Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

05.12.2013р. Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську звернулося з адміністративним позовом в суд до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі-Департамент), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 36279,65 грн. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року позов задоволено повністю: стягнуто з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську 36 279 (тридцять шість тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 65 коп. заборгованості по єдиному внеску. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено факт ліквідації Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі-Управління), на день постановлення рішення суду в ЄДР не внесено відомостей про державну реєстрацію припинення такої юридичної особи. В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Позивач явку повноважного представника не забезпечив, що у відповідності до вимог ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) не є перешкодою судовому розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 08.07.2010р. (далі-Закон №2464) ст.1 якого визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат( послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Пунктом 6 статті 7 Закону № 2464 передбачено, що нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2,3,6,7,8,9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований. Згідно ст.5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року, страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації зареєстровано в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську як платник єдиного внеску та є страхувальником у відповідності до вимог Закону №2464. За порушення вимог законодавства про сплату єдиного внеску щодо Управління прийнято ряд рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені: №2211 від 11.01.2011 року, №445 від 08.02.2013 року, №582 від 06.03.2013 року на загальну суму 36 279,65грн. Як вбачається із дослідженої судом в якості письмового доказу картки особового рахунку платника єдиного внеску Управлінням житлово-комунального господарства Івано-Франківської облдержадміністрації заборгованість по єдиному внеску в загальному розмірі 36279 ,65 грн. ( 29368,02 грн.-недоїмка по сплаті єдиного внеску+ 3888,53 грн.- штрафних санкцій + 3023,10 грн.-пені= 36279 ,65 грн.) не сплачено. Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464 територіальні органи Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом, мають право надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. З матеріалів справи вбачається, що на адресу Управління направлено вимогу про сплату недоїмки по єдиному внеску за №Ю-1028 від 06.02.2013р. на суму 29 368,02 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було з'ясовано факту ліквідації Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківської облдержадміністрації та у відповідності до вимог ст.55 КАС України процесуального правонаступництва прав та обов'язків Департаментом будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації - відповідача у справі. Як вбачається з долучених до матеріалів справи витягу з ЄДР, Управління з 26.04.2012 року перебуває в стані припинення. Запису до ЄДР про державну реєстрацію припинення юридичної особи в офіційному порядку не внесено. 26.07.2012р. проведено державну реєстрацію Департаменту як юридичної особи. Згідно долученої в судовому засіданні представником апелянта довідки (Додаток 19 до Порядку складання фінансової та бюджетної звітності) вбачається, що станом на 11.01.2014р. в Управління як юридичної особи є дебіторська та кредиторська заборгованість. У відповідності до вимог ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державних органів, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. В сулу вимог ст.52 КАС України лише суд першої інстанції вправі вирішувати питання про проведення заміни за згодою позивача належного відповідача. Суд апеляційної інстанції такими повноваженнями не наділений. З огляду на вище викладене колегія Львівського апеляційного адміністративного суду прийшла до переконання, що звертаючись з позовом до суду про вирішення публічно правового спору позивачем заявлено вимоги до сторони - Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації, яка є належним відповідачем у справі. Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: denied