Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, Державної судової адміністрації України, Міністерства юстиції України про стягнення з Державної судової адміністрації України шляхом списання з рахунку Державного бюджету України №35213015004024, відкритого в Державному казначействі України, МФО 820172, заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2001 року по 30 липня 2008 року в розмірі 90 172 грн. 60 коп. без обкладання прибутковим податком. Постановою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2013 року скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2009 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року, справу в частині позовних вимог [PERSON] до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості по заробітній платі у відповідності до вимог частини 2 статті 44 Закону України "Про статус суддів" та на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці суддів" від 3 вересня 2005 року №865 за період з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року та виплати компенсації втраченого заробітку за період 2004 року направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Дані позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював суддею Октябрського районного суду м. Полтави, а з 03 грудня 2004 року - суддею Новосанжарського районного суду Полтавської області. Зазначав, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10 липня 1995 року за №584/95 заробітна плата суддів була звільнена від обкладання прибутковим податком. Однак, у зв'язку із набранням чинності з 01 січня 2004 року Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" дану пільгу було скасовано. Водночас, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року №22-р передбачалося здійснення суддям протягом 2004 року компенсаційних виплат у зв'язку із втратою частини заробітку, пов'язаною із сплатою податку з доходів фізичних осіб. Крім того, позивач стверджував, що у період з червня по грудень 2005 року розмір його посадового окладу не відповідав тому, який був визначений частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" та постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці суддів" від 03 вересня 2005 року №865, що призвело до виплати заробітної плати у розмірі меншому, аніж визначений законом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. У наданих до суду письмових запереченнях проти позову Міністерство фінансів України просило у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Мінфіну відмовити, справу розглядати без участі уповноваженого представника відомства. При цьому відповідач зазначив, що Мінфін як учасник бюджетного процесу не несе відповідальності за нарахування та виплату заробітної плати і грошового утримання суддям. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України. Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області, Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У наданих до суду письмових запереченнях проти позову територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області просило у задоволенні позову відмовити повністю, виходячи з того, що будь-які видатки з Державного бюджету України можуть здійснюватися за наявності відповідних бюджетних асигнувань. Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. Згідно з частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу за даної явки уповноважених представників сторін в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступні факти та відповідні до них правовідносини. [PERSON] обраний на посаду судді Октябрського районного суду м. Полтави рішенням Полтавської обласної Ради народних депутатів від 20 грудня 1993 року та наказом управління юстиції Полтавської обласної державної адміністрації від 20 грудня 1993 року №188 зарахований на посаду з 21 грудня 1993 року. Постановою Верховної Ради України від 18 березня 2004 року №1633-IV "Про обрання суддів" позивача обрано на посаду судді безстроково. Указом Президента України від 22 жовтня 2004 року №1300/2004 "Про переведення суддів" [PERSON] з 03 грудня 2004 року переведено на роботу на посаді судді Новосанжарського районного суду Полтавської області. Позивач, не погоджуючись із розмірами нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з червня по грудень 2005 року, а також з невиплатою протягом 2004 року грошової компенсації у зв'язку із втратою частини заробітку, пов'язаної зі сплатою податку з доходів фізичних осіб, звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог та відповідним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного. З приводу позовних вимог про стягнення компенсації за 2004 рік у зв'язку із втратою частини заробітку, пов'язаної зі сплатою податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів звертає увагу на наступне. У даному випадку предметом розгляду є правомірність утримання та сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб, можливість вважати зазначену сплату втратою частини заробітку, а також наявність у позивача права на компенсацію зазначеної втрати за рахунок сплаченого податку. Частиною першою статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Колегія суддів зазначає, що у період до 01 січня 2004 року судді були звільнені від обкладання прибутковим податком згідно Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10 липня 1995 року №584/95. З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 березня 2003 року №889-IV, яким запроваджено податок з доходів фізичних осіб, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року №1251-12 належав до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Даний закон не передбачав пільг для суддів при сплаті даного податку. За таких обставин, ТУ ДСА України в Полтавській області з 01 січня 2004 року із заробітної плати [PERSON] утримано та перераховано до Державного бюджету України податок з доходів фізичних осіб. Як підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області від 27 грудня 2013 року вих. №2550 /а.с. 236/, протягом 2004 року із заробітної плати [PERSON] загалом утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 2444 грн. 03 коп. Водночас, розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про деякі питання оплати праці суддів" від 20 січня 2004 року №22-р передбачено компенсаційні виплати суддям у зв'язку з втратою частини заробітку, пов'язаною зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у 2004 році. Згідно з пунктом 1 цього розпорядження Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року. У пункті 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 22-р зазначено, що компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади. Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у вказаному розпорядженні йдеться про здійснення компенсаційних виплат у зв'язку з можливим зменшенням заробітної плати судді у 2004 році. При цьому, за наявності підстав, передбачених вказаним розпорядженням, зазначена компенсація підлягає обов'язковій виплаті. Зі змісту довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 27 грудня 2013 року вих. №2552 /а.с. 237/ колегією суддів встановлено, що середньомісячна зарплата позивача за IV квартал 2003 року становила 1837 грн. 25 коп. Довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області від 27 грудня 2013 року вих. №2550 підтверджується, що [PERSON] за період з січня по грудень 2004 року за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб нараховано та виплачено заробітну плату в наступних розмірах: за січень 2004 року - 1160 грн. 07 коп., лютий - 1086 грн. 92 коп., березень - 1719 грн. 08 коп., квітень - 1305 грн. 72 коп., травень - 1514 грн. 05 коп., червень - 1073 грн. 74 коп., липень - 3397 грн. 84 коп., серпень - 477 грн. 71 коп., вересень - 1318 грн. 36 коп., жовтень - 1318 грн. 36 коп., листопад - 1462 грн. 36 коп., грудень - 1294 грн. 51 коп. /а.с. 236/. Отже, сума нарахованої щомісячної заробітної плати за період з січня по грудень 2004 року після сплати податку з доходів фізичних осіб була нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої [PERSON] за IV квартал 2003 року. Максимальний розмір компенсаційної виплати визначено пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання оплати праці суддів" від 20 січня 2004 року №22-р та він становить 100 відсотків посадового окладу судді. Посадовий оклад позивача у 2004 році становив 304 грн. Відтак, максимальний розмір компенсаційної виплати у 2004 році становить 3648 грн. /304 грн. х 12 місяців/. Матеріалами справи підтверджено, що втрата позивачем частини заробітку, пов'язана зі справлянням податку з доходів фізичних осіб, загалом за 2004 рік становить 2444 грн. 03 коп., що не перевищує максимального розміру компенсаційної виплати. Оскільки саме дану суму, виходячи з приписів розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання оплати праці суддів" від 20 січня 2004 року №22-р, можливо вважати фактичною втратою позивачем, протягом 2004 року, частини заробітку, пов'язаної із утриманням податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення зазначеної суми з ТУ ДСА України в Полтавській області на користь [PERSON] як відповідної компенсаційної виплати. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у відповідності до вимог частини другої статті 44 Закону України "Про статус суддів" та на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці суддів" від 03 вересня 2005 року №865 за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій, відповідно до частини першої статті 130 Конституції України, є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів. Відповідно до частини другої статті 118 Закону України "Про судоустрій України" від 07 лютого 2002 року №3018-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) забезпечення функціонування судової влади передбачає: окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів. Таким чином, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, є гарантією забезпечення незалежності судді. У рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13.10.1994. 3(94) 12 (994 323) зазначається: "Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе". Пунктом 6.1 Європейської Хартії про закон "Про статус суддів", прийнятої 10 липня 1998 року, передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Згідно з частиною першою статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) заробітна плата суддів складалася з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Частиною другою вказаної статті (в редакції від 21 червня 2001 року, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України" встановлено, що посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати, першого заступника Голови - 13,8, заступника Голови - 13,4 розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 83 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" передбачалось, що з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати складає 262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні на місяць. Кабінетом Міністрів України 03 вересня 2005 року прийнято постанову №865 "Про оплату праці суддів", якою затверджено схеми посадових окладів керівників судів та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6 у співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Пунктом 5 даної постанови встановлено, що вона набирає чинності з 01 січня 2006 року. Однак, постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці суддів" визнано незаконним та допущено поворот виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці суддів", визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року. Окрім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №514, крім розмірів посадових окладів, встановлено, що преміювання Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України здійснюється щомісяця в розмірі до 10 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час; зазначеним посадовим особам надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року № 2288, не встановлюється, преміювання відповідно до зазначеної постанови не здійснюється. Також, постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. №865" від 31 грудня 2005 року №1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: "ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року №584, від 19 вересня 1996 року №856, від 5 березня 2002 року №220, від 25 листопада 2002 року №1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року №1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року №173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів». Зазначеними указами Президента України суддям встановлювались різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Ці укази Президента України втратили чинність з 1 січня 2006 року. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що з 01 червня 2005 року заробітна плата позивача мала б розраховуватися відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці суддів", якою визначено схему посадових окладів з подальшим перерахунком відповідно до зростання мінімальної заробітної плати, розмір якої, встановлено Верховною Радою України у Законі України "Про Державний бюджет України на 2005 рік". Відповідно до наказу ДСА України від 09 червня 2004 року №82/04 "Про організаційні заходи щодо забезпечення подання на затвердження штатних розписів апаратів місцевих та апеляційних судів" обов'язок подавати штатні розписи до ДСА із зазначенням розміру фінансування оплати праці суддям покладено на Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області, яке і здійснює фактичну виплату заробітної плати позивачу. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною другою зазначеної статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог зобов'язавши територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області провести перерахунок заробітної плати (з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, надбавок та доплат) [PERSON] та здійснити відповідні виплати за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року включно з урахуванням проведених виплат, виходячи з розміру посадового окладу, що встановлений частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII. Доводи ТУ ДСА України у Полтавській області відносно того, що бюджетні установи мають право брати бюджетні зобов'язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, а для забезпечення прав позивача не було передбачено відповідних бюджетних призначень, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду те, що непередбачення державою бюджетних асигнувань у належному розмірі для надання грошового забезпечення суддям не може бути виправданням порушення права судді на належний рівень матеріального забезпечення, встановлений чинним на момент виникнення спірних відносин законодавством України. Таку позицію займає і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (справи "Бурдов проти Росії", "Кечко проти України" та ін.). Враховуючи наведене вище, позов [PERSON] необхідно задовольнити частково.

Результат розгляду: partial