Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

В жовтні 2012 року Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - Позивач, ФОП [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - Відповідач, Луцька ОДПІ) про скасування рішення від 17.09.2012 року № 6774/Д/18-207 про відмову в реєстрації платником податку на додану вартість та зобов'язання зареєструвати платником податку на додану вартість. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем незаконно відмовлено [PERSON] у реєстрації платником податку на додану вартість (далі - ПДВ) листом № 6774/Д/18-207 від 17.09.2012 року, оскільки ні нормами Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 року № 1394 (далі - Положення від 07.11.2011 року), ні Податковим Кодексом України (далі - ПК України) не передбачено, що незаповнення всіх розділів реєстраційної заяви платників ПДВ чи надання інформації не в повному обсязі можуть бути підставою для відмови у реєстрації платником ПДВ. Крім того, пунктом 3.9 Положення № 1394 передбачено, що якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника, не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені до Єдиного державного реєстру, то протягом 10 робочих днів від дня отримання заяви податковий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав неприйняття попередньої). Однак, пропозиції подати нову заяву від Луцької ОДПІ в цей строк не надходило. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Постанову суду першої інстанції оскаржив ФОП [PERSON], подавши на неї апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню. Як обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що судом не враховано посилань позивача на Положення від 07.11.2011 року, а також недостатність у Відповідача підстав для прийняття рішення від про відмову в реєстрації платником податку на додану вартість. Сторони правом на участь у розгляді справи не скористалися, у зв'язку з чим справа розглядалася в порядку письмового провадження. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2012 року ФОП [PERSON] подав до Луцької ОДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, зазначивши причиною реєстрації п. «в» п. п. 4 п. 293.8 ст. 293 ПК України, вказавши загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 346000 грн. та додавши договір оренди, накладні, акти на послуги, прибуткові касові ордери. Листом від 17.09.2012 року № 6774/Д/18-207 Луцькою ОДПІ відмовлено ФОП [PERSON] в реєстрації платником ПДВ у зв'язку з тим, що заявником не в повному обсязі надано підтвердження відомостей, що стосуються фінансово-господарської діяльності, у зв'язку з чим неможливо підтвердити інформацію про здійснення постачання товарів (послуг) на суму, зазначену в заяві та відповідність вимогам чинного законодавства. Зокрема, ФОП [PERSON], звертаючись із заявою про реєстрацію платником ПДВ, вказав суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 346000 грн., при цьому доданими документами підтверджено лише суму 80500 грн. У реєстраційній заяві платника податку на додану вартість [PERSON] зазначив причиною реєстрації п. «в» п. п. 4 п. 293.8 ст. 293 ПК України, не зазначивши також ст. 181 ПК України. Враховуючи викладене вище, суду першої інстанції слід було застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до п. 183.1 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. За приписами п. 3.9 Положення від 07.11.2011 року, якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника, не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені до Єдиного державного реєстру, то протягом 10 робочих днів від дня отримання заяви податковий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав неприйняття попередньої). В матеріалах справи відсутні підтвердження дотримання Відповідачем вказаного вище порядку реєстрації платників податку, зокрема ним не було зроблено відповідної письмової пропозиції. Таким чином, відмова Луцької ОДПІ у реєстрації платником податку на додану вартість ФОП [PERSON] є неправомірною. Згідно ч. 2 ст. 11 КАС, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Таким чином, незважаючи на те, що позовними вимогами, зазначеними у позовній заяві є скасування рішення від 17.09.2012 року № 6774/Д/18-207 про відмову в реєстрації платником податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції вважає неможливим задоволення позовних вимог в такому формулюванні через непередбаченість податковим законодавством вказаного Позивачем рішення; відмова в реєстрації оформляється повідомленням. Проте суд вважає необхідним визнати неправомірною відмову Луцької ОДПІ у реєстрації платником податку на додану вартість ФОП [PERSON] та зобов'язати Луцьку ОДПІ розглянути реєстраційну заяву ФОП [PERSON] та прийняти рішення відповідно до законодавства, зокрема Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 року № 1394. Щодо позовних вимог про зобов'язання Луцької ОДПІ зареєструвати ФОП [PERSON] платником податку на додану вартість, то в цій частині слід відмовити, оскільки єдиною підставою реєстрації особи платником податку є відповідна реєстраційна заява, а доданими Позивачем до заяви документами не підтверджується його відповідність вимогам пункту 180.1 статті 180 розділу V ПК України. З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial