Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний та виробничий комплекс "ЕНЕРГОСТАЛЬ" (далі по тексту - ТОВ "НТВК "ЕНЕРГОСТАЛЬ"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, у якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області за формою "Р" від 15.01.2014 року №0000062201. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення є висновки відповідача, викладені у Акті перевірки № 2101/20-30-22-01/34860617 від 30.12.13 р., які не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах, є помилковими, оскільки фінансово-господарська діяльність з ПП «МДП - Трейд» направлена на реальне настання юридичних наслідків за здійсненими господарськими операціями, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав додаткові пояснення та документи, просив адміністративний позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, у яких, посилаючись на відсутність у позивача необхідних первинних бухгалтерських документів та складення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог чинного законодавства, зазначив про відсутність документального підтвердження реальності спірної господарської операції, на підставі чого вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача у судовому засіданні правову позицію відповідача, викладену в запереченнях, підтримав та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.02.2013 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний та виробничий комплекс "ЕНЕРГОСТАЛЬ" (код ЄДРПОУ 34860617) зареєстроване як юридична особа з 14.02.2007 року, місцезнаходження юридичної особи: 61116, м. Харків, проспект Леніна, 9, керівник - Бережний Іван Сергійович (а.с.28). Позивачем на запит податкового органу від 09.12.13р. за № 8303/10/20-30-22-05 про надання пояснень та їх документального підтвердження з питань відносин із ПП «МДП - Трейд» за липень 2013 року (а.с.29) було надано лист-відповідь № 423 від 10.12.12 року з відповідними документами по взаємовідносинах з ПП «МДП - Трейд» за липень 2013 року (а.с.30). Фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено невиїзну документальну позапланову перевірку позивача, за результатами якої складено Акт 101/20-30-22-01/34860617 від 30.12.2013 року (далі по тексту - Акт перевірки, а.с. 31-47). Відповідно до Акту перевірки відповідач дійшов висновку про те, що ТОВ «НТВК «Енергосталь» порушено податкове законодавство, а саме п. 198.2., п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість за липень 2013 року на загальну суму 183333 грн. На підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення за формою «Р» від 15.01.2014 р. № 0000062201, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 183333 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 91666,5 грн. (а.с.48) Висновки відповідача про порушення ТОВ «НТВК «Енергосталь» вимог податкового законодавства, викладені в Акті перевірки, ґрунтуються на доводах про заниження позивачем податку на додану вартість за липень 2013 року на загальну суму 183333 грн. з посиланням на акт перевірки № 187/221 від 31.10.13р. Нікопольскої ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровської області «Про результати зустрічної звірки ПП «МДП - Трейд» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «НТВК «Енергосталь» їх реальності та повноти відображення в обліку за період за липень 2013р.» (далі - акт № 187). Використовуючи при проведенні перевірки відомості, викладені у акті № 187, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення позивачем господарських операцій із ПП «МДП - Трейд» за липень 2013року у зв'язку з відсутністю у ПП «МДП - Трейд» основних фондів, найманих працівників, складських приміщень, що не дозволяло ПП «МДП - Трейд» фактично виготовити та поставити блоки регенерації , а, відповідно, і отримувати передплату в рахунок майбутньої реалізації товару. Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області складено довідку № 206/20-30-22-03/34860617 від 11.10.13р. «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «НТВК «Енергосталь» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «МДП - Трейд», ТОВ «РТК СТИЛ» за липень 2013р.», у якій встановлено відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій та розрахунків з ПП «МДП - Трейд» за липень 2013 року. Позивачем укладено договір №080 від 19.06.2013 року з Приватним підприємством «МДП-Трейд», за умовами якого замовник (ТОВ «НТВК «Енергосталь») доручає, а підрядник (ПП «МДП - Трейд») зобов'язується виготовити та поставити на адресу замовника устаткування (далі - продукція) відповідно до Специфікації № 1, а саме: блоки регенерації - 32 шт., монтажні елементи - 1 шт. (а.с.73-77). Сума договору становить 1820646,00 грн.; разом з продукцією підрядник зобов'язаний передати замовнику рахунки-фактури, видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні, сертифікати якості, акт приймання-передачі продукції. Відповідно до п. 1.2. та п. 4.1. договору № 080 від 19.06.13р. позивачем були передані ПП «МДП - Трейд» за актом приймання-передачі технічної документації від 24.06.2013р. креслення КМД (конструкції металеві деталізовані) блоків регенерації та монтажних елементів (а.с.176). На виконання зазначеного договору Позивачем у липні 2013 року було перераховано попередню оплату у загальній сумі 1100000,00 грн. платіжними дорученнями : №487 від 02.07.2013р. на загальну суму 300000,00грн. у т.ч. ПДВ 50000,00грн., №534 від 09.07.2013р. на загальну суму 300000,00грн. у т.ч. ПДВ 50000,00грн., №727 від 31.07.2013р. на загальну суму 500000,00грн. у т.ч. ПДВ 83333,33грн. (а.с.79-81). ПП «МДП - Трейд» в рахунок отриманої передплати виписано Позивачеві у липні 2013 року податкові накладні на загальну суму 1100000,00 грн. у тому числі ПДВ 183333,33 грн.: № 35 від 02.07.13р. на загальну суму 300000,00грн. у т.ч. ПДВ 50000,00грн., № 36 від 09.07.13р. на загальну суму 300000,00грн. у т.ч. ПДВ 50 000,00грн., № 49 від 31.07.13р. на загальну суму 500000,00грн. у т.ч. ПДВ 83333,33грн. (а.с.82-84), на підставі чого ПП «МДП - Трейд» сума податку на додану вартість у розмірі 183333,33 грн. включена до податкового зобов'язання за липень 2013 року. Щодо посилань відповідача на відсутність у позивача документів первинного бухгалтерського обліку, окрім податкових та видаткових накладних, наданих до перевірки на запит від 09.12.2013р. за № 8303/10/20-30-22-05, позивач зазначив, що у липні 2013 року позивачем на адресу ПП «МДП - Трейд» було здійснено лише передплату за товар , який контрагент зобов'язаний був виготовити та поставити. Рух товару у липні місяці 2013 року між позивачем та ПП «МДП - Трейд» не відбувався. За таких обставин у липні 2013 року у позивача не було і не могло бути документів первинного бухгалтерського обліку щодо фактичного отримання товару за договором № 080 від 19.06.2013 року, доказів його фактичного переміщення та подальшого використання у власній господарській діяльності. У серпні-вересні 2013 року ПП «МДП - Трейд» було поставлено Позивачу продукцію за договором № 080 від 19.06.13р. у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними № РН-55 від 19.08.2013р., № РН-56 від 29.08.2013р., № РН-63 від 09.09.2013р., № РН-65 від 20.09.2013р., № РН-67 від 26.09.2013р., № РН-68 від 26.09.2013р. (а.с. 85-90) На підставі актів технічного приймання обладнання № 38/13 від 20.08.13р, № 39/13 від 29.08.13р, № 40/13 від 09.09.13р, № 41/13 від 20.09.13р., № 42/13 від 26.09.13р., № 43/13 від 26.09.13р. (а.с.91-96) продукцію, поставлену за вищевказаним договором, прийнято на підприємстві позивача за кількістю та якістю. Щодо сертифікатів якості, зазначених як супровідна документація для продукції за договором № 080 від 19.06.2014 року, позивачем надано наступні пояснення. Сертифікати якості на матеріали та обладнання, передані ПП «МДП - Трейд» разом з обладнанням та іншими документами позивачу, передані в ході подальшої реалізації продукції замовнику за договором № 312/272 від 24.09.12 року (а.с.169-175), ДП «УкрНТЦ «Енергосталь». Позивач звернувся до ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» з листом щодо надання сертифікатів якості на передане обладнання, на що останній повідомив, що всі сертифікати якості, у тому числі на блоки регенерації та монтажні елементи, передані до ОАО «Северсталь» (Російська Федерація) відповідно до контракту № 804/463-120003 від 12.11.12 року (а.с.192-193). Вказана обставина підтверджується наданими позивачем копіями актів приймання-передачі технічної документації № 9 від 23.10.13р. , № 10 від 23.10.13р., № 11 від 23.10.13р., серед якої сертифікати якості на блоки регенерації, монтажні елементи та матеріали (а.с.207-211). Щодо транспортування продукції на підприємство позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 4.5. договору № 080 від 19.06.13р., поставка продукції здійснюється Підрядником автомобільним транспортом на умовах СРТ м. Дергачі, Харківська обл.., склад Замовника, згідно «ІНКОТЕРМС 2010 (перевезення товару оплачено до зазначеного міста призначення). Відповідачем у Акті перевірки не заперечується, що місцезнаходженням позивача є м. Харків, пр. Леніна, 9 (юридична адреса), а відповідно до договору оренди від 01.08.07 року № 450 цілісного майнового комплексу , який орендується позивачем з метою здійснення виробничої діяльності, фактичним місцем знаходження ЦМК є : м. Дергачі, пров. Залізничий, 8. Поставка продукції на підприємство позивача підтверджується товарно-транспортними накладними № 128 від 19.08.2013р., № 129 від 29.08.2013р., № 138 від 09.09.2013р., № 139 від 20.09.2013р., № 141 від 26.09.13р., № 140 від 26.09.2013р. (а.с.97-102). На підтвердження оприбуткування позивачем в бухгалтерському обліку обладнання, отриманого від ПП «МДП - Трейд» за договором № 080 від 19.06.2013 року, надано наступні документи: оборотна відомість по рахунку 231 за лютий-жовтень 2013 року, звіт по проводкам за лютий-жовтень 2013 року по рахунку 231 (списання матеріалів), оборотна відомість по рахунку 631 за 2013 рік, звіт по проводкам рахунку Кт 361 та рахунку ДТ 31 (оплата за відвантаження товару), оборотна відомість по рахунку 26 за травень - жовтень 2013 року, накладні на передачу готової продукції, звіти виробництва, звіт по проводкам за липень-жовтень 2013 року, оборотна відомість по рахунку 361 липень-жовтень 2013 року, лімітно - заборні карти (склад готової продукції №3 та склад матеріалів №2) - а.с.121-167. Щодо використання отриманих за договором №080 від 19.06.2013 року товарно-матеріальних цінностей, позивачем надано наступні пояснення та документи первинного бухгалтерського обліку. Після отримання від ПП «МДП - Трейд» обладнання, позивачем було проведено додаткові роботи з блоками регенерації та монтажними елементами щодо їх доопрацювання (Перелік виконаних робіт, а.с. 177). В подальшому Позивачем було передано ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» обладнання по договору поставки № 312/272 від 24.09.12 року (а.с.169-175), про що свідчать: видаткова накладна № 153 від 03.08.2013 р., довіреність на отримання ТМЦ № 634 від 03.08.13р.;видаткова накладна № 159 від 05.09.2013 р., довіреність на отримання ТМЦ № 646 від 05.09.13р.; видаткова накладна № 177 від 23.09.2013 р., довіреність на отримання ТМЦ № 690 від 23.09.13р.; видаткова накладна № 181 від 30.09.2013 р., довіреність на отримання ТМЦ № 701 від 27.09.13р. ; акти технічного приймання № 44/13 від 03.09.13р., № 45/13 від 05.09.13р., № 46/13 від 23.09.13р., № 47/13 від 30.09.13р.(а.с.178-189). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України). Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України). Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. За результатами аналізу вказаних правових норм, суд приходить до висновку про те, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий ним товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Як вбачається з матеріалів справи, усі суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. Податкові накладні складені на підставі договору, накладних та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Факт придбання товару та подальшого використання в господарській діяльності позивачем підтверджується первинними бухгалтерськими документами, що були надані до суду а саме: договором поставки товару, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, товарно - транспортними накладними. Щодо посилань відповідача на неналежне оформлення товарно - транспортних накладних на поставку продукції за договором №080 від 19.06.2013 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до листа N 1802-04/09/19-10 від 21.04.2010 р. Державної адміністрації автомобільного транспорту на сьогоднішній день відсутні нормативно-правові акти, що регулюють питання щодо правильності заповнення товарно-транспортної накладної. Діюча Інструкція про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затверджена спільним наказом Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 7 серпня 1996 року N 228/253, носить рекомендаційний характер і не є документом, обов'язковим до виконання. Суд зазначає, що оцінку наданим позивачем товарно-транспортним накладним надано судом з точки зору того, наскільки інформація, зазначена у цих накладних відтворює ту конкретну господарську операцію, яка стала підставою для формування податкових зобов'язань. У ході перевірки відповідачем не встановлено та не відображено у акті перевірки у позивача наміру отримати за вказаним вище договором поставки іншого результату, ніж придбання товару. Досліджуючи приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом на виконання вимог ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено. Суд також зауважує, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарської операції за вказаним договором поставки, за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач до суду не надав. Щодо посилань відповідача у Акті перевірки на відсутність у контрагента позивача основних виробничих фондів, найманих працівників, складських приміщень, представник позивача у ході судового розгляду справи пояснив, що позивач був вимушений звернутися до ПП "МДП-Трейд" у зв'язку зі стислими строками виготовлення обладнання, передбаченого договором позивача № 312/272 від 24.09.2012 року з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь». Щоб не порушувати договірні зобов'язання зі своїм контрагентом, позивачем було укладено договір № 080 від 19.06.13р. з ПП «МДП - Трейд» на виготовлення та поставку частини обладнання, а саме: блоки регенерації - 32 шт., монтажні елементи - 1 шт. (Специфікація № 1). До ПП «МДП - Трейд» позивач звернувся за порадою своїх контрагентів, з якими співпрацює тривалий час. Також представник позивача зазначив, що відсутність у контрагента основних виробничих фондів, найманих працівників, складських приміщень не є перешкодою для виконання зобов'язань за договором, оскільки виготовлення та постачання продукції може здійснюватись за договором підряду, укладеним контрагентом з будь-яким підприємством, здатним виконати відповідне замовлення. Суд зазначає, що вищевказані пояснення представника позивача представником відповідача не спростовано. Окрім того, суд вважає за необхідне відмітити, що з правової точки зору пояснення не суперечать нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави не враховувати їх при наданні правової оцінки спірним правовідносинам. Суд звертає увагу на те, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються виключно на судженнях про фіктивність діяльності ПП «МДП-Трейд». У зв'язку з цим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 КАС України доказами факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним). Між тим, в акті перевірки відповідачем не наведено доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача чи його контрагентів або за викладеними в акті фактами їх діяльності, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином або рішення суду про визнання правочину недійсним. Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Стаття 16 ПК України передбачає, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету - є платники податку. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Отже, відповідальність є персональною; обов'язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Матеріалами справи підтверджено, що формування позивачем податкового кредиту та податкових зобов'язань платника ПДВ при подальшій реалізації отриманого товару здійснено у відповідності до вимог ст. ст. 187, 198 Податкового кодексу України. Суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для відмови платнику податків у виникненні у нього права на податковий кредит може бути лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань. Такі факти у ході судового розгляду справи судом не встановлено . Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.04.2012 року по справі за позовом ТОВ "Арго-Лізинг" до ДПІ у Київському районі м. Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень. У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на додану вартість, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування штрафної (фінансової) санкції, передбаченої п.п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про скасування податкового повідомлення-рішення за формою "Р" від 15.01.2014 року №0000062201 обґрунтована та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted