Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Відповідачем-1 15 листопада 2013 року прийнято оскаржуване рішення про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності позивача на [ADDRESS]. Суд не погоджується з доводами позивача та його представника щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Так, згідно з ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч.ч. 2, 4 ст. 9, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як з'ясовано судом під час розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оскаржуване рішення відповідачем-1 прийнято за результатами розгляду заяви третьої особи-2 про скасування та на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року у справі № 910/142061/13, яким визнано недійсними та скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про реєстрацію права власності на квартири [ADDRESS], а також визнано недійсними та скасовано свідоцтва про права власності на нерухоме майно - вказані квартири. У вказаному судовому рішенні зазначено про те, що станом на 04 листопада 2013 року воно набрало законної сили. У ході розгляду справи судом також з'ясовано, що в обґрунтування позиції щодо протиправності оскаржуваного рішення позивач та його представник посилаються на лист Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2013 року № 02-03/89, адресований з наявної у матеріалах справи копії якого вбачається, що згідно з відомостями комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", станом на 25 листопада 2013 року справи № 910/142061/13 за позовом ТОВ "Арді Буд" до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" та [PERSON], про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора та свідоцтв про право власності, у провадженні Господарського суду міста Києва не існує, а рішення від 10 жовтня 2013 року не виносилось. Однак, зважаючи, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення відповідач-1 не знав та не міг знати про вище викладені обставини, враховуючи, що ним вчинено передбачені чинним законодавством дії щодо перевірки поданих документів, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення заяви третьої особи-2 про скасування, тому прийнявши оскаржуване рішення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідач-1, за переконанням суду, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Зокрема, згідно з п.п. 2.6, 2.3, підпункту 2.14.2 п. 2.14 розділу ІІ Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом № 3502/5 Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року (далі - Порядок № 3502/5), для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у п. 2.3 цього розділу. Заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. Державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав: у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав: органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або внесення змін до запису Державного реєстру прав; подане рішення суду про скасування рішення державного реєстратора не набрало законної сили або не завірене належним чином відповідно до законодавства; запис про скасування державної реєстрації прав уже внесено, запис Державного реєстру прав з відповідним реєстраційним номером уже скасовано. Як також з'ясовано судом у ході розгляду справи, відповідачем-1 під час розгляду заяви третьої особи-2 про скасування здійснено пошук відповідних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у результаті чого виявлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є актуальний запис щодо нерухомого майна - квартири [NUMBER], а саме запис про те, що права власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем. Слід зазначити, що третьою ообою-2 разом із заявою про скасування подано передбачені п. 2.3 розділу ІІ Порядку № 3502/5 документи, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією картки прийому заяви від 14 листопада 2013 року № 79523376. Разом з тим, з наявних у матеріалах справи копій відповідних документів вбачається, що за результатами розгляду повідомлень позивача щодо шахрайського заволодіння належною йому [ADDRESS], у слідчому відділі Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві знаходиться відповідне кримінальне провадження з правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, саме досудовим розслідуванням у якому, за переконанням суду, і повинні з'ясовуватись факти, зокрема, щодо наявності (відсутності) у рішенні Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року у справі № 910/142061/13 ознак підроблення. Стосовно права власності позивача на [ADDRESS] суд зазначає наступне. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2011 року у справі № 6/505 визнано за ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" майнові права на 9% корисної площі адміністративно-житлового будинку із вбудовано-прибудованими приміщеннями, розташованого на [ADDRESS] (далі - будинок), а саме на: сім квартир (квартиру [NUMBER], що складається із трьох кімнат та знаходиться на другому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із двох кімнат та знаходиться на третьому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із двох кімнат та знаходиться на шостому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із двох кімнат та знаходиться на сьомому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із трьох кімнат та знаходиться на тринадцятому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із двох кімнат та знаходиться на п'ятнадцятому поверсі; квартиру [NUMBER], що складається із трьох кімнат та знаходиться на шістнадцятому поверсі); три машиномісця [NUMBER]. Постановою Вищого господарського суду України від 16 липня 2013 року у справі № 6/505 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 березня 2013 року у вказаній справі скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2011 року залишено без змін. Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2011 року у справі № 6/505 вбачається, зокрема, що 05 липня 2005 року між закритим акціонерним товариством "МІК "Інтерінвестсервіс" (далі - ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс") (правонаступник - ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс") та Українською спеціальною науково-реставраційною проектно-будівельною виробничою корпорацією "Укрреставрація" (далі - корпорація "Укрреставрація") укладено договір № 3 про спільну діяльність без створення юридичної особи (далі - договір про спільну діяльність). Згідно з п. 1.1 договору про спільну діяльність, він укладений з метою забезпечення спільного інвестування та залучення коштів для будівництва об'єкту інвестування - будинку адміністративно-житлового комплексу із вбудовано-прибудованими приміщеннями, розташованого на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,2007 га, на [ADDRESS] для ведення спільної діяльності з продажу та реалізації приміщень об'єкту інвестування та отримання прибутку для учасників. Між корпорацією "Укрреставрація", ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (далі - ТОВ "БІК "Інтербудінвест"), у зв'язку з приєднанням до договору про спільну діяльність нового учасника - ТОВ "БІК "Інтербудінвест", 23 листопада 2006 року укладено додаткову угоду [NUMBER] до договору про спільну діяльність, якою вказаний договір викладено у новій редакції. 24 листопада 2006 року сторонами договору про спільну діяльність підписано додаток № 2 до додаткової угоди [NUMBER] - протокол [NUMBER] розподілу загальної житлової, нежитлової площі та машиномісць, яким визначено, що ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" після закінчення будівництва об'єкту отримує сім квартир. При цьому, деталізовано номери квартир ([ADDRESS]), кількість кімнат у вказаних квартирах, поверхи та загальну площу кожної квартири. Слід зазначити, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21 березня 2012 року у справі № 31/7 відмовлено у задоволенні позову ТОВ "БІК "Інтербудінвест" до ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: корпорація "Укрреставрація", про розірвання договору від 05 липня 2005 року № 3 про спільну діяльність без створення юридичної особи. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 вересня 2012 року у справі № 31/7 рішення Господарського суду міста Києва від 21 березня 2012 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 18 березня 2013 року у справі № 31/7 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 вересня 2012 року залишено без змін. Відповідно до ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, постанова касаційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Тобто, як вбачається з вище викладених положень та обставин, майнові права на [ADDRESS] у судовому порядку визнано за третьою особою-3. Під час розгляду справи судом також з'ясовано, що позивач був обізнаний про розгляд справи № 6/505. Зокрема, як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 16 липня 2013 року у справі № 6/505, [PERSON] особисто був присутнім при розгляді вказаної справи. У матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу майнових прав від 16 липня 2013 року № 3, за умовами якого ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" зобов'язалось продати, а ТОВ "Пост Преміум" - купити майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться у будинку. Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав, ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" зобов'язалось продати ТОВ "Пост Преміум" квартири [ADDRESS]. Факт передачі майнових прав на вказані квартири від ПрАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" до ТОВ "Пост Преміум" підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту від 18 листопада 2013 року прийому-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Разом з тим, як також з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення від 21 серпня 2013 року № 5169369, державну реєстрацію права власності позивача на [ADDRESS] проведено 21 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 29а-83 від 01 лютого 2011 року, за умовами якого договір про спільну діяльність зобов'язався продати, а позивач - придбати майнові права на [ADDRESS]. Факт передачі [ADDRESS] від договору про спільну діяльність до позивача підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту прийому-передачі квартири від 06 листопада 2012 року. З метою реєстрації права власності на [ADDRESS] позивач 02 серпня 2013 року звернувся до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією картки прийому заяви від 02 серпня 2013 року № 4699044, тобто після набрання законної сили постановою Вищого господарського суду України від 16 липня 2013 року у справі № 6/505, що, за переконанням суду, свідчить про недобросовісність намірів та дій позивача щодо реєстрації права власності на вказану квартиру, оскільки, як зазначено вище, позивач особисто приймав участь у розгляді справи № 6/505 та був обізнаний про прийняття вказаного судового рішення, яким залишено без змін судове рішення про визнання за третьою особою-3 майнових прав на [ADDRESS]. До того ж, вище викладені обставини, за переконанням суду, свідчать про те, що факт прийняття оскаржуваного рішення не міг порушити права та законні інтереси позивача як власника нерухомого майна - [ADDRESS], оскільки її власником, як також з'ясовано під час судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, є інша особа. Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Таким чином, із системного аналізу вище викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна Михайла Юрійовича та державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, треті особи: Державна реєстраційна служба України, товариство з обмеженою відповідальністю "Арді Буд" та приватне акціонерне товариство "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єктів владних повноважень та відсутністю з їх сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied