Рішення адміністративного суду від 2014-04-03 00:00:00+03

27.01.2014 року Коломийська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, всупереч вимогам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, протягом одного року не подавав до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкову звітність, що у відповідності до пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», є підставою для припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. 28.01.2014 року відповідно до пункту 3 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України судом винесена ухвала про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, в якій містяться відомості про порядок і строк подання заперечення проти позову та наслідки неподання такого заперечення, копія якої, разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, згідно частини 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, направлена відповідачу за адресою його проживання (індекс [ADDRESS]), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. 25.02.2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом на адресу відповідача повторно направлена ухвала про відкриття скороченого провадження від 28.01.2014 року. 17.03.2014 року на адресу суду повернулося поштове повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу. Проте, заперечення або заяви про визнання позову від відповідача на адресу суду в строки, передбачені статтею 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, не надходили. Згідно із пунктом 3 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута в порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача. Враховуючи, що до суду не було подано заперечення відповідача проти заявленого позову та те, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, поданий Коломийською об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області адміністративний позов до фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності, підлягає розгляду в строк визначений пунктом 3 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд, в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши повідомлені сторонами обставини, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач 10.01.1998 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджуються копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та взятий Коломийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області на облік, як платник податків. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. У відповідності до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Згідно пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. Як встановлено судом, відповідач з 13.01.2003 року, тобто більше ніж протягом одного року, всупереч вимогам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, не подавав до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкову звітність, що підтверджується довідкою позивача від 27.11.2013 року за №295/10/28-103. Також судом встановлено, що на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом у відповідача відсутній податковий борг зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що підтверджується довідкою позивача за №83/110 від 12.12.2013 року. Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Пунктом 5 частини 1 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» встановлено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Відповідно частини 3 статті 46 даного Закону фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Відповідно підпункту 20.1.12 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що неподання більше ніж протягом року, органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності фізичною особою-підприємцем [PERSON], вчинене всупереч вимогам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України і у відповідності до пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», є підставою для припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted