Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакад" звернулося до суду з позовом про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 1 серпня 2013 року № 0005182207. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Цивільний кодекс України, закони України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" та Приватного підприємства "Кваліта" не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентами підтверджуються необхідними первинними документами. Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та зазначив, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 1 серпня 2013 року № 0005182207, оскільки реальність здійснення операції за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" та Приватного підприємства "Кваліта" не підтверджується первинними документами. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакад" є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. В період з 10 липня 2013 року по 16 липня 2013 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі наказу від 10 липня 2013 року № 200 та направлення від 10 липня 2013 року № 122/26-58-22-07-17, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" щодо підтвердження господарських відносин із Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" та Приватним підприємством "Кваліта" за період з 1 жовтня 2011 року по 31 грудня 2011 року. За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві складено акт від 23 липня 2013 року № 721/26-58-22-07-17/34713806, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад" пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на суму 561 861,60 грн., в тому числі по періодам: жовтень 2011 року - 73 654,60 грн., листопад 2011 року - 50 938 грн., грудень 2011 року - 93 269 грн., січень 2012 року - 82 400 грн., лютий 2012 року - 261 600 грн. На підставі складеного акту перевірки 1 серпня 2013 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 0005182207, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "Вакад" суму грошового зобов'язання в розмірі 702 328 грн., з якої: за основним платежем - 561 862 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 140 466 грн. за платежем: податок на додану вартість, код платежу: 14010100. Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 4 жовтня 2013 року залишено без змін податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 1 серпня 2013 року № 0005182207, а первинну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" від 8 серпня 2013 року № 251/08 (вхідний від 8 серпня 2013 року № 6428/10) - без задоволення. Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 28 жовтня 2013 року залишено без змін податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 1 серпня 2013 року № 0005182207 та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення. Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" та Приватним підприємством "Кваліта", оскільки правочини вчинені за участю позивача та його контрагентів не спричинили настання реальних правових наслідків. Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток суд зазначає про наступне. Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу). Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін. Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України). Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача. Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного. 1 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад", як покупцем, та Приватним підприємством "Кваліта", як постачальником, укладено договір № 0108-1, за умовами якого постачальник зобов'язується протягом дії даного договору передати покупцеві товар, а покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його на умовах, установлених даним договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що конкретні обсяги поставок формуються на підставі заявок покупця й вказуються в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків, що є невід'ємною частиною договору. Між сторонами договору підписані специфікації № 1 від 1 серпня 2011 року, № 2 від 1 вересня 2011 року, № 3 від 1 жовтня 2011 року, № 4 від 1 листопада 2011 року, якими погоджено асортимент, ціну та загальну кількість товару, що поставляється за договором від 1 грудня 2011 року № 0108-1. Приватне підприємство "Кваліта" виписало Товариству з обмеженою відповідальністю "Вакад" рахунки-фактури від 14 жовтня 2011 року № 266, від 25 жовтня 2011 року № 267 та від 1 листопада 2011 року № 4. Замовлений товар поставлений Приватним підприємством "Кваліта" позивачу, згідно видаткових накладних № 266 від 14 жовтня 2011 року, № 267 від 25 жовтня 2011 року, № 4 від 1 листопада 2011 року. На підтвердження перевезення товару позивачем надано товарно-транспортні накладні № 135 від 14 жовтня 2011 року, № 143 від 25 жовтня 2011 року, № 151 від 1 листопада 2011 року, згідно яких перевезення товару здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "Транссервіс", пункт навантаження - м. Київ, вул. Алма-Атинська, 8, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Гарматна, 2. На виконання умов договору Приватне підприємство "Кваліта" виписало на користь позивача податкові накладні: - № 266 від 4 жовтня 2011 року на загальну суму 301 476 грн., в тому числі ПДВ - 50 246 грн., - № 267 від 25 жовтня 2011 року на загальну суму 140 451,60 грн., в тому числі ПДВ - 23 408,60 грн., - № 4 від 1 листопада 2011 року на загальну суму 305 628 грн., в тому числі ПДВ - 50 938 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад" та Приватним підприємством "Кваліта" підписані акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 14 жовтня 2011 року № 266, від 25 жовтня 2011 року № 267, від 1 листопада 2011 року № 4 та від 2 грудня 2011 року № 20. На підтвердження оплати поставленого товару позивачем надано платіжні доручення № 82 від 25 жовтня 2011 року, № 86 від 1 листопада 2011 року, № 88 від 4 листопада 2011 року, № 97 від 14 листопада 2011 року, № 98 від 16 листопада 2011 року, № 113 від 24 листопада 2011 року, № 125 від 9 грудня 2011 року. 1 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності", як постачальником, укладено договір № 0112-1, за умовами якого постачальник зобов'язується протягом дії даного договору передати покупцеві товар, а покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його на умовах, установлених даним договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що конкретні обсяги поставок формуються на підставі заявок покупця й вказуються в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків, що є невід'ємною частиною договору. Між сторонами договору підписані специфікації № 1 від 1 грудня 2011 року, № 2 від 12 грудня 2011 року, № 3 від 20 грудня 2011 року, № 4 від 20 грудня 2011 року, якими погоджено асортимент, ціну та загальну кількість товару, що поставляється за договором від 1 грудня 2011 року № 0112-1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" виписало Товариству з обмеженою відповідальністю "Вакад" рахунки-фактури від 2 грудня 2011 року № 20, від 12 грудня 201 року № 21, від 20 грудня 2011 року № 22, від 29 грудня 2011 року № 44, № 45 та від 30 грудня 2011 року № 46, № 47. Замовлений товар поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" позивачу, згідно видаткових накладних № 20 від 2 грудня 2011 року, № 21 від 12 грудня 2011 року, № 22 від 20 грудня 2011 року, № 44 та № 45 від 29 грудня 2011 року, № 46 та № 47 від 30 грудня 2011 року. На підтвердження перевезення товару позивачем надано товарно-транспортні накладні № 176 від 2 грудня 2011 року, № 184 від 12 грудня 2011 року, № 191 від 20 грудня 2011 року, № 205 від 29 грудня 2011 року, № 206 від 29 грудня 2011 року, № 209 від 30 грудня 2011 року, № 210 від 30 грудня 2011 року, згідно яких перевезення товару здійснював фізична особа-підприємець [PERSON], пункт навантаження - м. Київ, вул. Промислова, 4, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Гарматна, 2. На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" виписало на користь позивача податкові накладні: - № 20 від 2 грудня 2011 року на загальну суму 233 532 грн., в тому числі ПДВ - 38 922 грн., - № 21 від 12 грудня 2011 року на загальну суму 24 750 грн., в тому числі ПДВ - 4 125 грн., - № 22 від 20 грудня 2011 року на загальну суму 301 332 грн., в тому числі ПДВ - 50 222 грн., - № 44 від 29 грудня 2011 року на загальну суму 582 000 грн., в тому числі ПДВ - 97 000 грн., - № 45 від 29 грудня 2011 року на загальну суму 494 400 грн., в тому числі ПДВ - 82 400 грн., - № 46 від 30 грудня 2011 року на загальну суму 393 600 грн., в тому числі ПДВ - 65 600 грн., - № 47 від 30 грудня 2011 року на загальну суму 594 000 грн., в тому числі ПДВ - 99 000 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" підписані акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 2 грудня 2011 року № 20, від 12 грудня 2011 року № 21, від 20 грудня 2011 року № 22, від 29 грудня 2011 року № 44, № 45 та від 30 грудня 2011 року № 46, № 47. На підтвердження оплати поставленого товару позивачем надано платіжні доручення № 234 від 10 квітня 2012 року, № 206 від 29 лютого 2012 року, № 197 від 22 лютого 2012 року, № 189 від 13 лютого 2012 року, № 188 від 2 лютого 2012 року, № 173 від 23 січня 2012 року, № 153 від 11 січня 2012 року. Отже, під час розгляду справи встановлено, що Приватним підприємством "Кваліта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" виконані зобов'язання згідно укладених договорів, що підтверджується відповідними первинними документами. Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Під час розгляду справи представник позивача зазначив, що придбаний у Приватного підприємства "Кваліта" товар в подальшому був реалізований Товариству з обмеженою відповідальністю "РЗВА-Електрик", Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Товариству з обмеженою відповідальністю "Запоріженергокомплект", Публічному акціонерному товариству "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товариству з обмеженою відповідальністю "Електросервіс", Приватному підприємству "Фірма Ломар", Малому приватному багатопрофільному підприємству-фірмі "Геліум", Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком". Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" товар в подальшому був реалізований Товариству з обмеженою відповідальністю "РЗВА-Електрик", Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товариству з обмеженою відповідальністю "Олвін", Приватному акціонерному товариству "Електропромислова компанія", Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Приватному акціонерному товариству "Завод напівпровідників", Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ", Товариству з обмеженою відповідальністю "Анод", Публічному акціонерному товариству "Ясинівський коксохімічний завод", Приватному акціонерному товаристві "Донецький металургійний завод", Відкритому акціонерному товариству "Турбоатом", Приватному підприємству "Фірма Ломар", Товариству з обмеженою відповідальністю "БКП "Променерго", Приватному акціонерному товариству "Важпромавтоматика", Приватному акціонерному товариству "Білоцерківська теплоелектроцентраль", Публічному акціонерному товариству "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна, Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод