Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області в якому, враховуючи уточнені позовні вимоги, просив визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області щодо несвоєчасної та не в повному обсязі виплати йому пенсії, згідно розпорядження відповідача № 114920 від 10.01.2011 року, за 26 днів грудня 2011 року; стягнути з УПФ в Корюківському районі на користь [PERSON] пенсію за 26 днів грудня 2011 року, що недоплачена за розпорядженням № 114920 від 10.01.2011 року - в сумі 5189,26 грн. Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2012 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, його інвалідність пов'язана з впливом аварії на ЧАЄС, крім того, ч.І ст. 14 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серія [NUMBER] від 17.03.1999 р.). Позивач знаходиться на обліку в Управлінні, як одержувач пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, постановою Чернігівського адміністративного суду від 19.02.2009 р. по справі №2-а-7919/08/2570 було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області (відповідач) виплачувати в подальшому [PERSON] (позивач) додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Київський апеляційний суд залишив дане рішення без змін, Вищим адміністративний судом постанову суду апеляційної інстанції скасовано та направлено на новий розгляд. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30.07.2010 року по справі №22ц-3053 зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області (відповідач) провести виплату основної пенсії [PERSON] (позивач) згідно ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за червень місяць 2009 року та починаючи з 01.04.2010 року. На виконання рішення судів, розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області №114920 від 10.01.2011 року позивачу ([PERSON]О.) вже з 01 грудня 2011 року була призначена основна пенсія у розмірі -6400,00 грн. та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі - 600,00 грн., а всього - 7000,00 грн., проте за грудень 2011 року відповідач виплатив позивачу пенсію у розмірі 815,00 грн. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача недоплачену суму пенсії за розпорядженням УПФ в Корюківському районі № 114920 від 10.01.2011 року - в сумі 5189,26 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання пенсійних виплат згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по 26 грудня 2011 року включно, тому невиплата відповідачем належної пенсії є протиправною і суперечить судовому рішенню, яке набрало чинності. Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік". На виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 року прийнято постанову №745, яка набула чинності 23 липня 2011 року, а тому положення зокрема ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягали застосуванню до 23 липня 2011 року. Щодо рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30.07.2010 року по справі №22ц-3053 яким зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області провести виплату основної пенсії [PERSON] згідно ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за червень місяць 2009 року та починаючи з 01.04.2010 року, колегія суддів звертає увагу, на те, що у вказаному рішенні не зазначено кінцевої дати до якої відповідача зобов'язано нараховувати та виплачувати позивачу пенсію, передбачену ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин, враховуючи, що нарахування та виплата позивачу основної та додаткової пенсії, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мала здійснюватися до 22.07.2011 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області щодо невиплати пенсії та стягнув з управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області на користь [PERSON] різницю недоплаченої пенсії. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Результат розгляду: denied