Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області в якому позивач просить: - визнати протиправним та скасувати наказ №106-од від 06.11.2013 року про проведення позапланової перевірки позивача на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року № 5090-2-7/6. - визнати протиправними дії по проведенню позапланової перевірки позивача на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року №5090-2-7/6; - визнати протиправним і скасувати припис до акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 002939 від 13.11.2013 року. - скасувати постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1857 від 22.11.2013 року. Ухвалою суду від 21.02.2014 р. закрито провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу № 106-од від 06.11.2013 року про проведення позапланової перевірки ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року № 5090-2-7/6 та визнання протиправними дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області по проведенню позапланової перевірки ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року № 5090-2-7/6. Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій та рішень, що оскаржено. Позивач зазначає, що всі дії відповідача з проведення позапланової перевірки, а також рішення, прийняті в ході та за наслідками такої перевірки, за відсутності законодавчо визначених підстав для проведення такої перевірки - являються протиправними, оскільки, проведені з питань, не визначених ні направленням, ні предметом перевірки. Відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що дії Інспекції відповідають нормам діючого законодавства України та є правомірними, а прийняті за результатами перевірки рішення є обґрунтованими, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити в задоволенні адміністративного позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у період з 13 листопада 2013 року по 19 листопада 2013 року посадовими особами Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області на підставі направлення на проведення перевірки №1918/14/1700 від 06.11.2013 року, наказу № 106-од від 06.11.2013 року проведено позапланову перевірку торгового об'єкту ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» - магазину «Фокстрот. Техніка для дому», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шевченко, 118. За наслідком проведеної позапланової перевірки посадовими особами відповідача складено: - акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 002939 від 13.11.2013року (надалі - «Акт перевірки»); - припис про усунення недоліків (розділ IV/Припис Акту перевірки); - постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №1857 від 14.11.2013 року. Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров'я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності. Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", державний ринковий нагляд - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також, забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам. Встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами. Відповідно до ст.1 Закону України "Про підтвердження відповідності", сертифікат відповідності - це документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідав встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством; декларація про відповідність - це документально оформлена в установленому порядку заява виробника, де дається гарантія відповідності продукції вимогам, встановленим законодавством, в тому числі і вимогам щодо безпеки продукції. Таким чином, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, предметом перевірки Інспекції з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», (магазин "Фокстрот", м.Дніпропетровськ, вул.Комунарівська, 8) були саме електропобутові товари щодо відповідності їх вимогам технічних регламентів, зокрема, стосовно їх безпеки для споживачів і наявності на вказану продукцію декларації про відповідність, що є обов'язковим відповідно до положень «Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009р. №785; «Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2009р. №1149; «Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2009р. № 679. Згідно з ч.8 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", припис - це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Відповідно до ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких, повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм, тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також, про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також, проводить ремонт і технічне обслуговування. Зокрема, перевіркою встановлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, а також відсутність документів, що засвідчують якість та безпеки товару, у зв'язку із чим, товариству було запропоновано їх надати у визначений строк, про що у розділі ІV Акта перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №002939 від 13.11.2013р. було викладено припис. При цьому, не приймаються до уваги посилання позивача - ТОВ "Сав-Дістрибьюшн" відносно того, що фахівцям контролюючого органу, під час проведення позапланової перевірки щодо дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, було надано доступ до приміщень суб'єкту господарювання, з урахуванням наступного. Так, судом встановлено, що позивачем, ані під час перевірки, ані на виконання припису Інспекції, не надано належних доказів, які б вказували на обізнаність та проінформованість споживачів магазину "Фокстрот" щодо повного найменування товаровиробника, його місцезнаходження, дату виготовлення продукції, згідно додатків 7 до акту перевірки. Відповідно до п.1.12 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також, додержання правил торгівлі та надання послуг, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2012р. №310, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.05.2012р. за №743/21056 (зі змінами а доповненнями), суб'єкт господарювання під час проведення перевірок зобов'язаний допускати посадових осіб до проведення перевірок за умови дотримання порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", цим Порядком, іншими нормативно-правовими актами; виконувати вимоги органу з питань захисту прав споживачів та його посадових осіб щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час проведення перевірок, відповідно до закону; одержувати примірник припису або акта органу з питань захисту прав споживачів за результатами проведеного планового чи позапланового заходу. Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у даному випадку ТОВ "Сав-Дістрибьюшн" зобов'язане було, у відведений Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області строк, надати до контролюючого органу витребувані документи, котрі позивачем надані не були, у зв'язку з чим, товариством створювалися перешкоди службовим особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у проведенні перевірки якості продукції, а також, правил торговельного та інших видів обслуговування, що полягало у безпідставному ненаданні витребуваних документів. Відповідно до п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону, суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого, є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для прийняття Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області оскаржуваної позивачем постанови про накладення стягнень №1857 від 22.11.2013р. було, відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, а також, відсутність документів, що засвідчують якість та безпеки товару. Таким чином, з урахуванням наведеного, та враховуючи виявлені фахівцями контролюючого органу під час проведення перевірки порушення ст.ст.6, 15 Закону України "Про захист прав споживачів", а також, порушення прав споживачів на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про дату виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника, та про продукцію, з урахуванням невиконання ТОВ "Сав-Дістрибьюшн" вимог, викладеного в розділі ІV Акта перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №002939 від 13.11.2013р., припису, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості, також, і прийнятої Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області Постанови №1857 від 22.11.2013р. про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів". Вищевикладене, спростовує твердження представника позивача, наведені у позовній заяві та викладені усно у судових засіданнях в ході судового розгляду справи по суті. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.3 ст. 105 КАС України позивач, у тому числі має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим, є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 3674-VIвід08.07.2011 р., ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно до ч. 3 ст. 4 вказаного Закону України, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. На момент подачі позову до суду мінімальний розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становив 1827,00 грн. Позивачем, відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,сплачено частково судовий збір. В зв'язку з тим, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, сума судового збору в розмірі 1 548,45 грн. підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДИСТРИБЬЮШН» до Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково. З огляду на сукупність викладених обставин з урахуванням наданих доказів в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Результат розгляду: granted