Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до управління праці та соціального захисту населення Першотравенської міської ради в якому просила суд: - визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку за період з 28 травня по 28 листопада 2013 року; - зобов'язати відповідача здійснити мені перерахунок та виплатити недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 28 травня по 28 листопада 2013 року включно з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період; - зобов'язати відповідача виплачувати щомісячно починаючи з 29 листопада 2013 року до закінчення строку передбаченої законом виплати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено: - визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 28 травня 2013 року до 28 листопада 2013 року; - зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 28 травня 2013 року по 28 листопада 2013 року з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період; - зобов'язано відповідача виплачувати позивачу щомісячно, починаючи з 29 листопада 2013 року, до закінчення строку передбаченої законом виплати, державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON] [INFO] (а.с. 11), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у Відповідача та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як непрацююча. Відповідно до ст. 15 Закону № 2811- ХІІ в редакції з 01.01.2002 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону 2811-ХІІ та викладено ст. 15 у наступній редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.» Проте відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Розділ І цього Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року ст. 15 Закону № 2811- ХІІ відновила попередню редакцію, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Також обмеження щодо розміру допомоги по догляду за дитиною передбаченої ст. 15 Закону № 2811- ХІІ встановлені ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» відповідно до яких зазначена допомога виплачується в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, ані Законом України «Про державний бюджет України» на 2011-2013 роки, ані іншими законами, не встановлювалось на 2012-2013 роки інший ніж у Законі № 2811-ХІІ розмір допомоги, та не надавалось Кабінету Міністрів України право визначати розміри такої допомоги, а дії Законів про бюджет діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках, отже відповідач з 1 січня 2011 року, повинен був керуватися Законом № 2811- ХІІ, а положення Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 р. застосовуватися не може, оскільки воно в частині розміру допомоги суперечить вищевказаному закону. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, що відповідач неправомірно при визначенні розміру допомоги виходив з положень Постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача, тоді як застосуванню підлягає положення ст. 15 Закону № 2811- ХІІ. На час виплати Позивачу допомоги по догляду за дитиною діє Закон № 2811- ХІІ в наступній редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.» отже й допомога повинна виплачуватись у зазначеному розмірі. Разом з тим, апеляційний суд вважає, необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача виплачувати державну допомогу по догляду за дитиною у майбутньому. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому, тому слід відмовити в цій частині позовних вимог. Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зазначення кінцевої дати періоду в якому повинна виплачуватись допомога по догляду за дитиною, з огляду на наступне. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є періодичним платежем та має невизначений у часі граничний термін виплати, а саме: досягнення дитиною трирічного віку. Отже, при винесенні рішення суд не повинен обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, оскільки такі обмеження визначені законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню в частині зобов'язання відповідача виплачувати позивачу щомісячно, державну допомогу по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку починаючи з 29 листопада 2013 року, до закінчення строку передбаченої законом виплати.

Результат розгляду: partial