Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь за період з 01 січня 2006 року по 30 січня 2009 року включно 49208 грн. заборгованості по заробітній платі та 58327 грн. компенсації за несвоєчасну їх виплату з лютого 2006 року по час розгляду справи судом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області, мав другий кваліфікаційний клас судді з 12 грудня 2001 року. Вказує, що за період з 01.01.2006 року по 30.01.2009 року включно відповідач розмір його щомісячної заробітної плати обраховував неправильно, у меншому розмірі, що призводило і до виплати у меншому розмірі відпускних, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань. З огляду на викладені в позовній заяві обставини, позивач просить стягнути невиплачену заборгованість. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Надав до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши та дослідивши наявні в ній докази у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області. 12 грудня 2001 року позивачу Рішенням кваліфікаційної комісії суддів місцевих та апеляційного судів Хмельницької області присвоєно другий кваліфікаційний клас судді. За своїм статусом і вислугою років на посаді судді позивач мав право на отримання 30 відсоткової надбавки від щомісячного заробітку, яка і виплачувалась лише на оклад та доплату за кваліфікаційний клас. Проте відповідно до частини першої статті 44 Закону України „Про статус суддів" заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. За частиною четвертою цієї статті суддям при стажі роботи на цій посаді понад 20 років виплачується 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплат за кваліфікаційні класи. Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Закон України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (який діяв на момент спірних правовідносин) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян. З урахуванням статусу позивача судді місцевого загального суду, як професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України, ст. 3 Закону № 2862-ХІІ ), держава взяла на себе обов'язок забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами (ч. 3ст. 22 Конституції України). При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Позивач був професійним суддею місцевого загального суду і наділений державою певним правовим статусом, який включає право на елементи матеріального і соціального захисту, зокрема право на отримання належної заробітної плати, тому держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень зазначеної категорії осіб, а саме, забезпечити реалізацію конституційних гарантій незалежності і недоторканості судді, встановивши при цьому певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується забезпеченням реалізації їх соціального захисту. Надані до справи докази підтверджують наявність у позивача стажу роботи на посаді судді більше 20 років у зв'язку з чим, Законом України „Про статус суддів" гарантовано його право на отримання надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від заробітної плати, яка складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок (частина перша статті 44). Необхідність нарахування надбавки за вислугу років на всі без виключення доплати і надбавки, що є складовою щомісячного заробітку позивача, стверджується і листом Державної судової адміністрації України від 17.03.06. №17-1534/06, адресованого головам апеляційних, апеляційних спеціалізованих та місцевих судів, рішенням Ради суддів України від 16 травня 2003 року № 8 та рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2005 року „Про оплату праці суддів Конституційного Суду України". Змістовний аналіз зазначених вище письмових доказів в їх сукупності однозначно засвідчують, що надбавка за вислугу років суддям має нараховуватися не тільки на посадовий оклад і доплати за кваліфікаційний клас, а і на всі доплати і надбавки, що входять до загальної суми щомісячної заробітної плати цього судді (надбавки за почесне звання, вчену ступінь, особливий характер та інтенсивність праці, за таємність і інше). Тому посилання представника відповідача на особливий порядок нарахування та визначення щомісячного заробітку судді Хмельницького міськрайонного суду, який має здійснюватись на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, є безпідставним і не спростовують обґрунтованість позовних вимог. До того ж, згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп „статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів, є елементами статусу судді (статті 42 - 45 Закону України „Про статус суддів")", встановлення розмірів посадових окладів суддів Конституційного Суду України Кабінетом Міністрів України суперечить пункту 14 статті 92 Конституції України. Зокрема, Конституційний Суд України у рішенні від 18 жовтня 2005 року "Про оплату праці суддів Конституційного Суду України" погодився з порядком нарахування надбавки за вислугу років виходячи з рішення Ради суддів України від 16 травня 2003 року про необхідність проведення такого розрахунку надбавки за вислугу років виходячи від загальної суми щомісячного заробітку, а не лише від посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас. Конституційний Суд України своїм рішенням від 22 травня 2008 року, прийнятим у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 11, пункту 3 розділу 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 6 / розділу 1 пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України), визнав неконституційними й положення підпункту "б" підпункту І пункту 61 розділу 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими було змінено порядок нарахування суддям щомісячної надбавки за вислугу років (замість її визначення у відсотках до загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи передбачено її обчислення у тих самих відсотках, але від посадового окладу). При цьому Конституційний Суд вказав, що запроваджений цією нормою Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" порядок обчислення щомісячної надбавки за вислугу років суддів призвів до зменшення її суми, оскільки посадовий оклад є лише частиною щомісячного заробітку судді, і відповідно, наслідком такого зменшення є зменшення його заробітної плати і зниження існуючих гарантій незалежності суддів. На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині нарахування і отримання надбавки за вислугу років на оклад із врахуванням премії за період з 01 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, що є складовою його щомісячного заробітку. До того ж, відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з п. 3 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (з подальшими змінами) Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії ...; ...; заробітна плата (грошове утримання). Конституційний Суд України за наслідками розгляду конституційного звернення громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю у рішенні від 15 жовтня 2013 року вказав, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таке рішення робить неможливим продовження хибної практики адміністративних судів, які, нехтуючи чисельними рішеннями Верховного Суду України, по-іншому тлумачили чинне законодавство з цього приводу, уважаючи, що компенсації підлягала лише нарахована роботодавцем та своєчасно не виплачена заробітна плата. А тому, на користь позивача підлягає стягненню і компенсація втрати частини не виплатити [PERSON] надбавки за вислугу років із врахуванням премій за період з 01 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, у зв'язку з порушенням строків їх виплати, розмір якої підлягає визначенню у встановленому законом порядку. Окрім того, позивач у позові ставить питання про виплату заробітної плати із врахуванням надбавки за вислугу років розраховану із врахуванням надбавки за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю. Щодо даного питання суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач звертався до Красилівського районного суду Хмельницької області про стягнення компенсації за роботу в умовах режимних обмежень та недоплаченого щомісячного грошового утримання, зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації. Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано бездіяльність Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, яка полягає у невидачі з 01 червня 2005 року наказу про встановлення судді [PERSON] надбавки до посадового окладу в розмірі 10 відсотків у зв'язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці, протиправною. Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області донарахувати [PERSON] з 01 червня 2005 року по січень 2009 року включно до заробітної плати та щомісячного грошового утримання і виплатити надбавку за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю по формі 3 у розмірі десяти відсотків від посадового окладу за період його роботи суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року зупинено виконання постанови Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року до закінчення касаційного провадження за касаційною скаргою територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року в справі за позовом [PERSON] до Хмельницького міськрайонного суду, територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення компенсації за роботу в умовах режимних обмежень та стягнення компенсації, про що сторони в судовому засіданні не заперечували. Таким чином, Хмельницький окружний адміністративний суд робить висновок, що звернення позивача з позовними вимогами про виплату заробітної плати із врахуванням надбавки за вислугу років розраховану із врахуванням надбавки за роботу з матеріалами, що мають відомості, які становлять державну таємницю є передчасними, оскільки рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2011 року, яке набрало законної сили не скасовано, а лише зупинено його виконання. Отже, в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. Стосовно вимог позивача про стягнення заробітної плати в частині не нарахованої та несплаченої йому надбавки за виконання особливо важливої роботи та щомісячної премії починаючи з 01 січня 2006 року слід зазначити таке. Постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 3 вересня 2005 р. N 865 (далі по тексту - Постанова N 865) затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7. Відповідно до Постанови № 865, що діяла станом до 01.04.2006 року надано право головам судів здійснювати преміювання посадових осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, в межах економії фонду оплати праці. Згідно пункту 2 зазначеної постанови, що діяла в редакції з 01.04.2006 року та регулювала дані спірні правовідносини, преміювання посадових осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, крім суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, здійснюється згідно з рішенням президії або органу суддівського самоврядування відповідного суду за результатами роботи, а також до державних і професійних свят, ювілейних дат у межах коштів, передбачених для преміювання в кошторисі відповідного суду, та економії коштів на оплату праці. Відповідно до п.21 постанови № 865 посадовим особам зазначеним у пункті 1 постанови установлюється: надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас... Суд проаналізувавши зазначені норми законодавства, що діяли станом на виникнення спірних правовідносин, погоджується з позицією відповідача, що підставою виплати щомісячної премії та зазначеної надбавки є розпорядчий документ (наказ, розпорядження, рішенням президії або органу суддівського самоврядування відповідного суду), що встановлює суму, відсоткову ставку премії, надбавки, відповідно до якого відповідач здійснює відповідне нарахування та виплату таких сум. Судом не встановлено, а позивачем до суду не надано рішень зборів суддів, які є обов'язковою підставою для нарахування та сплати щомісячної премії та надбавки за виконання особливо важливої роботи за спірний період. Хмельницьким окружним адміністративним судом зроблені запити до Хмельницького міськрайонного суду та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, щодо надання інформації про те, чи видавалися накази, розпорядження або інші розпорядчі документи, а також чи приймалися рішення зборами суддів, щодо преміювання та установлення надбавки за виконання особливо важливої роботи судді Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] в період з 2006 року по 2009 рік включно. Згідно наданих відповідей на запити суду вбачається, що рішення зборами суддів, щодо преміювання та установлення надбавки за виконання особливо важливої роботи судді Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] в період з 2006 року по 2009 рік включно - не приймалися, а також не видавалися і інші розпорядчі документи. В свою чергу відповідачем до суду надано правові підстави нарахування та виплати позивачу щомісячної премії з лютого 2007 року по грудень 2008 року включно, а також надбавки за виконання особливо важливої роботи в період з вересня 2008 року по грудень 2008 року включно. Судом також встановлено, що надбавка за вислугу років розраховувалась із врахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи, що підтверджується довідкою про нараховану та виплачену заробітну плату з січня 2006 року по лютий 2009 року за період роботи суддею Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заробітної плати із врахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи та премії у зазначеній в позовній заяві період задоволенню не підлягають. Нормами ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача перерахування та виплати надбавки за вислугу років із врахуванням премій за період з 01 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а також компенсації за несвоєчасну її виплату.

Результат розгляду: partial