Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

22 січня 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради (далі - УПСЗН), третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Макіївці Донецької області (далі - УДКС у м. Макіївці) про визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Совєтського районної адміністрації Макіївської міської ради з невиплати допомоги в повному обсязі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, починаючи з липня 2011 року з урахуванням фактично виплачених сум. Позивач просив визнати неправомірними дії УПСЗН Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Зобов'язати УПСЗН Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради здійснити нарахування допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з липня 2011 року та стягнути з Державного бюджету України допомогу по догляду за двома дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з липня 2011 року з урахуванням фактично виплачених сум. В обґрунтування позову послалась на те,що має двох малолітніх дітей,[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і вона отримує допомогу як особа, що не застрахована в системі загального соціального страхування. Позивач [PERSON] до суду не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про день та час слухання справи,просила розглянути справу в її відсутність, про що зазначила в позові. Представник відповідача до суду також не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день та час слухання справи, проти позову заперечував, в обґрунтування чого надав суду письмові заперечення,просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа, Управління Державної казначейської служби України у м. Макіївці Донецької області до суду не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про день та час слухання справи,про що є зворотна розписка. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.І ст. 197 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні встановлено. Позивач є матір'ю двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження,що підтверджуються свідоцтвами про їх народження,які проживають разом з нею, виданими як Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 14.03.2013 року,актовий запис № 87 так і Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 30.05.2011 року,актовий запис № 182 і вона отримує допомогу з 24.04.2013 року як особа,що не застрахована в системі загального соціального страхування. 05 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради з заявою про перерахунок призначеної позивачу допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з моменту призначення у відповідності до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. 12.12.2013 року на звернення позивача, відповідачем була надана відповідь № 06-1645, якою її було повідомлено, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень. Предметом адміністративного позову є оскарження фізичною особою дій суб'єкта владних повноважень щодо виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За наявними в справі матеріалами, судом встановлено, що спір виник між позивачем і відповідачем, як органом владних повноважень, на який чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у загальній системі захисту населення, зокрема, у сфері матеріальної підтримки сімей з дітьми. Суд повинен керуватися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», вважає його спеціальним законом та таким, що регулює правовідносини, пов'язані з призначенням та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд зазначає, що статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (зі змінами та доповненнями) передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. З 1 січня 2008 року відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та пункту 3 Прикінцевих Положень цього Закону, пункту 22 Порядку про призначення та виплату державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%; з 1 січня 2009 року -75%; з 1 січня 2010 року - 100% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупнім доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Таким чином, з 1 січня 2008 року існує норма закону відповідно до якої спірні правовідносини регулюються тільки Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", функції по виплаті допомоги до догляду за дитиною покладені на УПСЗН і допомога виплачується саме за рахунок Державного бюджету України. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем призначено допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону № 107-VI, тобто у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Проте, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», розділ П «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким викладена зазначена редакція частини першої статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», діяла по 31 грудня 2008 року. Таким чином, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою при призначення їй допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, частина 1 статті 15 Закону діє в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років,тому відповідач неправомірно при визначенні розміру допомоги виходив з положень Постанови Кабінету Міністрів України,яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату їй недоплаченої допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за період з 22.07.2013 року до 22.01.2014 року, виходячи з розміру не меншого прожиткового мінімуму для дітей до 6 років з урахуванням ст.99 КАС України, тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial