Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд визнати недійсним рішення Алуштинської міської ради АР Крим № 9/2048 від 25 жовтня 2013 року в частині відмови в наданні дозволу підготовки проекту землеустрою з відводу земельної ділянки площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво і обслуговування індивідуального гаражу, зобов'язати Алуштинську міську раду АР Крим надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво і обслуговування індивідуального гаражу. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2013 року звернувся до відповідача у встановленому законом порядку з клопотанням надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 (згідно з наданими графічними матеріалами) під будівництво і обслуговування індивідуального гаражу. 07 серпня 2013 року [PERSON] був присутнім на засіданні постійної комісії Алуштинської міської ради з питань комунальної власності, контролю за приватизацією, регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища при розгляді вказаного клопотання, однак повідомлено про неможливість прийняття рішення не зважаючи на порушення строків розгляду таких клопотань. 25 жовтня 2013 року рішенням Алуштинської міської ради № 9/2048 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на підготовку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво і обслуговування індивідуального гаражу, без будь-якого мотивування. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до вимог КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, відповідно до якого усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся з клопотанням до Алуштинської міської ради АР Крим про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з відводу у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 (згідно схемі) під будівництво і обслуговування індивідуального гаражу, як зазначено у клопотанні до нього були додані позивачем графічні матеріали (а.с. 21). Рішенням 9-ої сесії 6-ого скликання Алуштинської міської ради АР Крим від 25 жовтня 2013 року № 9/2048 «Про розгляд заяв громадян» зокрема відмовлено [PERSON] в дозволі складання проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво індивідуального гаражу (а.с. 19). Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно з статтями 13,14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно у відповідності до закону. Ч.1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент розгляду клопотання) Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України). Рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою повинно містити мотивоване пояснення з посиланнями на відповідні положення нормативно-правових актів, однак відповідачем не надано доказів, що спростовують безпідставність прийнятого рішення. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. Відповідачем не надані достатні та допустимі докази правомірності та обґрунтованості свого рішення. Суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог відповідно до ст.11 КАС України, визнати протиправним та скасувати рішення Алуштинської міської ради АР Крим № 9/2048 від 25 жовтня 2013 року в частині відмови в наданні дозволу підготовки проекту землеустрою з відводу земельної ділянки площею до 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво індивідуального гаражу. Суд не може зобов'язати відповідача прийняти рішення, яке приймається суб'єктом владних повноважень із використанням адміністративного розсуду чи на основі політичної доцільності. Суд вважає за необхідне зобов'язати Алуштинську міську раду АР Крим розглянути клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] в районі кінцевої зупинки автобусу № 4 під будівництво індивідуального гаражу. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial