Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить визнати протиправним та скасувати прийняте на підставі акту перевірки від 08.11.2013 року №22-25-17-02/4477/[NUMBER] податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 20.11.2013 року №00224317702, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51816,25 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 41453,0 грн. та штрафними санкціями в сумі 10363,25 грн. На думку позивача, зазначене податкове повідомлення-рішення є незаконним, оскільки базується на безпідставних висновках відповідача про порушення позивачем вимог п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) щодо декларування ходу у вигляду анульованої банком заборгованості по відсотках, нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту. Вважає, що списані за рішенням банку відсотки за користування кредитом не є доходом позивача, що підлягає оподаткуванню, оскільки зазначені кошти не отримував. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає спірне податкове повідомлення-рішення законним, оскільки порушення позивачем п п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від отриманого доходу у вигляді анульованого за рішенням банку боргу в сумі 245103,51 грн, встановлене під час виїзної позапланової перевірки та зафіксоване в акті від 08.11.2013 року №22-25-17-02/4477/[NUMBER]. Одночасно зазначив, що відповідно до вимог п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163 і пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України позивач зобов»язаний був задекларувати зазначений дохід в річній декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік до 01.05.2013 року та сплатити податкове зобов»язання в сумі 41453,0 грн до 1.08.2013 року. Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з урахуванням викладеного нижче. Суд встановив, що 10.10.2008 року між позивачем - [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту на суму 80000,0 дол. США. (394168,0 грн.). 25.09.2012 року позивач погасив заборгованість за договором кредиту, яка виникла у зв»язку з невиконанням умов договору щодо своєчасної сплати кредитних коштів, в загальному розмірі 91580,0 грн. (731998,94 грн.) в тому числі 78437,79 дол. США заборгованості за тілом кредиту та 13142,21 дол. США заборгованості за відсотками. Вказане підтверджується квитанцією №1226988000079 від 25.09.2013 року та довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» №08.206-297/1587 від 17.01.2014 року. Частину заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в сумі 245103,51 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» анулював. Листом від 25.09.2012 року №10.1-12/95-12 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив позивача про анулювання кредитної заборгованості у вигляді відсотків, зазначивши, що відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України останній повинен відобразити вказану суму в річній декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб. В березні 2013 року позивач подав до ДПІ у м.Хмельницькому податкову декларацію про майновий стан і доходи, в якій відсутні відомості щодо доходів, отриманих у 2012 році. Відповідно до п. 75.1 ст. 75 і пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України та наказу Хмельницької ОДПІ №28872 від 02.12.2010 року працівниками зазначеної податкової інспекції проведена документальна виїзна позапланова перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету [PERSON] (позивачем) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, результати якої оформлені актом від 08.11.2013 року №22-25-17-02/4477/[NUMBER]. Фактичними підставами для призначення і проведення перевірки та, відповідно, визначення позивачу податкових зобов»язань слугували відомості ЦБД ДРФО Міндоходів України про нарахування (виплату) ПАТ «Укрсоцбанк» в 3 кварталі 2012 року на користь позивача доходу в сумі 245103,51 грн. та відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.09.2013 року №11.1-186/79-1116 на запит відповідача. На підставі зазначеного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 20.11.2013 року №00224317702, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51816,25 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 41453,0 грн. та штрафними санкціями в сумі 10363,25 грн., яке позивач оскаржив до суду. Зазначене податкове повідомлення-рішення від 20.11.2013 року №00224317702 базується на викладених в акті перевірки від 08.11.2013 року №22-25-17-02/4477/[NUMBER] висновках відповідача щодо порушення позивачем п. 179.7 ст. 179 ПК України та заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік на 41453,0 грн. За даними перевірки позивач в порушення п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163 і абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України не задекларував в річній декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік дохід у вигляді анульованої заборгованості за кредитним договором №880/289-РК88 від 10.10.2008 року в сумі 245103,51 грн. та не сплатив до бюджету в термін до 01.08.2013 року податкове зобов»язання з зазначеного доходу в сумі 41453,0 грн. Досліджуючи правомірність спірного податкового повідомлення рішення від 20.11.2013 року №00224317702, суд враховує наведене нижче. В силу п.162.1 ст.162 КАС України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. За визначенням пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 ПК України). Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України. В силу абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. З урахуванням зазначених вище норм ПК України обов»язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов : отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням; надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації. З»ясовуючи наявність зазначених умов, у випадку анулювання банком заборгованості по нарахований відсотках за користування кредитом, суд враховує наведене нижче. Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю. За змістом пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. В свою чергу, в силу пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу). У відповідності до п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року N 1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 січня 2011 р. за N 46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. Таким чином, відповідно до положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об»єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Відтак, суд вважає, що відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Тому, позивач правомірно не включив до річної податкової декларації за 2012 рік суму анульованої банком заборгованості в розмірі 245103,51 грн. по нарахованих відсотках за користування кредитом, яка не є його доходом. Отже, суд вважає, що в даному випадку відсутні умови для застосування абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. При цьому, суд відхиляє як безпідставне, посилання відповідача на лис Державної податкової служби України від 17.12.2012 року №3155/0/141-12/Б/17-1114 «Щодо обкладення ПДФО сум анульованого боргу» оскільки, зазначений лист стосується оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум анульованого боргу за договором цільової безпроцентної позики, а не анульованих відсотків , нарахованих банком за користування кредитом. Підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 20.11.2013 року №00224317702 є порушення позивачем п. 179.7 ст. 179 ПК України. Відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України, порушення якого слугувало підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 20.11.2013 року №00224317702, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Відтак, в даному випадку податковим правопорушенням є несплата платником податку задекларованої в податковій декларації суми податкового зобов»язання, відповідальність за яке передбачена ст.126 ПК України. Зокрема, пунктом 126.1 ст.126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Визначаючи вказану в спірному податковому повідомленні-рішенні суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51816,25 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 41453,0 грн. та штрафними санкціями в сумі 10363,25 грн., відповідач керувався п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 і п.123.1 ст.123 ПК України. За змістом п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу. Пунктом 54.3 ст.54 ПК України передбачений обов»язок податкового органу самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо через порушення вимог податкового законодавства відповідні грошові зобов»язання не нараховані особою, відповідальною за їх нарахування. В силу п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, на платника податків накладається штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання. Отже, з урахуванням зазначених вище положень ПК України, податкове повідомлення - рішення про визначення суми податкового зобов»язання та, відповідно, застосування штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 ПК України, приймається та надсилається податковим органом особі, відповідальній за нарахування такого податку. Відповідно до п.168.3 ст.168 ПК України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем). Пунктом п.18.1 ст.18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. В силу пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.18.1 ст.18 ПК України обов»язок щодо нарахування, утримання та сплати податку, передбаченого розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів покладений на податкового агента. Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 Кодексу, та згідно з пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Кодексу відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.-1ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано. У випадку невиконання зазначених вимог ПК України банком, який виконує функції податкового агента, для нього (а не для платника податку з доходу фізичних осіб) настають наслідки у вигляді нарахування податкового зобов»язання та застосування штрафних санкцій, передбачених п.123.1 ст.123 ПК України. Платник податку, який отримує дохід від податкового агента, не несе відповідальність за не нарахування податковим агентом податкового зобов»язання. Відповідно до п.109.2 ст.109 ПК України передбачена цим Кодексом та іншими законами України відповідальність, настає у випадку вчинення платниками податків, їх посадовими особами порушень законів з питань оподаткування, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до вимог ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення. В силу п.109.1 ст.109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. ПК України не передбачений обов»язок платника податків, який отримує доходи від податкового агента, щодо нарахування податкового зобов»язання. Тому, спірне податкове повідомлення-рішення, яким на підставі п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 і п.123.1 ст.123 ПК України позивачу визначено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51816,25 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 41453,0 грн. та штрафними санкціями в сумі 10363,25 грн., суперечить ст.109 ПК України. При цьому суд враховує, що за даними перевірки (п.1.10 акту перевірки від 08.11.2013 року) ПАТ «Укрсоцбанком» включив до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і суму податку. Згідно з пунктом 54.2 статті 54 Кодексу грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету. Оскільки зазначена банком як податковим агентом в податковому розрахунку сума податкового зобов»язання в розмірі 41453,0 грн. є узгодженою, у відповідача взагалі не було підстав для повторного визнання зазначеного податкового зобов»язання на підставі п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи викладене відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги про його скасування підлягають до задоволення. З урахуванням положень ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати слід стягнути з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted