Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля врегульовані Законом України "Про охорону земель" від 19.06.2003 №962-ІУ (далі - Закон №962). Охорона земель, за статтею 1 цього закону, це система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до п.6 Положення Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2011 №1300 "Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства. Згідно з Додатком до цієї постанови до територіальних органів Державної інспекції сільського господарства відноситься Державна інспекція сільського господарства в Автономній Республіці Крим. Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 №963-VI (далі - Закон №963). Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України № 963 державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: - безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; - давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; - складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Згідно з статтею 11 Закону України №963 державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель зобов'язані додержуватися Конституції України, законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів. 07.08.2013 прокурор м.Алушти звернувся до Державної інспекції сільського господарства в АР Крим з листом №37-33р-13 про розгляд звернення [PERSON] стосовно порушення [PERSON] земельного законодавства. Згідно статті 9 Закону №963 державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до пункту 3.2. Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 №132, що зареєстрований у Мінюсті України 14 березня 2013 р. за N 412/22944, підставами для здійснення позапланового заходу є: отримання заяв, скарг чи звернень фізичних та юридичних осіб, у яких міститься інформація про порушення суб'єктом господарювання вимог земельного законодавства (із обов'язковим зазначенням суті порушення). Позаплановий захід у таких випадках проводиться за наявності згоди Державної інспекції сільського господарства України на його проведення. Для здійснення планового чи позапланового заходу інспекційний орган видає наказ, який підписує керівник інспекційного органу чи посадова особа, що виконує його обов'язки. Наказ має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися відповідний захід, та предмет перевірки (пункт 4.1. Порядку №132). Наказом Державної інспекції сільського господарства в АР Крим від 02.12.2013 №1779/о «Про проведення перевірки» на підставі листа прокурора м.Алушти була призначена позапланова перевірка з 03.12.2013 по 16.12.2013 дотримання вимог земельного законодавства при використанні гр.[PERSON] частини земельної ділянки по [ADDRESS]. У разі виявлення порушень земельного законодавства вжити відповідних заходів реагування. Відповідно до статті 20 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право: 3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз. Таким чином, на думку суду, звернення прокурора з листом про прозгляд зави громадянина [PERSON] є належною підставою для призначення позапланового заходу (перевірки) Держземінспекцією в АР Крим. З наведеного суд робить висновок, що перевірка призначена наказом уповноваженого органу за підставами, передбаченими законодавством. На підставі наказу інспекційний орган оформляє направлення на проведення планової/позапланової перевірки, яке підписується керівником чи заступником керівника інспекційного органу та засвідчується печаткою інспекційного органу (пункт 4.2. Порядку №132). 02.12.2013 посадовим особам Держземінспекції в АР Крим Симоненко В.М. та Холоду Д.М. було видано направлення на проведення позапланової перевірки гр.[PERSON] Державні інспектори, які беруть участь у здійсненні відповідних заходів, зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання чи уповноваженій ним особі або фізичній особі - підприємцю чи її представнику направлення на проведення планової/позапланової перевірки та службові посвідчення, що засвідчують їх особи, і надати їм копію направлення на проведення планової/позапланової перевірки, яка вручається вищезазначеним особам під підпис. Відповідно до пункту 5.2. Порядку №132 державні інспектори не мають права здійснювати відповідні заходи без наявності направлення на проведення планової/позапланової перевірки та службових посвідчень. Суб'єкти господарювання, що перевіряються, мають право не допускати державних інспекторів до проведення відповідних заходів, якщо вони не пред'явили документи, визначені пунктом 5.1 цього розділу. Як встановлено в судовому засіданні посадова особа Держземінспекції прибула на перевірку 13.12.2013. Особисто позивачу було надано направлення на перевірку, службове посвідчення. Зазначений факт позивачем не оскаржується, та підтверджується його особистим підписом на примірнику направлення на перевірку, копія якого долучена до матеріалів справи. З урахуванням рішення Верховного Суду України від 24.12.2010 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає, що особа, яка перевіряється який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки особа може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки. На підставі наведеного суд відмовляє у задоволені позову в частині визнання протиправними дій Державної інспекції сільського господарства в АР Крим, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав, оскільки після проведення перевірки права особи порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки. Судом встановлено, що за наслідками перевірки 13.12.2013 був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Як зазначено в акті, в результаті перевірки встановлено, що при обстеженні земельної ділянки площею 0,0759 га, яка знаходиться в [ADDRESS], встановлено відсутність межових знаків. З актом позивач ознайомлений під підпис. Відповідно до статті 221 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за знищення межових знаків. Також 13.12.2013 на ім'я позивача винесений припис №1088 про усунення порушення земельного законодавства в 30-денний строк, щодо відновлення межових знаків на земельній ділянці по [ADDRESS]. Не погодившись з рішенням позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-ІУ межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення, відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0759 га за адресою [ADDRESS],на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.11.2008 НА №667735. Право власності набуто позивачем на підставі договору довічного утримання від 22.12.2004 №2-2605, укладеного з [PERSON], якому земельна ділянка належала на праві приватної власності на підставі державного акту від 12.06.2001 №КМ №020205. Судом встановлено, що за актом встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] 11.12.2000 межові знаки у кількості 8 шт. були наявні в натурі та указані членам комісії. З наведеного суд робить висновок про існування межових знаків станом на грудень 2000 року, коли право на земельну ділянку було набуто первинним власником. За договором довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] від 22.12.2004 про наявність на земельній ділянці межових знаків зазначено не було. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзема від 04.05.1999 №43, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України4 червня 1999 р. за N 354/3647, в редакції, що діяла станом на 22.12.2004, було встановлено. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Таким чином належним підтвердженням факт отримання межових знаків на зберігання є відповідний акт. Проте в матеріалах справи таких акт відсутній. Висновок про наявність факту отримання [PERSON] про отримання межових знаків на зберігання зроблений відповідачем на підставі акту про встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] від 11.12.2000. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час розгляду вказаної справи відповідачем не доведена правомірність рішення про винесення припису на адресу позивача. Разом з тим, частиною другою статті 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідачем не доведена протиправна поведінка саме позивача у даному випадку. Крім того суд зазначає, що діючою на час розгляду справи Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, передбачені випадки коли межові знаки не встановлюються. Зокрема, за абзацом 5 пункту 3.8. встановлено, що межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо). Сторонами не заперечується, та підтверджується фотографічними матеріалами долученими до справи, що межі земельної ділянки позивача мають рубежі, обмежені парканами. Під час проведення перевірки відповідачем не було встановлено, що встановлений позивачем паркан не збігається із документацію із землеустрою. На підставі наведеного суд вважає припис Держінспекції сільського господарства в АР Крим від 13.12.2013 протиправним та таким що підлягає скасуванню, а тому задовольняє адміністративний позов у зазначеній частині. Згідно із статтею 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Під час судового засідання, яке відбулось 11.02.2014 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанову складено 17.02.2014.

Результат розгляду: partial