Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до суду та просив визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області №90 від 23.12.2013 року (вих. №24939 від 30.12.2013 року) щодо відмови зробити йому перерахунок пенсії та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі провести перерахунок його пенсії з 01 січня 2012 року, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% без обмеження максимального розміру пенсії та виплачувати пенсію з урахуванням перерахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він з червня 1982 року по 31 грудня 2010 року перебував на посаді судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області. Згідно постанови Верховної Ради України №2864-YI від 23 грудня 2010 року відповідно до п.9ч.5 ст.126 Конституції України та наказу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2010 року №140-к він був звільнений з посади судді у відставку відповідно до ст.. 43 Закону України «Про статус суддів». З 01 січня 2012 року йому виплачується пенсія у розмірі 5053,62 грн. Зазначав, що 19 грудня 2013 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року (з внесеними змінами та доповненнями) без обмеження максимального розміру з 01 січня 2012 року на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 05 грудня 2013 року про складові заробітної плати №08-23/1346 - 08-23/1350. Проте рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області №90 від 23.12.2013 року (вих. №24939 від 30.12.2013 року) йому було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з огляду на те, що заробітна плата державним службовцям не підвищувалась. У зв'язку з чим він був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2014 року було відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Представник відповідача направив до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, згідно письмових заперечень, представник відповідача посилається на те, що управлінням позивачу була призначена пенсія без обмежень граничного розміру згідно ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року на умовах, передбачених ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» відповідно до поданої заяви від 04.01.2011 року та доданих до неї довідок про складові заробітної плати, що зазначаються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Зазначали, що відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. В той же час, п.5 ст.37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що визначення заробітної плати для обчислення пенсії державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 09 березня 2006 року КМУ прийнято постанову №268 «Про затвердження структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів» із змінами та доповненнями. Даною постановою затверджено схеми посадових окладів суддів та види надбавок. Проте, зазначали, що на сьогодні заробітна плата постановою Кабінету Міністрів України не підвищувалась, а тому у позивача на даний час не виникло право на перерахунок пенсії. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком з 04.01.2011р. відповідно ст. 43 до Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ від 15.12.1992 р. Загальний трудовий стаж роботи [PERSON] складає 41 рік 02 місяця 05 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 28 років 06 місяців 11 днів. Загальний стаж нараховано [PERSON] по 31.12.2010 р. (а.с.6). На підставі особистої заяви [PERSON] від 04.01.2011 року та наданих до неї документів, управлінням була призначена пенсія із заробітної плати згідно довідок №08- 23/4036, №08-23/4037 від 31.12.2010 року. По довідці №08-23/4036 від 31.12.2010 р. були взяті складові заробітної плати на 31.12.2010: оклад (2490,00 грн.), надбавка за ранг (350,00 грн.), надбавка за вислугу років 40% (3976,00 грн.), По довідці №08-23/4037 від 31.12.2010 р. були взяті складові заробітної плати за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р.: надбавка за високі досягнення у праці та премії (загальна сума яких за 24 місяця складає 39339,20 грн). Зарабітна плата для розрахунку пенсії позивачу становить 5615,13 грн.: ( 2490,00 грн. + 350,00 грн. + 1136,00 грн. + 39339,20 грн : 24 м.) Розмір песнії з 04 січня 2011 року складає 5053 грн 62 коп. З 01 січня 2012 року заробітна плата осіб, працюючих на посаді судді, змінювалася у бік збільшення, що підтверджується довідками ТУ ДСА в Донецькій області № 08-23/1346 - 08 - 23/1350 від 22 жовтня 2013 року (а.с.9-14). У зв'язку з цим 19 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача, із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії(а.с.31, зворотна сторона) та надав довідки №08-23/1346, 08-23/1347, 08-23/1348, 08-23/1349, 08-23/1350, 08-23/1351 від 22.10.2013 року (а.с.32-37). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №90 про відмову в перерахунку пенсії по заробітку від 30.12.2013 року №24939/05, управління відмовило [PERSON] в проведенні перерахунку пенсії по заробітку та в разі незгоди з прийнятим рішенням роз'яснило позивачу його право оскаржити відмову в адміністративному та судовому порядку (а.с.8). У відповідності до положень ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України). Як регламентовано ст. 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Положеннями ст. 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права, і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина перша статті 130 Конституції України). За змістом пункту 8 частини четвертої статті 47, статей 136-138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, в тому числі і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу судді та однією з основоположних гарантій незалежності судді. Згідно із ст. 43 Закону України «про статус суддів», чинний на момент звільнення позивача з посади судді, вбачається, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". В силу частини першої статті 37 і статті 37-1 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Частиною четвертою статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Враховуючи те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і розмір пенсії колишнього державного службовця залежать від суми грошового утримання діючого судді (заробітної плати працюючого на відповідній посаді державного службовця), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На теперішній час спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту суддів є Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно з частиною першою статті 129 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» і не може визначатися іншими нормативно - правовими актами. Частиною третьою цієї статті визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно (з урахуванням ст. 12 ЗУ «Про державний бюджет на 2012 рік» від 22.12.2011 № 4282- VI), з 01.01.2012 у розмірі 8 мінімальних заробітних плат. Згідно з частиною першою статті 138 Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Отже, у частині пенсійного забезпечення судді прирівняні до державних службовців, якщо на підставі положень статті 138 Закону № 2453-VI судді призначено та виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Посилання Управління ПФУ на те, що механізм визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям визначається виключно Кабінетом Міністрів України, а тому право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру грошового забезпечення державного службовця на відповідній посаді може виникнути лише у разі прийняття відповідної постанови Кабінету Міністрів України, не заслуговують на увагу. Так, суддівська винагорода (її розмір) регулюється Законом № 2453-VI, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а тому, в цьому випадку, постанови Кабінету Міністрів України не можуть обмежувати право позивача на проведення перерахунку пенсії. Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», роз'яснено, що гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя виключно судами; особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; особливий порядок фінансування та організаційного забезпечення судів; належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. Тобто, належне матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, є однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови [PERSON] у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 05 грудня 2013 року про складові заробітної плати №08-23/1346 - 08-23/1350. Стосовно обмеження максимального розміру пенсії судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", то суд встановив наступне. Статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668- VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ) визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України "Про державну службу", «Про судоустрій і статус суддів", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність Разом з тим, Конституційний Суд зазначив, що в Рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що‚ залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України. Відповідно до пп.3,4,5 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від -3.06.2013 року положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Аналіз вище згаданих норм Законів та рішення Конституційного Суду України, дає підстави до висновку, що до 01.10.2011 року пенсія, довічне грошове утримання судді у відставці визначалося у розмірах, передбачених частиною третьою статті 138 у редакції Закону №2453-VІ. З 01.10.2011 року до 03.06.2013 року розмір зазначених виплат визначався правилами статті 138 у редакції Закону №3668-VІ. Аналізуючи зазначені норми, суд вважає, що розрахунок розміру пенсії позивача слід здійснювати з заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI. Крім того, суд зазначає, що положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, тобто з цього часу визнані неконституційними положення частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Предметом цього спору є перерахунок пенсії судді з 1 січня 2012 року, а отже на момент виникнення спірних відносин їх правове регулювання здійснювалося відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI. При вирішенні питання колізії правових норм, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з принципу дії закону у часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж були встановлені попереднім актом. Враховуючи викладене, перерахунок пенсії судді у відставці з 01.12.2012 року по 03.06.2013 року має здійснюватися у відповідності до положень законодавства, чинних у цей період часу, а після прийнятого рішення Конституційним Судом України без обмежень у розмірі. Щодо вимог позивача про зобов'язання управління виплачувати пенсію з урахуванням перерахунку, то суд зазначає, що згідно змісту ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин. При цьому ч. 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Тобто, в розумінні КАСУ порушення прав свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин може бути допущено з боку суб'єкта владних повноважень у вигляді будь-яких прийнятих рішень, вчинених дій чи допущеної бездіяльності. Відповідно під час розгляду спору суд може надати оцінку тим рішенням, діям чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вже були прийняті, вчинені чи допущені на момент виникнення спору. Таким чином, КАСУ не передбачає можливості зобов'язати відповідача вчиняти у майбутньому певні дії, виходячи тільки з теоретичної можливості допущення ним в подальшому порушення прав, свобод та інтересів позивача. Проте слід враховувати, що в даному випадку, судом вже в повному обсязі було надано оцінку діям відповідача, щодо здійснення перерахунку пенсії судді у відставці. За умови сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, надана правова оцінка є обов'язковою для врахування відповідачем при виконанні ним своїх повноважень по відношенню до Позивача. Відповідно, такий перерахунок має здійснюватись на постійній основі, за умови виникнення обставин, що його зумовлять та сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, без обмеження терміну або строку його проведення. До такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним судом в постановах від 23 квітня 2012 року № 21-239а11 та від 19.03.2013 в №21-53а13, які згідно ст.. 244-2 КАСУ є обов'язковими для інших судів. В цих постановах зазначено, що з самого визначення поняття пенсії випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Таким чином, з урахування вищезазначеної позиції Верховного суду України, достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача є саме визначення обов'язку проведення перерахунку належної йому пенсії з дати, з якої він має право та вимагає проведення перерахунку без обмеження кінцевого терміну або строку протягом якого такий перерахунок має здійснюватись. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд прийшов до висновку, що відповідач, в даному випадку, не діяв у відповідності до Конституції України та законів України, але з урахуванням вищезазначеного аналізу законодавства України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того суд враховує, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову звільнені інваліди, віднесені до 1 та 2 групи. [PERSON] відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА №383890 від 11.08.2010 року є інваліда другої групи (а.с.16). Пунктом 18 частини першої статті 5 цього Закону визначено, що Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial