Рішення адміністративного суду від 2014-04-03 00:00:00+03

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, яким просить визнати протиправними дії інспектора ДПС взводу ДПС ДАІ Кіровоградського МВ при УМВС України в області Пухальського Андрія Олександровича при винесенні постанови серії ПС1 №350319 по справі про адміністративне правопорушення від 24.12.2013 року відносно нього та скасувати зазначену постанову. Зазначає, що 24 грудня 2013 року рухаючись на своєму автомобілі ЗАЗ TF 696 р, д.н. [NUMBER] зі швидкістю в межах 60 км/год по пр. Винниченка в м. Кіровограді був зупинений інспектором Пухальським А.О. Причиною зупинки названо перевищення швидкості. На цій підставі стосовно нього інспектором складено протокол та винесено постанову по справі про адміністравтине правопорушення ПС 1 №350319. Однак, швидкість руху по автодорозі не перевищував, а рухався в потоці автомобілів зі швидкістю 50 км/год. В постанові ж не зазначено, чи являється прилад, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень ПДР, автоматичним засобом фото- чи відео фіксації, чи він знаходився у співробітника ДАІ, який керувався ним безпосередньо або через комп"ютер. Не надано доказів, що прилад "Візир №0812525", яким було нібито зафіксовано правопорушення, пройшов процедуру державної експертизи або сертифікації відповідності у сфері захисту інформації. Вважає, що правопорушення зафіксовано приладом, який не відноситься до засобів, працюючих в автоматичному режимі, оскільки фотофіксація проводилася інспектором дорожньо-патрульної служби, місце встановлення цього технічного засобу, локалізація місця руху зафіксованого автомобіля, на ньому не відображено. За таких обставин фотофіксація ніби-то вчиненого ним правопорушення не може бути відповідно до ст.ст. 251, 258 КУпАП достатнім доказом його вини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, на їх обгрунтування послався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач- інспектор ДПС взводу ДПС ДАІ Кіровоградського МВ при УМВС України в області Пухальський Андрій Олександрович в судове засідання не з»явився, повідомлявся, письмових заперечень не подав. Згідно ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Вважаючи, що відповідач повідомлений належним чином, суд ухвалив: справу вирішувати на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Позивач ( особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАЇ, ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адмінстягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адмінвідповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України. В судовому засіданні встановлено, що 24.12.2013 року посадовою особою, яка має спеціальне звання інспектором Пухальським Андрієм Олександровичем було виявлено порушення водієм [PERSON] п.12.4 ПДР України, та складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі зазначеного протоколу прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В постанові зазначено, що позивач, 24.12.2013 року о 01 год. 50 хв., в м. Кіровограді по пр. Винниченка керував автомобілем зі швидкістю 85 км/год. Перевищив більш ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом "Візир 0812553". Згідно протоколу, позивач власноручно, без будь-якого фізичного чи морального тиску працівника ДАІ, особисто вніс свої пояснення про те, що « нарушил не умышленно, прошу вынести штраф минимальньій». Зазначене підтвердив і в судовому засіданні, тим самим визнав факт порушення ПДР України , зокрема п.12.4 . У відповідності із п.п.1.11 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, дані Правила у відповідності до Закону України» Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Відповідно до п.п. 1.3 Правил учасники дорожнього руху повинні знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил. Підпунктом 1.9 Правил визначено, що особи, які порушують Правила несуть відповідальність відповідно до законодавства. Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням(проступком) визнається протиправна , винна( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Таким чином, позивач порушив вказаний пункт Правил, а тому має нести відповідальність відповідно до законодавства. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка прийнята інспектором на підставі та у спосіб, що визначені законом України, а тому підстави для її скасування відсутні. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied