Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

04.11.2013 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області від 01.08.2011 року № ф-300 У та від 07.06.2013 року № ф-110 У. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, станом на момент винесення оскаржуваної вимоги від 01.08.2011 року № ф-300 У не діяла норма статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на підставі якої відповідач прийняв вимогу. У вимозі від 07.06.2013 року № ф-110 У відповідач не вказав період за який стягується єдиний соціальний внесок. Також позивач наголошує на тому, що оскаржувані вимоги від відповідача не отримував. Ухвалою суду від 27.11.2013 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.01.2013 року поновлено позивачу строк звернення до суду та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви в частині заявлених позовних вимог без розгляду. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких вказав на те, що оскаржувані вимоги винесені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вимога від 01.08.2011 року № ф-300 У стосується періоду сплати заборгованості із внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з липня 2010 року по 31.12.2010 року, оскільки позивач всупереч положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не здійснював доплату до мінімального розміру страхового внеску. Вимога від 07.06.2013 року № ф-110 У стосується період з 01.01.2011 року по 1 квартал 2013 року, оскільки позивач всупереч положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не здійснював доплату до мінімального розміру страхового внеску. Також відповідач наголосив на тому, що у відповідності до п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» останній вправі стягувати заборгованість із сплати страхових внесків у період до 01.01.2011 року на підставі законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості. Відповідач також пояснив те, що ним у вимозі від 07.06.2013 року № ф-110 У помилково стягнуто з позивача суму єдиного внеску у розмірі 1527,15 грн. за період червень 2011 року та 1 квартал 2013 року, оскільки відповідач отримав від податкового органу інформацію про те, що позивачем у травні - червні 2011 року та протягом всього 2013 року знаходився загальній системі оподаткування. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Судом на підставі листа Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.01.2014 року № 74/04-07-25-17-01-13 встановлено, що: позивач у період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2011 року по 30.04.2011 року одержувала доходи від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованими податком; у період з 01.05.2011 року до 30.06.2011 року позивач перебував на загальній системі оподаткування; з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року позивач одержував доходи від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованими податком; з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 група, 5 відсотків від доходу); з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивач перебував на загальній системі оподаткування. Судом на підставі спеціального витягу з ЄДРПОУ, який знаходиться у матеріалах справи, встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем з 20.01.2000 року. Стосовно стягнення недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, то суд зазначає наступне. Відповідач 01.08.2011 року прийняв вимогу № ф-300 У про стягнення з позивача недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 732,80 грн. Порядок сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-VІ. Відповідно до зазначеного нормативно-правового акту на позивача покладено обов'язки по нарахуванню, обчисленню і сплаті в установлені строки та в повному обсязі внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Законом України від 08.07.2010р. №2461-VI «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010р» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 17.07.2010 року, підпункт 3 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в наступній редакції: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть учать у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Суд зазначає, що розмір мінімального страхового внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування становив: з 1 липня 2010 року - 294 грн. 82 коп., з 1 жовтня 2010 року - 301 грн. 12 коп., 1 грудня 2010 року - 306 грн. 10 коп. Обов'язок страхувальника нараховувати , обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначені ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» де зазначено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані зі відповідний базовий звітний період (для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, у тому числі тих, які обрали особливий спосіб оподаткування - квартал), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Позивачем не виконувалися обов'язки щодо нарахування та сплати страхових внесків тому, відповідач самостійно у відповідності до ч.3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислив за позивача страхові внески виходячи із мінімального розміру страхового внеску для суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок). Заборгованість позивача перед відповідачем за період з 01.07.2010 року по 31.10.2010 року становить 1732,80 грн., яка і відображена у вимозі відповідача від 01.08.2011 року № ф-300 У. У відповідності до п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Таким чином, відповідач вправі стягувати з позивача страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у період до 01.01.2011 року відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, тобто на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п.3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» орган Пенсійного фонду України надсилає страхувальнику, який має недоїмку, вимогу про її сплату і протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду та у разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки, орган Пенсійного фонду надсилає йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити її протягом десяти робочих днів після отримання. Відповідачем була направлена позивачу вимога про сплату недоїмки від 01.08.2011 року № ф-300 У, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. На підставі викладеного, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправною та скасування вимоги від 01.08.2011 року № ф-300 У. Стосовно стягнення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то суд зазначає наступне. 07.06.2013 року відповідач прийняв вимогу № ф-110 У про стягнення з позивача недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 9 443,63 грн. Порядок сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р., який набрав чинності 01.01.2011 року. Відповідно до зазначеного нормативно-правового акту на позивача покладено обов'язки по нарахуванню, обчисленню і сплаті в установлені строки та в повному обсязі внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (далі Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 10, ст. 77), нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону. Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. У п.2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI зазначено про те, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Судом встановлено, що у травні та червні 2011 року, а також протягом всього 2013 року позивач знаходився на загальній системі оподаткування, а тому повинен сплачувати страховий внесок лише у разі наявності у нього доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Обов?язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначені ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) де зазначено, що Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Позивачем не виконувалися обов'язки щодо нарахування та сплати страхових внесків тому, відповідач самостійно у відповідності до ч.3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислив за позивача страхові внески виходячи із мінімального розміру страхового внеску для суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок). Судом на підставі пояснень відповідача встановлено, що ним помилково вказано у вимозі від 07.06.2013 року № ф-110 У страхові внески у сумі 1527,15 грн. за періоди червень 2011 року та 1 квартал 2013 року. Суд зазначає, що відповідачем у повідомленні-розрахунку від 07.06.2013 року враховано той факт, що позивач у травні 2011 року перебував на загальній системі оподаткування. Враховуючи викладене суд вважає частково протиправною та такою, що підлягає скасуванню вимогу про сплату боргу від 07.06.2013 року № ф-110 У в частині стягнення єдиного внеску у розмірі 1527,15 грн.; в іншій частині вказана вимога є законною та обґрунтованою. Згідно ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідачем була направлена позивачу вимога про сплату недоїмки від 07.06.2013 року № ф-110 У, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправленням, яке міститься в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у разі якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суму судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Судом встановлено, що позовні вимоги позивача є майновими і останній повинен сплатити за них судовий збір у розмірі 1720,50 грн.; фактично сплачено 172,05 грн. Розмір судового збору, який повинен доплатити позивач становить: 1313, 36 грн. 1720,50 грн. (сума судового збору, яку мав сплатити позивач) - (1720,50 грн. (сума судового збору, яку мав сплатити позивач) х 1527,15 грн. (сума задоволених позовних вимог) : 11 176,43 грн. (загальна сума заявлених вимог) + 172,05 грн. (сплачена сума судового збору позивачем)).

Результат розгляду: partial