Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

У жовтні 2013 року управління праці та соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області звернулося в Ізяславський районний суд Хмельницької області з адміністративним позовом до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Пещанюка І. А. в якому просило скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2013 року в задоволенні даного позову було відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надіслав клопотання про розгляд справи без його участі і зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в мовному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про місце, дату та час слухання справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги колегія суддів визнала можливим розглядати справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, 04 жовтня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Пещанюком І. А. винесена постанова про накладення штрафу на управління соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації в сумі 680 грн. за невиконання зазначеного рішення суду. Позивач, вважаючи дану постанову незаконною, звернувся до суду із позовною заявою про скасування даної постанови і рішенням від 09 грудня 2013 року Ізяславського районного суду Хмельницької області в задоволенні даного позову було відмовлено. Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. З наведеної норми закону вбачається, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби розглядаються адміністративним судом, якщо розгляд таких справ законом не віднесено до юрисдикції іншого суду. Судом встановлено, що позивач оскаржує постанову державного виконавця про накладення штрафу. Законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконавчого провадження по виконанню судових рішень, постановлених за результатами розгляду адміністративних справ, окрім звернення з позовом до адміністративного суду. З аналізу частини 1 статті 20 КАС України випливає, що до місцевих адміністративних судів як судів першої інстанції належать місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди. Правила предметної підсудності адміністративних справ визначені у статті 18 КАС України. Так, у відповідності до частини 2 статті 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Подана управлінням соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області позовна заява не стосується рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справах про адміністративні проступки та не відноситься до справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Відповідно до ч. 5 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті. Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що предмет даного адміністративного спору є саме накладення штрафу на боржника, який не належить до предметної підсудності Ізяславського районного суду Хмельницької області, що не враховано останнім при ухваленні спірної постанови. Таким чином, постанова суду першої інстанції винесена всупереч вищевказаних норм та всупереч положенням Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", зі змісту якої вбачається, що дана справа відноситься до предметної підсудності Хмельницького окружного адміністративного суду. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті, відмовив у задоволенні позову управлінню соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. З даним рішенням колегія суддів погоджується, оскільки матеріалами адміністративної справи підтверджується, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Пещанюка І. А. знаходився виконавчий лист № 2а-22/10, виданий Ізяславським районним судом Хмельницької області 29 липня 2013 року, про зобов'язання управління соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити [PERSON] допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 счня 2009 року по 16 березня 2009 року відповідно до ст. ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» з урахуванням виплачених сум. 10 вересня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39736286 та надано боржнику термін для самостійного виконання рішення в строк до 17 вересня 2013 року. Оскільки позивач повторно не виконав рішення по виконавчому листу № 2а-22/10, виданому Ізяславським районним судом Хмельницької області 29 липня 2013 року, 04 жовтня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області Пещанюком І.А. винесено постанову про накладення на управління штрафу в розмірі 680 гривень, відповідно до статті 89 Закону України "Про виконавче провадження". Твердження позивача про те, що управління не наділено повноваженнями щодо перерахунку щомісячної грошової державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з урахуванням виплачених сум і такий перерахунок повинне здійснювати казначейство, суд не приймає до уваги, оскільки рішенням суду обов'язок провести перерахунок вказаної допомоги покладено саме на позивача. На підставі наведеного, а також з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, який вказує, що стверджувані труднощі держави не можуть перешкоджати в отриманні компенсації („Долгов проти України" від 19 квітня 2005 року), економічні труднощі не можуть бути виправданням Уряду („Черняєв проти України" від 26 липня 2005 року), органи державної влади не повинні посилатися на брак грошових коштів, як на виправдання невиконання piшення суду («Деркач та Палек проти України» від 21 грудня 2004 року), суд вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області Пещанюка І.А. від 04 жовтня 2013 року про накладення штрафу на боржника за повторне невиконання рішення суду по виконавчому листу № 2а-22/10, є законною і скасуванню не підлягає. Колегія суддів вважає, що хоча суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо відмови у задоволенні позову, однак ним було порушено норми процесуального права, оскільки дана справа підсудна Хмельницькому окружному суду, а тому постанова Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2013 року підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову управління соціального захисту населення Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: partial