Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Товариство звернулося до суду з позовом до виконавчої служби про визнання протиправними дій щодо арешту, оцінки та реалізації насіння пшениці та соняшника, які описані 11 листопада 2010 року. Водночас, позивач просив визнати протиправними та скасувати акти опису і арешту майна та постанову про поновлення виконавчого провадження від 14 березня 2011 року (Том 1 а.с.138). В судовому засіданні представник Товариства підтримав позов. Пояснив, що виконавча служба описала майно, яке не належить боржнику - ТОВ «Нива» (далі - Товариство 2). Разом з тим, зазначив, що виконавча служба поновила виконавче провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі про виключення майна з актів опису. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову. Стверджувала, що описали й арештували лише частину майна, яка належала Товариству 2 відповідно до договору про спільну діяльність з Товариством. Зазначила, що виконавче провадження поновлене у зв'язку з залишенням без розгляду позову Товариства про виключення майна з акту опису. На її думку, подальша реалізація майна також відповідала вимогам закону. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав. Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення. Так, впродовж з 13 травня по 30 вересня 2010 року виконавчою службою відкрито ряд виконавчих проваджень про стягнення з Товариства 2 на користь фізичних осіб, юридичних осіб та держави коштів, які об'єднані в зведене виконавче провадження (Том 1 а.с.86- 98). У межах виконавчого провадження виконавча служба 11 листопада 2010 року описала і наклала арешт на 19312 кг. насіння пшениці та 29142,40 кг. насіння соняшника (Том 1 а.с.22-25). Згідно акту опису майно оглядалось на території Товариства. Це обумовлювалось тим, що 13 травня 2010 року Товариство та Товариство 2 уклали договір про спільну діяльність в сфері вирощування сільськогосподарських культур (Том 1 а.с.17-19). У правочині зазначено, що дольова частка Товариства 2 становить 14%. Під час опису майна директор Товариства надав довідку про розподіл продукції відповідно до договору про спільну діяльність (Том 1 а.с.20). Абсолютна величина Товариства 2 у зібраному урожаї пшениці склала 19312 кг., а соняшника - 29142,40 кг. Довідка містила і інформацію про наявність заборгованості Товариства 2 перед Товариством. Цей документ не містив підпису уповноваженої особи Товариства 2. 29 грудня 2010 року ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження за позовом Товариства про виключення майна з акту опису і арешту (Том 2 а.с.21). Наступного дня державний виконавець прийняв постанову про зупинення виконавчого провадження в частині реалізації майна до набрання законної сили рішенням суду (Том 2 а.с.21). Ухвалою згаданого суду від 02 березня 2011 року позов Товариства залишено без розгляду (Том 2 а.с.30-31). 14 березня 2011 року державний виконавець поновив виконавче провадження в частині реалізації арештованого майна, не перевіривши набрання законної сили ухвали суду від 02 березня того ж року (Том 2 а.с.20). Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області набрало законної сили лише 26 квітня 2011 року, після того як залишене без змін ухвалою апеляційної інстанції (Том 2 а.с.40-41). Однак, 25 березня 2011 року (ще до розгляду апеляційною інстанцією апеляційної скарги) Товариство звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та рішень виконавчої служби щодо опису й арешту майна (Том 1 а.с.3-5). 29 березня того ж року відкрито провадження за цим позовом (Том 1 а.с.1). Ухвала про відкриття провадження одержана того ж дня представником виконавчої служби (Том 1 а.с.37). Представник Товариства до суду надав довідку Товариства 2 від 01 квітня 2011 року, згідно якої розподіл пайової власності відбувся за згодою сторін ще 30 жовтня 2010 року (Том 1 а.с.40). У окремому балансі розподілу паїв між Товариством та Товариством 2, який підписаний уповноваженими особами юридичних осіб, зазначено, що частка Товариства 2 у грошовому виразі з урахування взаємних розрахунків-запозичень є погашеною, так як витрачена для власних потреб при виконанні договору про спільну діяльність (Том 1 а.с.21). 26 квітня 2011 року відбувся аукціон з продажу арештованого майна (Том 1 а.с.165-166). Одержані кошти від реалізації майна сплачені стягувачам. Юридична оцінка встановлених судом обставин справи. Перш за все, питання опису і арешту майна станом на 11 листопада 2010 року регулювались статтями 53-55 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) (в редакції, яка діяла до 09 березня 2011 року). Так, статтею 55 Закону визначалось, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Статтею 53 Закону передбачалось звернення стягнення на майно боржника, котре знаходилось в інших осіб. Проаналізувавши обставини справи, суд зробив висновок, що державний виконавець з урахуванням наданих документів правомірно описав і арештував насіння пшениці та соняшника, яке знаходилось у Товариства, з таких підстав. На той час Товариство та Товариство 2 (боржник) проводили спільну діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва. Товариство надало виконавчій службі довідку про розподіл продукції, у якій зазначалась максимальна кількість продукції, на котру може розраховувати Товариство 2 при підведенні підсумків. Державний виконавець описав і наклав арешт в межах тієї кількості. Якщо б під час підсумку дольова частка Товариства 2 зменшувалась в силу певних виробничих обставин, то на підставі спільної домовленості вона могла перейти у власність Товариства, яке б і могло звертатися до суду з позовом про виключення майна з акту опису. Дії виконавчої служби стосовно оцінки арештованого майна можуть порушувати права боржника у разі заниження вартості. Так як Товариство не є боржником, то ці дії не порушують його прав. Зупиняючи виконавче провадження у справі державний виконавець керувався приписами пункту 7 частини 1 статті 34 Закону (в редакції, яка діяла станом до 09 березня 2011 року). Цією нормою передбачено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадку подання до суду позову про виключення майна з акту опису і арешту. Пунктом 3 частини 2 статті 36 Закону (в редакції, яка діяла до 09 березня 2011 року) встановлено, що у такому випадку виконавче провадження зупиняється до розгляду питання по суті. Розгляд позову Товариства про виключення майна з акту опису й арешту завершився 26 квітня 2011 року (дата набрання чинності рішення суду першої інстанції). Однак, цей розгляд завершився в силу процесуальних підстав без вирішення питання по суті. Водночас, 25 березня 2011 року Товариство звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом стосовно надання правової оцінки рішенням і діями виконавчої служби щодо опису й арешту майна. Підсумовуючи, суд зробив висновок, що вирішення питання про виключення майна з акту опису й арешту перейшло до компетенції суду іншої юрисдикції в період, коли у виконавчої служби не існувало підстави поновлювати виконавче провадження в частині реалізації майна. Таким чином виконавче провадження в цій частині могло бути поновлене лише після розгляду даної справи. Отже, оскаржувана постанова про поновлення виконавчого провадження є протиправною. Однак, немає потреби її скасовувати, оскільки це не призведе до захисту порушеного права, так як виконавча служба реалізувала майно. Треба зазначити, що відповідно до змісту окремого балансу розподілу паїв між Товариством та Товариством 2 згідно договору про спільну діяльність від 13 травня 2010 року, який складений та підписаний уповноваженими особами юридичних осіб 30 жовтня того ж року, частка Товариства 2 у зібраному урожаї, котрий надалі описала і арештувала виконавча служба, перейшла у власність Товариства. Цей письмовий документ Товариство вперше надало суду лише у квітні 2011 року. Виконавчій ж службі Товариство надало лише довідку про розподіл продукції між Товариством та Товариством 2, яку не підписала уповноважена особа останнього. Довідка містила інформацію про наявність заборгованості Товариства 2 перед Товариством, однак не вирішувала долю часток у спільній діяльності. З огляду на це суд зробив висновок, що виконавча служба арештувала та реалізувала майно, яке станом на 11 листопада 2010 року не належало боржнику. А тому, дії виконавчої служби щодо його реалізації є протиправними. Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted