Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України у Кіцманському районі Чернівецької області (позивач) звернулося з адміністративним позовом до державного підприємства «Лужанський експериментальний завод» (відповідач) про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату пенсій наукових працівників в розмірі 3882,36 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Кіцманському районі Чернівецької області і є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідач має заборгованість по відшкодуванню витрат позивачу на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України "Про наукову та науково-технічну діяльність", і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів в розмірі 3882,36 грн. по [PERSON] та [PERSON] за період з 01.10.13р. по 30.11.13р. Дана заборгованість не була сплачена відповідачем добровільно, у зв'язку з чим порушені вимоги Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи. У разі ліквідації або заміни власника підприємства, установи організації чи вищого навчального закладу III-IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або заміни власника. Відповідач позов не визнав та надав письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначив наступне. Відповідач вважає, що вимоги позивача є незаконними, оскільки позивач в якості доказів по справі зазначив розрахунки про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за жовтень-листопад 2013 року, однак, на думку позивача, дані розрахунки як докази по суті є неналежними і недопустимими, оскільки відповідно до Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, передбачено надсилання повідомлення, а не розрахунки. Крім того, позивач не надав разом з розрахунками доказів направлення останніх відповідачу. Також відповідач вважає, що позов підписаний неналежною особою, оскільки, на його думку, не доведений факт правосуб'єктості та правомочності підпису. Позивачем також не надано жодних доказів факту виплати пенсії, призначення пенсії (в розпорядженнях про призначення пенсій зазначена одна сума, а в розрахунках та довідках від 11.12.13р. інша, більша сума), не надано розрахунків призначення звичайної пенсії пенсіонерам. Крім того, відповідач вважає, що надані відповідачем розрахунки не є та не можуть бути розцінені в якості рішення суб'єкта владних повноважень про стягнення грошових коштів з заводу, оскільки в них не зазначено дата надсилання, порядок та строки оскарження, не надано доказів направлення та отримання розрахунків. Також відповідач зазначає, що між ним та позивачем не існує владних (управлінських) відносин, а розрахунки про призначення пенсій не можна розцінювати як рішення суб'єкта владних повноважень про стягнення коштів з заводу, за суттю це є розрахунком про цивільне зобов'язання, яке не містить вимоги сплатити зобов'язання. Також, позивач обґрунтовує їх приписами ч.9 ст.24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" в редакції від 2004 року та постановою КМ України від 24.03.04р. №372 "Про затвердження Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи. Способи фінансування різниці між сумою пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів законодавчо затверджені з 01 січня 2004 року. Із положень Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" випливає, що обов'язок підприємств відшкодовувати Пенсійному фонду України різницю між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, випливає з трудових відносин роботодавця та працівника, як наукового працівника. З поданих копій трудових книжок та розпоряджень вбачається, що [PERSON] працював на Лужанському спиртзаводі до 13.11.01р., а [PERSON] працював там же до 04.09.98р., тобто в період праці [PERSON] та [PERSON] на підприємстві правонаступником якого є відповідач - взаємовідносини заводу, як роботодавця, з ними не тягли за собою обов'язку сплачувати спірні суми. Відповідач вважає, що обов'язок щодо відшкодування різниці між сумою пенсій покладається на правонаступників ліквідованих чи реорганізованих підприємств, установ, організацій та закладів лише у випадку існування такого обов'язку у цих ліквідованих чи реорганізованих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту їх ліквідації або реорганізації, в той же час, коли Єгоров та [PERSON] працювали на Лужанському спиртзаводі, то законодавством не було покладено обов'язку щодо відшкодування різниці між сумами пенсій. Також, відповідач зазначає, що з 15 квітня 2011 року державне підприємство "Лужанський експериментальний завод" припинило ведення господарської діяльності з незалежних від нього причин - за рішенням органів державної виконавчої влади. У зв'язку із наведеним вище, відповідач вважає, що позов заявлено необґрунтовано та безпідставно, а тому у його задоволенні слід відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на відмові у задоволені позову з наведених у запереченні підстав. Судом встановлено, що відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Як вбачається з матеріалів справи у відповідача працювали працівники [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями трудових книжок та довідок (а.с. 17-21, 13 зворот, 22,30) та які мають науковий ступень "Кандидат технічних наук", що підтверджується відповідними копіями дипломів (а.с.14, 24-25). Розпорядженням №139027 від 13.11.01р. призначено пенсію за віком, як науковому працівнику [PERSON] (а.с.29) та розпорядженням №142886 від 03.06.04р. призначено пенсію за віком [PERSON] (а.с.15). Відповідач оскаржував розпорядження позивача №142886 від 03.06.04р. про призначення пенсії [PERSON], однак постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.01.2013р, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, відмовлено в задоволенні позову (долучено в судовому засіданні). Згідно із довідками про виплачену пенсію науковим працівникам від 11.12.13р. [PERSON] за жовтень 2013р. виплачено - 3933,39 грн., за листопад 2013 року - 3933,39 грн. (а.с.6) та [PERSON] за жовтень 2013р. виплачено 4950,02 грн., за листопад 2013 року - 4950,02 грн. (а.с.7). Заборгованість відповідача підтверджується розрахунками про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів. За жовтень-листопад 2013 року (а.с.8-9). До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору. Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13.12.1991р. № 1977-XII (далі - Закон №1977-XII) визначено правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створює умови для наукової і науково-технічної діяльності, забезпечення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку. Метою цього Закону є врегулювання відносин, пов'язаних з науковою і науково-технічною діяльністю та створення умов для підвищення ефективності наукових досліджень і використання їх результатів для забезпечення розвитку усіх сфер суспільного життя. Одними з основних завдань цього Закону є визначення правового статусу суб'єктів наукової і науково-технічної діяльності, матеріальних та моральних стимулів забезпечення престижності та зумовленої суспільними потребами пріоритетності цієї сфери людської діяльності, залучення до неї інтелектуального потенціалу нації та економічних, соціальних та правових гарантій наукової і науково-технічної діяльності, свободи наукової творчості; Статтею 1 Закону №1977-XII визначено, що науковий працівник це - вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації. Науковий працівник може виконувати науково-дослідну, науково-педагогічну, дослідно-конструкторську, дослідно-технологічну, проектно-конструкторську, проектно-технологічну, пошукову, проектно-пошукову роботу та (або) організовувати виконання зазначених робіт у наукових установах та організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації, лабораторіях підприємств (ст. 6 Закону №1977-XII). Згідно ст. 24 Закону № 1977-XII різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується, зокрема, для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом. На підставі ч.8 ст.24 Закону №1977-XII перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України, з урахуванням статей 221, 222 цього Закону. На виконання наведеної норми Закону Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 13 грудня 2000 року № 1826 "Про затвердження Порядку фінансування та виплати різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних установ і організацій, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств організацій згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи", яка втратила чинність 9 квітня 2004 року одночасно з набранням чинності його постановою від 24 березня 2004 року №372 "Про затвердження Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи". (далі - Порядок). Пенсія працівникам [PERSON] та [PERSON] призначена відповідно до ст.24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року №1977-XII. Відповідно до п.2 Порядку за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів. Згідно із пунктом 3 Порядку фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III - IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації. Відповідно до п.4 Порядку у разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи організації чи вищого навчального закладу III-ІV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або змін власника. Як вбачається з п.5 Порядку розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення за зразком, що додається. Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках. Проте на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена та складає 3882,36грн. Пункт 8 Порядку передбачає, що у разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством. Доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на день розгляду справи або ж спростовували доводи позивача суду, не подано. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, що на правонаступника - Державне підприємство "Лужанський експериментальний завод" та його попередників в період роботи [PERSON] та [PERSON] законодавством не було покладено обов'язку щодо відшкодування різниці між сумами пенсій, оскільки аналіз зазначених вище норм права дає підстави вважати, що у випадках реорганізації юридичної особи до правонаступника переходять права і обов'язки підприємства, у тому числі й обов'язки зі сплати різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-XII та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 05.06.2012 року за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова до ВАТ "Південдіпроцемент". Також суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо неправомірного подання в якості доказу довідок про розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-XII, які підписані начальником відділу по роботі із зверненням громадян [PERSON], оскільки згідно посадової інструкції, дослідженої в судовому засіданні, підпис таких документів входить до її повноважень. Окрім цього, в судовому засіданні був досліджений наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №41-о від 24.02.2006р., яким призначено Лумея П.В. на посаду начальника управління Пенсійного фонду України у Кіцманському районі Чернівецької області. Зазначеним наказом підтверджено право підпису позовної заяви та інших документів. Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted