Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову АА2 № 905219 від 07.12.2013 року по справі про адміністративне правопорушення (далі - Оскаржувана постанова). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпроАП та накладено штраф у розмірі 255 гривень. В оскаржуваній постанові зазначено, що [PERSON], 07.12.2013 року, керуючи автомобілем HYUNDAI, д.н.з. [NUMBER] по Дніпропетровському шосе в м. Кривий Ріг, позначений знаком 5.45, рухався 100 км/год, перевищив швидкість в населеному пункті на 40 км/год, швидкість вимірювалась приладои «Візир» № 0812466, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Він вважає зазначену постанову безпідставною, оскільки в цей день на своєму автомобілі поза межами м. Кривого Рогу рухався по Дніпропетровському шосе зі швидкістю, яка дозволена для даної ділянки руху. На цій ділянці руху дорожнього знаку «населений пункт м. Кривий Ріг», передбачений п. 5.45 ПДР України не було. Не було і інших дорожніх знаків, які б обмежували його швидкість. Як видно з Оскаржуваної постанови та протоколу відсутня фактична адреса скоєння адміністративного правопорушення, проте вказано «Дніпропетровське шосе, опора № 31». Тобто, це є підтвердженням того, що відсутня забудована територія, а саме, що це є населений пункт в якому швидкість руху обмежена 60 км за годину. Таким чином, на шляху його руху не було дорожнього знаку «початок населеного пункту «Кривий Ріг», або будь-яких знаків, які б вказували йому на швидкісний режим. Тому, швидкість 100 км/год, зазначена в протоколі, поза межами населеного пункту є в рамках ПДР і за це не передбачена відповідальність, оскільки не підпадає під дію ст. 122 КУпАП. Крім того, в протоколі не вказані носії інформації, на яких є фіксація правопорушення та яку можливо переглянути, а є лише назва приладу «Візир» та номер 0812486, не вказаний чи це є серійний номер, чи інвентарний. Також, в зазначеному протоколі не вказано свідків правопорушення та відсутні їх письмові покази, а також висновки експерта та речові докази. Крім того, в Оскаржуваній постанові не міститься жодних відомостей щодо того чи мав інспектор Сивожелєзов В.О. спеціальне звання та відповідно своїх функціональних обов'язків чи мав право самостійно виносити постанову у справах про адміністративне правопорушення, чим порушив вимоги п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що позивач, дійсно перевищив встановлену швидкість в населеному пункті, що було зафіксовано приладом «Візир № 0812466» відповідно до наказу № 33 МВС України, та надав матеріали відеозйомки вчиненого правопорушення. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, 07 грудня 2013 року відповідачем було складено протокол та постанову про адміністративне правопорушення, відповідно до яких [PERSON], 07.12.2013 року, керуючи автомобілем HYUNDAI, д.н.з. [NUMBER] по Дніпропетровському шосе в м. Кривий Ріг, позначений знаком 5.45, рухався 100 км/год, перевищив швидкість в населеному пункті на 40 км/год, швидкість вимірювалась приладои «Візир» № 0812466, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Цією ж постановою за вказане правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпроАП, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом копіями протоколу (а.с. 15) та постанови серії АА2 № 905219 від 07.12.2013 року (а.с. 14). Пояснення позивача спростовуються наданою відповідачем у судовому засіданні відео зйомкою з якої вбачається вчинення позивачем правопорушення, а саме: перевищення швидкості в начеленому пункті. Згідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Тому суд вважає, що доводи позивача про відсутність з його боку порушень Правил дорожнього руху не підтвердженими і визнає, що оскаржувана постанова від 07.12.2013 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена законно та не підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied