Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області про визнання протиправними дій Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області з розгляду скарги від 03.05.2013 року та зобов'язння Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області провести перевірку споруди по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] і ТОВ «Акція-2011» у відповідності до вимог діючого законодавства. В процесі судового розгляду справи позивач неодноразово змінював, збільшував та зменшував позовні вимоги (заяви від 23.12.2013 року №36898, від 31.12.2013 року і від 04.02.2014 року). В остаточній редакції позовних вимог позивач просить: визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області з розгляду скарги, які виявились у неналежному розгляді скарги [PERSON] від 03.05.2013 року, адресованої Генеральному прокурору України, прокурору Хмельницької області та голові Державної архітектурно-будівельної інспекції України; визнати протиправною бездіяльність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, яка виявилась у невжитті заходів реагування на факти, повідомлені у скарзі від 03.05.2013 року; зобов'язати відпвідача належним чином розглянути скаргу [PERSON] від 03.05.2013 року у спосіб проведення перевірки дотримання [PERSON] і ТОВ «Акція-2011» містобудівного законодавства під час будівництва та експлуатації споруд по [ADDRESS], проведення перевірки технічного стану зазначених споруд з метою визначення їх відповідності нормам містобудівного законодавства та придатності до подальшої експлуатації та проведення перевірки правомірності реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт ТОВ «Акція-2011» №ХМ 08111090 від 01.12.2011 року. На думку позивача, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області (надалі - відповідач 1) неналежним чином розглянула його скаргу від 03.05.2013 року, адресовану Генеральному прокурору України, прокурору Хмельницької області та голові Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Зазначає, що відповідь від 18.06.2013 року на зазначену скаргу, яка надійшла від відповідача 1, не відповідає вимогам ст.ст. 15, 19 закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року N 393/96-ВР (надалі - Закон N 393/96-ВР), оскільки під час розгляду скарги відповідач в порушення п.п. 3 і 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року №439/2011 (надалі - Положення №439/2011) не виконав покладені на нього обов»язки щодо здійснення держаного контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами державних будівельних норм та стандартів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, перепланування та реконструкції (дообладнання) житлового фонду, будівель громадського харчування, не вжив жодних заходів реагування для притягнення винних осіб до відповідальності та припинення порушень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та підтвердили обставини, на які посилаються у позовній заяві, просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що звернувся до суду з відповідними позовними вимогами, оскільки вважає, що відповідачем 1 належним чином не розглянута скарга не всіма адресатами, саме в частині, адресованій Державній архітектурно-будівельній інспекції України. Прокольною ухвалою від 25.12.2013 року, заслухавши думку позивача, на підставі ст.52 КАС України Хмельницький окружний адміністративний суд залучив до участі у справі як відповідача 2 Державну архітектурно-будівельну інспекцію України. На підставі ст.53 КАС України Хмельницький окружний адміністративний суд залучив до участі у справі [PERSON] та ТОВ «Акція 2011», як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача (протокольна ухвала від 21.01.2014 року), та [PERSON], як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача (ухвала від 31.01.2014 року). В судовому засіданні представник відповідача 1 і відповідача 2 заперечив проти позову, вважає, що відповідачі розглянули скаргу позивача від 03.05.2013 року відповідно до вимог закону України «Про звернення громадян» та Положення №439/2011. Одночасно вказує, що позивач неодноразово звертався до відповідачів з заявами та скаргами щодо проведення перевірок законності будівництва та експлуатації [PERSON]та ТОВ «Акція - 2011» будівель по [ADDRESS], на які отримував змістовні відповіді. Під час зазначених перевірок відповідачем 1 встановлено, що [PERSON] зареєструвала на вказане приміщення право власності. У зв»язку з тим, що будівельні роботи на вказаному об»єкті містобудування не здійснюються, у відповідача відсутні підстави для проведення перевірок за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Крім того, вважає безпідставними вимоги позивача щодо скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт з капітального ремонту з частковим переплануванням приміщень магазину ТОВ «Акція - 2011» по [ADDRESS]/2 «А», оскільки реєстрація проведена з дотриманням вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» (надалі - Порядок №461) після перевірки відповідачем 1 повноти зазначених у декларації даних. Представник [PERSON] також заперечила проти задоволення позовних вимог, вважає, що у відповідача 1 відсутні підстави для проведення перевірок будівель по [ADDRESS], оскільки на зазначене нерухоме майно [PERSON] та ТОВ «Акція-2011» зареєстрували право приватної власності і будь-які будівельні роботи не здійснюють. Одночасно зазначила, що позивач не надав суду жодних доказів порушення його законних прав відповідачем 1. Представник ТОВ «Акція 2011» в судове засідання не з»явився. Відповідно до ст.128 КАС України неявка в судове засідання належним чином повідомленої про дату та час судового розгляду справи третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не перешкоджає судовому розгулу справи. Тому, з урахуванням учасників процесу суд вважає за можливе розглянути справу без представника ТОВ «Акція 2011». Заслухавши позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши зібрані в матеріалах справ докази в їх взаємному зв»язку та сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з урахуванням наведеного нижче. Суд встановив, що 03.05.2013 року [PERSON] (позивач) звернувся до Генерального прокурора України, прокурора Хмельницької області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України зі скаргою на дії посадових Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області щодо накладення штрафів за порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинені після скасування рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.07.2010 року рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради про затвердження державних актів про прийняття в експлуатацію прибудови до приміщення по [ADDRESS] в м.Хмельницькому і офісних приміщень за вказаною адресою та рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради про оформлення права власності [PERSON] на зазначені об»єкти, в якій просить скасувати постанову №40 від 22.01.2013 року та декларацію від 01.12.2011 року. Розглянувши скаргу позивача від 03.05.2013 року, відповідач 2 листом від 24.05.2013 року №40-19-2373 повідомив останнього, що у відповідності до ст.124 Конституції України позивач має право оскаржити постанову про накладення штрафу до суду, зазначивши, що системне врегулювання питань, порушених у скарзі, можливе в рамках судового розгляду. Прокуратура Хмельницької області листом від 07.06.2013 року №07/1/2-2074-09 скаргу позивача від 03.05.2013 року доручила розглянути відповідачеві 1. На виконання доручення прокуратури Хмельницької області відповідач 1 розглянув скаргу позивача та надіслав відповідь від 18.06.2013 року №7/22-1279, в якій звернув увагу на необхідність дотримання ним вимог містобудівного законодавства під час будівництва та експлуатації об»єктів містобудування по [ADDRESS] та виконання позивачем рішень суду в частині знесення самовільно збудованої будівлі (добудови) на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 16.8 кв.м. по [ADDRESS]. Одночасно у зазначеній відповіді відповідач 1 вказав, що неодноразово надавав відповіді з питань функціонування торгового закладу, який належить [PERSON] Досліджуючи правомірність дій відповідачів 1 і 2 щодо розгляду скарги від 03.05.2013 року, суд враховує наведене нижче. За визначенням ст. 3 Закону N 393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Відповідно до ст.16 Закону N 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. В силу ст.18 Закону N 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, зокрема, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Статтею 19 Закону N 393/96-ВР визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. За змістом ст. 19 Закону N 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Отже, з урахуванням положень Закону N 393/96-ВР скарга на дії, рішення чи бездіяльність посадових органів державної влади подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, які зобов»язані розглянути скаргу та надати відповідь в порядку та у строки, визначені цим Законом. При цьому, саме на орган, якому адресована скарга, Закон N 393/96-ВР покладає обов»язок щодо її розгляду. В судовому засіданні позивач не заперечив факт розгляду скарги від 03.05.2013 року органами, до яких вона адресована та надіслана (Генеральним прокурором України, прокурором Хмельницької області та Державною архітектурно-будівельною інспекцією України). При цьому, будь-які претензії щодо неналежного розгляду скарги зазначеними органами, на які Законом N 393/96-ВР покладено відповідний обов»язок, у позивача відсутні. Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі відповіді від 24.05.2013 року №40-19-2373, суд вважає доведеним факт розгляду скарги від 03.05.2013 року з дотриманням вимог Закону N 393/96-ВР не тільки Генеральним прокурором України і прокурором Хмельницької області, а й Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, яка є відповідачем 2 у справі. В судовому засіданні позивач пояснив, що неправомірними, на його думку, є лише дії відповідача 1, який неналежним чином розглянув скаргу від 03.05.2013 року на дії посадових осіб Інспекції та не вжив заходів реагування на факти, повідомлені у скарзі від 03.05.2013 року, шляхом проведення перевірки дотримання [PERSON] і ТОВ «Акція-2011» містобудівного законодавства під час будівництва та експлуатації споруд по [ADDRESS], технічного стану зазначених споруд та перевірки правомірності реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт ТОВ «Акція-2011» №ХМ 08111090 від 01.12.2011 року. В силу ч.1 ст. 41 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року N 3038-VI (надалі - Закон N 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року N 553 (надалі - Порядок №553). За змістом п.7 Порядку №553 підставою для проведення позапланової перевірки, яка не передбачена планом роботи інспекції, зокрема, є: звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства. У скарзі від 03.05.2013 року на неправомірні дії посадових осіб Інспекції, відсутнє повідомлення позивача про порушення вимог містобудівного законодавства [PERSON] та ТОВ «Акція-2011», а також не вказано в чому саме полягає порушення. Тому, у відповідача 1 були відсутні підстави для призначення та проведення позапланової перевірки [PERSON] та ТОВ «Акція-2011» від 03.05.2013 року При цьому суд враховує, що відповідач 1 неодноразово розглядав звернення позивача та його дружини щодо порушення [PERSON] та ТОВ «Акція-2011» вимог містобудівного законодавства під час будівництва та експлуатації будівель та споруд по [ADDRESS], в тому числі щодо незаконної реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 01.12.2011 року, що підтверджується копіями відповідей від 15.08.2011 року №7/22-129, від 21.12.2011 року №7/22-1161, від 24.01.2012 року №7/22-153. Про зазначені обставини відповідач 1 повідомив позивача відповіді від 18.06.2013 року №7/22-1279 на скаргу від 03.05.2013 року. За змістом ст.8 Закону N 393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону. У відповідача також не було підстав для проведення перевірки правомірності реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 01.12.2011 року ТОВ «Акція - 2-11», законність якої неодноразово перевірялась відповідачем 1 за попередніми зверненнями позивача та [PERSON] Крім того, у відповідності до п.7 Порядку №553 перевірка достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути проведена протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів. Отже, суд вважає, що не зважаючи на те, що скарга від 03.05.2013 року не була адресована відповідачу 1, останній розглянув її з дотриманням вимог ст.19 Закону N 393/96-ВР. В силу ст.1 Закону N 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, з заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст.4 Закону N 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод. Таким чином, Закон N 393/96-ВР визначає право громадян подавати скарги на дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, які порушують законні права та інтереси громадянина, який звернувся з відповідною скаргою. Водночас, з системний правовий аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що скарга, яка не відповідає вимогам ст. ст. 1 і 4 Закону N 393/96-ВР, не є зверненням, яке розглядається в порядку, визначеному цим Законом. В судовому засіданні позивач не пояснив та не довів, яким чином неправомірні дії посадових осіб Інспекції щодо притягнення його дружини [PERSON] до відповідальності за порушення у сфері містобудівної діяльності, які є предметом скарги від 03.05.2014 року, порушують його законні права та інтереси. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в Рішенні Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес), відповідно до поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права". Одночасно , Конституційний Суд України наголосив, що інтерес може бути як охоронюваним законом, так і незаконним, тобто таким, що не захищається ні законом, ні правом, не повинен задовольнятися чи забезпечуватися ними, оскільки такий інтерес спрямований на ущемлення прав і свобод інших фізичних і юридичних осіб, обмежує захищені Конституцією та законами України інтереси суспільства, держави чи "всіх співвітчизників" або не відповідає Конституції чи законам України, загальновизнаним принципам права. Отже, законодавством передбачений захист прав, свобод та інтересів осіб, як такий, що передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Тому, під час вирішення спору підлягають встановленню наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. За таких обставин відновленню підлягають лише ті законні права та інтереси, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи. В судовому засіданні позивач не надав суду жодного доказу порушення його законних прав та інтересів в результаті бездіяльності відповідача 1, яка виявилась у не проведенні після отримання скарги від 03.05.2013 року перевірки дотримання [PERSON] і ТОВ «Акція-2011» містобудівного законодавства під час будівництва та експлуатації споруд по [ADDRESS], технічного стану зазначених споруд та правомірності реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт ТОВ «Акція-2011» №ХМ 08111090 від 01.12.2011 року. Доводи відповідача щодо належності йому суміжних з зазначеними об»єктами містобудування будівель по [ADDRESS] не підтверджені жодними доказами, які відповідають вимогам ст.ст.69-71 КАС України. Натомість, наявні в матеріалах справи докази, а саме: копія рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.07.2010 року по справі №2-90/10, яким скасовані п.1 рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №186-Б від 27.02.2013 року «Про затвердження акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію завершеної прибудови до існуючого магазину-павільйону «дешевий одяг» по [ADDRESS]», рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №496-Е від 12.06.2003 року «Про оформлення права власності на прибудову до існуючого магазину-павільйону «Дешевий одяг» по [ADDRESS] м.Хмельницького», п.1.6 рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №311 від 22.03.2007 року «Про затвердження актів державних технічних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів» - офісних приміщень по [ADDRESS] приватного підприємця [PERSON] та рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №380 від 12.04.2007 року «Про оформлення права власності на офісні приміщення загальною площею 718,7 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] в м.Хмельницькому, за фізичною особою-підприємцем [PERSON]»; копія рішення господарського суду Хмельницької області від 21.02.2011 року по справі №11/244, яким зобов»язано фізичну особу-підприємця [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 16,8 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS], шляхом знесення за власні кошти самочинно побудованої будівлі та приведення земельної ділянки в попередній стан; постанова Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області №110 від 25.11.2013 року про накладення на ФОП [PERSON] штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності свідчать про те, що чотириповерхова та двоповерхова будівлі по [ADDRESS] в м.Хмельницькому, експлуатуються [PERSON] без прийняття в експлуатацію на частково самовільно зайнятій земельній ділянці. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 01.11.2010 року по справі №11/24 встановлений факт здійснення [PERSON] прибудови до належних їх на праві власності будівель та споруд по [ADDRESS] в м.Хмельницькому з лівого та правого боку до одноповерхової будівлі магазину [PERSON] без погодження з останньою при відсутності вирішення питання примикання покрівлі до прибудови з порушенням архітектурних, будівельних, санітарних норм та правил при проектуванні будівництва, будівництві та прийняття в експлуатацію. Зазначеним рішенням також встановлений той факт, що вказані порушення [PERSON] будівельних норм та правил призвели до деформацій та пошкоджень приміщення магазину [PERSON] та спричинили втрату несучої здатності окремих його конструкцій. Таким чином, досліджені судом докази спростовують доводи позивача щодо наявності законних прав та інтересів як власника будівель та споруд по [ADDRESS] в м.Хмельницькому, які потребують судового захисту, порушених відповідачем 1 в результаті розгляду скарги від 03.05.2013 року. За змістом 17 Закону N 393/96-ВР до суду може бути оскаржене рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина. Водночас Законом N 393/96-ВР не передбачене оскарження відповіді на скаргу, наданої особою, на яку цим Законом не покладений обов»язок щодо розгляду скарги. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні позивач вказав на відсутність у нього будь-яких вимог щодо неналежного розгляду скарги від 03.05.2013 року до Генерального прокурора України, прокурора Хмельницької області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яким адресована зазначена скарга. Суд також враховує, що Законом N 3038-VI повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю покладені на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи, тому суд не може втручатись у їх компетенцію та присвоювати функції контролюючого органу, визначаючи спосіб проведення перевірок об»єктів містобудування та надання відповідей на скарги. Тому, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту законних прав та інтересів, наданих йому Конституцією України, Законом N 393/96-ВР та іншими нормативно-правовими актами. В процесі судового розгляду суд не встановив, а позивач не довів наявності у нього порушеного відповідачем 1 законного права, яке потребує судового захисту. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З огляду на викладене відповідачами доведена правомірність дій щодо розгляду скарги позивача. В той же час позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Результат розгляду: denied