Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась [PERSON] (надалі - [PERSON], позивач) до Державної виконавчої служби України (надалі - ДВС України, відповідач) про визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір А. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р. у виконавчому провадженні № 40567233, що полягали у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору; скасування винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір А.В. постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.12.2013р. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р у виконавчому провадженні № 40567233. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, як майновий поручитель, несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Окрім того, позивач зазначає, що у зв'язку з відсутністю порядку добровільного виконання рішення суду, та неможливістю добровільно виконати рішення суду, державний виконавець не повинен був виносити оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувана постанова винесена ДВС України відповідно до вимог чинного законодавства. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін судом встановлено наступне. Між ПАТ «Укрексімбанк» (Стягувач у виконавчому провадженні) та [PERSON] як майновим поручителем ТОВ «Будівельна Українська Спілка» укладено Іпотечний договір №151410253 від 10.06.2010р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3121. Предметом іпотеки є нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності - земельна ділянка загальною площею 1,5338 га, кадастровий номер 3221487301:01:009:0341, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням Позичальником (ТОВ «Будівельна Українська Спілка») зобов'язань за основним зобов'язанням, у грудні 2012 року Банк звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2013р. позов Банку задоволено. Державним виконавцем 05.11.2013р. на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40567233 з примусового виконання виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р., виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області. Вказаною постановою звернено стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 151410253 від 10.06.2010р., а саме: земельну ділянку загальною площею 1,5338 га, кадастровий номер 3221487301:01:009:0341, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. В подальшому, оскільки вимоги виконавчого документу виконані не були, а виконавче провадження ВП № 40567233 з примусового виконання виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р., що видав Васильківський міськрайонний суд Київської області, не завершено, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 40567233 від 03.12.2013р. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами. Згідно положень ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. У відповідності до положень ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачений виключний перелік виконавчих документів за якими виконавчий збір не стягується, а саме: про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (частина друга статті 28). У зв'язку з тим, що в запропонований термін рішення суду боржником не виконано, державним виконавцем на підставі положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.12.2013р. У позовній заяві позивач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено порядок, згідно до якого боржник - іпотекодавець мав би можливість самостійно, у добровільному порядку у відведений для цього строк - сім днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, виконати рішення, оскільки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться виключно шляхом продажу на прилюдних торгах в порядку виконавчого провадження. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. В той же час, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено такого поняття як Іпотекодавець. Згідно положень частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Так, згідно виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р., що видав Васильківський міськрайонний суд Київської області, боржником виступає [PERSON], а отже на боржника за виконавчим документом поширюється сплата виконавчого збору у зв'язку з невиконанням рішення суду в строк наданий для самостійного виконання. Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму від 13.12.2010р. № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 21.05.2012р.№ 5, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у виконавчому документі зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про іпотеку» боржник вправі до дня продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Провівши системний аналіз вищезазначених норм права та дослідивши наявні докази, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки, станом на 03.12.2013р. вимоги виконавчого документу виконані не були, відомості щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження чи окремих пунктів відсутні, а виконавче провадження ВП № 40567233 з примусового виконання виконавчого листа № 1008/7715/12 від 10.09.2013р., що видав Васильківський міськрайонний суд Київської області, не завершено, державним виконавцем правомірно, з підстав та у межах повноважень, наданих законодавством України, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 40567233. Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Результат розгляду: denied