Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Представник позивача [PERSON]П звернувся до суду з вказаним позовом, просить визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині відмови про призначення та виплати [PERSON] пенсії за віком, а також просить зобов'язати відповідача прийняти у [PERSON] необхідні документи для призначення та нарахування пенсії за віком та призначити їй виплату пенсії за віком починаючи з 27.08.2013 року. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач за віком має право на призначення пенсії. В 2003 році вона виїхала на постійне місце проживання до Сполучених штатів Америки, де проживає по даний час. 27.08.2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй пенсії за віком. Однак листом №2201/01 від 09.09.2013 року відповідач відмовив позивачу у призначенні та виплати пенсії. Відмову вважає незаконною, що і стало підставою даного позову. Просить задоволити позовні вимоги виходячи із Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Показав, що позивач на даний час є громадянкою України і користується всіма правами як громадянки України в т.ч. і правом на пенсійне забезпечення. На даний час вона досягла пенсійного віку, має необхідний трудовий стаж для призначення пенсії, який перевищує 24 роки, а отже має право на пенсійне забезпечення. В 2013 році позивачу виповнилося 61 рік, а в серпні 2013 року позивач звернулася з заявою до відповідача про призначення їй пенсії за віком, однак їй було відмовлено. До виїзду на постійне місце проживання в США позивач постійно проживала в [ADDRESS]. Сім»я має намір повернутися на постійне місце проживання в Україну, а також [PERSON] оформляє спадщину на спадкове майно матері - будинковолодіння розміщене на території Радивилівського району, про що 28.10.2011 року подала заяву нотаріусу. Позивач в судове засідання жодного разу не з»явилася. Представник відповідача Морозюк Р.І. заперечує проти позову. Показав, що дійсно позивач в серпні 2013 року зверталася із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі про призначення їй пенсії. Однак заява не відповідала вимогам закону тому управління листом надало роз»яснення про порядок призначення пенсії. Крім того представник відповідача зазначив, що законодавством не визначено процедуру призначення і виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами в країнах, з якими не укладено міждержавних угод стосовно призначення та виплати пенсій. Наголошує на тому, що на даний час відсутній міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Сполученими Штатами Америки, який передбачав би умови призначення та виплати пенсій. А тому вважає відсутніми підстави для призначення пенсії позивачу, яка проживає за кордоном. Крім того зазначає, що оскільки відповідна заява подається до органу за місцем проживання заявника, а позивач на території Радивилівського району не проживає та не зареєстрований, то і питання призначення пенсії не відноситься до компетенції відповідача.. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне: Позивач народилася та проживала в Україні з 1952 року по 2003 рік, працювала на різних роботах як на території України так і колишнього СРСР. В 2003 році позивач виїхала з України до США на постійне місце проживання за сімейними обставинами. 27.08.2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй пенсії за віком. Листом відповідача Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі від 09.09.2013 року позивачу було повідомлено, що правові підстави для призначення їй пенсії за віком відсутні.(а.с.12,13) Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій передбачені Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Згідно з приписами ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Виключення з даного правила встановлено тільки для пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У статті 51 вказаного закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV. З наведеного вбачається, що питання щодо призначення та виплати пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, передбачені ст..ст.1,92 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такими, що не відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 не визнавалися. Таким чином до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що на час існування спірних правовідносин та розгляду справи є чинними так як неконституційними не визнавалися та є обов'язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що у відповідача в силу положень ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні правові підстави для призначення пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання в держави, з якими Україною не укладено міжнародні договори, що врегульовують питання пенсійного забезпечення таких осіб (крім пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання). А отже відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу. Крім цього, аналізуючи обставини справи, суд звертає увагу, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок призначення пенсій, дотримання якого виключає наявність спірних правовідносин між сторонами щодо призначення пенсій. Частина перша ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказує на те, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до зазначеного вище Закону, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає, зокрема ч.2, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника. Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, а за приписами п. 29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. З наведеного вбачається, що усім пенсіонерам незалежно від виду пенсій пенсії призначаються та виплачуються за місцем проживання. З позовної заяви і поданих документів вбачається, що позивач з 10.06.2003 року зареєстрована та мешкає за адресою м.Нью-Йорк США. А тому відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вимоги адміністративного позову до Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 Положення про Пенсійний фонд України Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії управління Фонду в районі, місті і районах у містах. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідач в судовому засіданні довів безпідставність позовних вимог і законність своїх дій при розгляді заяви позивача від 27.08.2013 року. У зв'язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Результат розгляду: denied