Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову у видачі залікової книжки студента [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS], яка навчалась на факультеті психології з 2007 по 2011 років - заочна форма навчання (наказ про зарахування від 31.08.2007 року №192, наказ про випуск від 08.07.2011 року №232), освітньо-кваліфікаційний рівень "бакалавр", напрям підготовки "соціальна робота"; копії висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології ННІППЕ ЛьвДУВС, датованого 26.03.2012 року, копії учбової картки студента [PERSON] та зобов'язати відповідача видати копії цих документів. Позивач 13.03.2014 року подав заяву про зменшення позовних вимог в частині. Зокрема, просив зобов'язати відповідача надати копію сторінки залікової книжки "Проходження практики" студента [PERSON] та копію розділу "Проходження" учбової картки студента [PERSON] або ж витяги з цих документів, які містять інформацію щодо місця проходження практики станом на 07.09.2010 року студента [PERSON]. Решту позовних вимог залишив без змін. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач у листі-відповіді від 16.09.2013 року №10/132 на запит [PERSON] від 08.09.2013 року неправомірно та незаконно відмовився надати запитувану інформацію та копії документів, чим порушено право на отримання відкритої за режимом доступу інформації, необхідної в тому числі для реалізації своїх завдань та функцій. В судовому засіданні позовні вимоги позивачем підтримані в повному обсязі. Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що інформація, яка була предметом адвокатського запиту, відноситься до інформації з обмеженим доступом, а відтак відмова про надання запитуваної інформації є обґрунтованою та законною (а.с. 50-52). В судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб). Поняття, строки та порядок розгляду адвокатського запиту визначається частинами 1-3 статті 24 вказаного Закону, відповідно до яких адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту. У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до частини 2 даної статті Закону України "Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно ст. 20 Закону України "Про інформацію" за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. У відповідності до ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації". Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація;3) службова інформація. Згідно частини 2 цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Визначення конфіденційної інформації наведено в ст.7 вказаного Закону, відповідно до якої конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Визначення таємної інформації наведено в ст. 8 вказаного Закону, відповідно до якої таємна інформація - це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Визначення службової інформації наведено в ст. 9 вказаного Закону, згідно якої відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Таким чином, суд зазначає, що адвокатський запит розглядається у строки, чітко визначені Законом, та на нього повинно бути надано своєчасно та у повному обсязі інформацію, яка відповідає дійсності, та копії документів, які містять таку інформацію, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом, а саме - конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація. Встановлено, що 08.09.2013 року [PERSON] на адресу Львівського державного університету внутрішніх справ направив адвокатський запит (а.с. 6). Відповідно до даного запиту, позивач просив протягом п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати: копію залікової книжки студента [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] яка навчалась на факультеті психології з 2007 року по 2011 рік, заочна форма навчання (наказ про зарахування від 31.08.2007 року № 192, наказ про випуск від 08.07.2011 року № 232), освітньо-кваліфікаційний рівень "бакалавр", напрям підготовки "соціальна робота"; копію Висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології ННІППЕ ЛьвДУВС від 26.03.2012 року; копію учбової картки студента [PERSON]. В запиті зазначено, що дані документи, необхідні адвокату (захиснику) для надання правової допомоги клієнту [PERSON] в кримінальному провадженні (кримінальній справі). Як встановлено судом та не заперечується сторонами, [PERSON] у встановлений законом строк витребуваних документів не отримав і тільки після повторного подання звернення від 11.11.2013 року (а.с. 26), відповідачем 18.11.2013 року йому було надіслано копію листа Львівського державного університету внутрішніх справ від 16.09.2013 року №10/132 (а.с. 25). Так, відповідно до відповіді відповідача від 16.09.2013 року №10/132, адвокату [PERSON] відмовлено у наданні витребуваних документів, які зазначені у запиті від 08.09.2013 року (а.с. 7). При цьому, відмова у наданні копії відповідного Висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології обґрунтована тим, що висновок службового розслідування є інформацією з обмеженим доступом, а щодо ненадання копій залікової книжки та учбової картки студента [PERSON] роз’яснено, що до адвокатського запиту не долучено згоду [PERSON] про надання відносно неї інформації. Судом встановлено, що витяг з Висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології від 26.03.2012 року надано відповідачем 05.08.2013 року [PERSON] (а.с. 21-22). Однак, у витягу з висновку не зазначено П.І.Б. посадових осіб, якими складено та затверджено даний висновок. Відповідач стверджує, що згідно наказу МВС України від 14.05.2012 року №423, який затверджує Перелік відомостей, що становить службову інформацію у системі МВС України, зміст, організація, результати службових розслідувань за фактами є службовою інформацією з обмеженим доступом, що охороняється від нерозголошення. З цих підстав, на думку відповідача, позивачу не може бути наданий аналогічний висновок з зазначенням прізвищ посадових осіб. Відповідно до п. 1.1. Переліку відомостей, що становить службову інформацію у системі МВС України, який затверджено наказом МВС України від 14.05.2012 року №423, документам, справам, виданням та іншим матеріальним носіям інформації, яка в системі Міністерства внутрішніх справ України віднесена до категорії службової інформації, надається гриф обмеження доступу "Для службового користування". Згідно п. 17.4. 1. даного Переліку віднесено до категорії службової інформації зміст, організацію, результати службових розслідувань за фактами розголошення державної таємниці, втрат матеріальних носіїв секретної інформації, інших порушень режиму секретності, норм і вимог технічного захисту інформації першої та другої категорій за винятком відомостей, які віднесені до державної таємниці. Судом досліджено, що у представленому позивачем витягу з Висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології від 26.03.2012 року відсутній гриф обмеження доступу "Для службового користування". Крім того, даний висновок не містить змісту, організацію, результати службових розслідувань за фактами розголошення державної таємниці, втрат матеріальних носіїв секретної інформації, інших порушень режиму секретності, а стосується питань пов'язаних з недоліками в документації щодо передачі юридичним факультетом Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ матеріалів студентів, які навчались за спеціальністю "Соціальна робота". Таким чином, протиправною є відмова Львівського державного університету внутрішніх справ у видачі [PERSON] копії висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології від 26.03.2012 року. Як наслідок, слід зобов'язати відповідача надати позивачу належним чином засвідчену копію цього висновку. Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови у наданні копій залікової книжки та учбової картки студента [PERSON] та зобов'язання надати копії цих документів, судом встановлено, що дані документи містять інформацію що стосується освіти [PERSON] Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про інформацію" інформація про освіту відноситься до конфіденційної інформації. При цьому, не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. Поряд з цим, відповідно до ч.6 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних" не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. З аналізу досліджених доказів, обставин справи та норм вищезазначених нормативних актів, суд приходить до переконання, що відповідачем, за відсутності згоди [PERSON], правомірно відмовлено у наданні адвокату [PERSON] копій залікової книжки та учбової картки студента [PERSON]. Як наслідок, в цій частині підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Крім того, в своїх поясненнях [PERSON] зазначив, що спірні правовідносини виникли з підстав не надання попередньо відповідачем інформації з приводу місця проходження практики станом на 07.09.2010 року студенткою 4-го курсу Львівського державного університету внутрішніх справ [PERSON]. Просив суд вийти за межі позовних вимог з метою захисту порушених прав позивача, зобов'язавши відповідача надати таку інформацію. В даному випадку слід зазначити, що відповідно до ч. 2. ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Таким чином, це право, а не обов'язок суду. Поряд з цим, суд констатує, що позивач звернувся з позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання протиправною відмову Львівського державного університету внутрішніх справ у наданні інформації з приводу місця проходження практики станом на 07.09.2010 року студенткою 4-го курсу Львівського державного університету внутрішніх справ [PERSON] та зобов'язати надати таку інформацію та копію наказу про направлення для проходження практики (а.с. 67). 03.03.2014 року в даній адміністративній справі відкрито провадження (а.с. 68). Враховуючи зазначені обставини, підстави для виходу за межі позовних вимог відсутні. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими. Адміністративний позов підлягає задоволенню в частині щодо визнання протиправною відмови Львівського державного університету внутрішніх справ у видачі [PERSON] копії висновку перевірки доповідної записки декана факультету психології від 26.03.2012 року та зобов'язати відповідача надати позивачу належним чином засвідчену копію цього висновку. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial