про повернення коштів з бюджету. На момент звернення [PERSON] до УДКС України у м. Алчевську Луганської області подання від УПФУ у м.Алчевську Луганської області про повернення позивачу помилкового сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля у розмірі 3% від вартості автомобіля не надходило (а.с.15). Вирішуючи справу по суті спору суд звертає увагу на те, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення на його користь сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачених ним у 2008 - 2010 роках під час придбання автомобілів у зв'язку з чим судом не застосовуються положення статей 99 та 100 КАС України. Позивач оскаржує рішення відповідачів, викладені ними у листах-відповідях на звернення позивача у серпні 2013 року та просить зобов'язати першого відповідача вчинити певні дії. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно преамбули Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Пунктом 7 статті 1 вказаного Закону, в редакції, чинній на час придбання позивачем автомобілів у 2011 році та квітні 2012 року, було визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом. Однак, Законом України від 07.06.2012 № 4911-VI вказану норму викладено у новій редакції, відповідно до якої платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають державній реєстрації (перереєстрації) в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону. З 04.12.2012 пункт 7 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідачів з вимогою про повернення сплачених сум, а саме вказана норма передбачає, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону. З аналізу вказаних норм вбачається, що на час придбання позивачем у лютому 2008 року - травні 2010 року автомобілів ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER],; ЗАЗ-DAEWOO TF699, державний номер [NUMBER].; HONDA CR-V державний номер [NUMBER], ЗАЗ DAEWOO TF699 державний номер [NUMBER], пунктом 7 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» було передбачено, що обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладається на осіб лише у випадку відчуження, а не при купівлі автомобілів. Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів того, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області вчинялись активні дії щодо стягнення з позивача 3-х відсотків від вартості придбаних автомобілів у якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Надані позивачем квитанції засвідчують лише сам факт сплати такого збору позивачем у добровільному порядку. Таким чином, вимога про визнання безпідставним стягнення з позивача збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 10404,30 грн. є необґрунтованою у зв'язку з не доведенням факту стягнення. Листом від 03.09.2013 № 10058/03-52 Управління Пенсійного фонду України у м.Алчевську Луганської області відмовило позивачу у задоволенні його заяви від 14.08.2013 про повернення коштів, сплачених як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 2008-2010 роках при придбанні легкових автомобілів. Відмовляючи у поверненні коштів УПФУ у м. Алчевську посилається на те, що набувши право власності на легкові автомобілі, та їх реєстрацію [PERSON] став платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до вимог п. 14 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою КМУ від 03.11.1998 № 1740. При цьому, на час надання відповіді пункт 7 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачав, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону. А ні Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», а ні Порядок № 1740 не передбачають випадків повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, помилково сплаченого особами при купівлі автомобілів у 2008 - 2010 роках під час дії старої редакції Закону. Таким чином, суд вважає, що перший відповідач правомірно 03.09.2013 відмовив позивачу у поверненні позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 10404,30 грн., сплаченого ним при придбанні автомобілів у 2008 - 2010 роках, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про визнання нечинним рішення Управлінням Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області, викладеного у листі № 10058/03-52 від 03.09.2013. Оскільки судом не встановлено факт порушення прав позивача у спірних правовідносинах, суд також вважає безпідставною вимогу про зобов'язання Управління Пенсійного фонду Украйни у м. Алчевську Луганської області прийняти рішення про повернення [PERSON] безпідставно стягнутих сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкового автомобіля у розмірі 10404,30 грн. Що стосується позовних вимог до Управління Державної казначейської служби України в м. Алчевську Луганської області, то відмовляючи позивачу у поверненні коштів другий відповідач послався на відсутність подання органу, який контролює надходження коштів до бюджету. Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії врегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного Казначейства України від 10.12.2002 № 226, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 за № 1000/7288. (далі - Порядок № 226) Відповідно до пункту 5 Порядку № 226, в редакції, чинній на час надання відповіді позивачу, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Тобто, обов'язковою умовою для повернення помилково зарахованих коштів до бюджету є подання органу, що контролює справляння надходжень до бюджету. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] до свого листа від 14.08.2013 до другого відповідача долучив лише копії квитанцій про сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 10404,30 грн. Подання уповноваженого органу про повернення коштів позивачем не надавалось. Таким чином, другий відповідач, відмовляючи у задоволенні заяви позивача діяв в межах своєї компетенції та в рамках чинного законодавства, що виключає можливість визнання його рішення, викладеного у листі № 02-49/940 від 20.08.2013 нечинним. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. З приписів ст.ст.71, 86 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 статті 71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, відповідачі як суб'єкти владних повноважень, на яких частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довели суду правомірність своїх дій при прийняття рішень про відмову у задоволенні заяв позивача від 14.08.2013, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Відповідно до положень ст. 94 КАС України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати не повертаються. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовом сплачено судовий збір за заявлені немайнові вимоги у сумі 68,82 грн. та 10 відсотків розміру ставки судового збору за заявлені майнові вимоги у сумі 172,05 грн. Таким чином, оскільки позивача не звільнено від сплати судового збору та рішення у справі ухвалено не на користь позивача, суд дійшов до висновку про необхідність відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнення з позивача на користь Державного бюджету України решти судового збору в розмірі 1548,45 грн.

Результат розгляду: denied