Схід-Електро", Приватному акціонерному товариству "Електроград", Товариству з обмеженою відповідальністю "Свято-Іллінський машинобудівний завод". На підтвердження своєї позиції позивачем надано укладені договори, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей та акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей. Представником позивача на підтвердження реальності здійснення господарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад" також надано копію довідки Державної фінансової інспекції в м. Києві від 28 вересня 2012 року № 071-31/1747, згідно якої за результатами зустрічної звірки з питань відповідності сплаченої вартості товарів умовам укладених договорів між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а також відповідності кількості та асортименту отриманих товарів, умовам укладених договорів, специфікацій до договорів, з даними видаткових накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, актами приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей за період з 1 липня 2010 року по 1 липня 2012 року не відповідностей не встановлено. На підтвердження орендування нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 2 представником позивача надано копію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30 січня 2009 року № 4204, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вакад". З огляду на встановлене та враховуючи, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю Приватного підприємства "Кваліта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності", які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, висновки відповідача про те, що первинні документи складені за участю позивача та його контрагентів не підтверджують факт здійснення господарських операцій, судом до уваги не приймаються. Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне. Як вбачається з акту перевірки Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, висновки податкового органу щодо неправомірності віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Приватним підприємством "Кваліта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" ґрунтуються на висновках актів Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби від 5 грудня 2012 року № 5661/22-173/36240256 про неможливість проведення зустрічної звірки Приватного підприємства "Кваліта" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість під час взаємовідносин із платниками податків за листопад 2011 року та від 4 вересня 2012 року № 66/22-521/36602244 про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "АТП "Велес" за період з 1 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року. При цьому, суд зазначає, що неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою. При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13. Разом з тим, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12. Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10. Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту. Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагенти були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість. Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" є: виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і пристроїв, виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження для навігації, виробництво електродвигунів, генераторів і трансформаторів, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування, установлення та монтаж машин і устаткування. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності Приватного підприємства "Кваліта" є: посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, організація перевезення вантажу, дослідження кон'юктури ринку та виявлення суспільної думки, консультування з питань комерційної діяльності та управління, інші види оптової торгівлі. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видати діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності" є: посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, організація перевезення вантажів, дослідження кон'юктури ринку та виявлення суспільної думки, консультування з питань комерційної діяльності та управління, інші види оптової торгівлі. Враховуючи наведене, суд зазначає про відповідність господарських взаємовідносин статутній діяльності позивача та його контрагентів. При цьому, як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на момент вчинення спірних господарських операцій за участю позивача та Приватного підприємства "Кваліта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності", в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявна інформація про підтвердження відомостей про юридичних осіб. Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави. З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Приватним підприємством "Кваліта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології ефективності", тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 1 серпня 2013 року № 0005182207 визнається протиправним та таким, що підлягає скасуванню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивачем під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачено 10 % розміру ставки судового збору, що складає 458,81 грн., як це передбачено частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір". З урахуванням наведеного та враховуючи, що під час розгляду справи встановлено обґрунтованість позовних вимог, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 458,81 грн. підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакад" з відповідача. Решта суми судового збору в розмірі 4 129,19 грн. підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted