Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника ВДАІ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області Долінко Сергія Федоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження в справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач своєю постановою від 18 лютого 2014 року неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення Правил дорожнього руху України, зокрема - за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії. Позивач стверджує, що жодним чином не порушив ПДР України, оскільки в зазначені в постанові дату та час автомобілем не керував, вказуючи при цьому на ряд порушень норм матеріального та процесуального права, допущених відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення. [PERSON] в своєму адміністративному позові просив скасувати вказану постанову в справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні позивач підтримав повністю свої позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що 29 січня 2014 року знаходився в салоні автомобіля "Івеко" в якості пасажира. Даним транспортним засобом в той день він не керував, а керувала цим автомобілем його дружина [PERSON]. Рухаючись в м. Ковелі по вул. П.Могили, в автомобілі перестали працювати прилади освітлення, а тому дружина зупинила автомобіль на узбіччі. В цей час до них під'їхали працівники ДАІ та вказали, що саме він керував автомобілем, після чого запропонували йому пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп'яніння. З цих підстав вважає, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, оскільки жодними доказами цей факт не підтверджується. Просив позов задовольнити та скасувати оскаржувану постанову. Представник відповідача Домець А.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що автомобіль "Івеко" під керуванням позивача був помічений по вул. Брестській в м. Ковелі. Оскільки на вимогу працівників ДАІ водій не зупинився, останні почали рухатись за ним. Пізніше цей автомобіль зупинився на вул. П.Могили. В той час, коли працівники ДАІ під'їхали до цього автомобіля, то помітили, що позивач пересів на заднє пасажирське сидіння, в зв'язку з чим позивачу було запропоновано надати посвідчення водія та пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп'яніння. В ході цього обстеження було виявлено, що позивач перебував в стані алкогольного сп'яніння, в зв'язку з чим щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за керування автомобілем без посвідчення водія, оскільки такого посвідчення він не надав, та за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що відповідачем на законних підставах винесено оскаржувану постанову, а твердження позивача в адміністративному позові є необ'єктивними та надуманими з метою уникнути адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивачем наведено ряд обставин, якими він обґрунтовує свою непричетність до вчинення адміністративного правопорушення та порушення відповідачем норм процесуального та матеріального права. Однак зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так постановою по справі про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2014 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з цієї постанови, суть правопорушення полягає в тому, що позивач 29 січня 2014 року о 01 год. 30 хв. в м. Ковелі по вул. П.Могили, керував автомобілем "Івеко", держномер [NUMBER], без посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України. Згідно з оскаржуваною постановою, до позивача застосовано стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП. Як вбачається з копій матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оглянутих в судовому засіданні, зокрема з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 29 січня 2014 року, протокол складено особою, яка є уповноваженим суб'єктом по контролю за дотриманням водіями Правил дорожнього руху, має спеціальну підготовку та несе персональну відповідальність за притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності. Аналогічною особою є й відповідач, яким було винесено оскаржувану постанову. Позивач у встановленому законом порядку посвідчення водія не отримував. Дана обставина визнається самим позивачем та підтверджується повідомленням Ковельського ЦНП № 5/622 від 20.02.2014 року. Той факт, що позивач керував автомобілем "Івеко", держномер [NUMBER], 29 січня 2014 року в м. Ковелі по вул. П.Могили підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є старшим інспектором ВДАІ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області. Зокрема свідок показав, що в той час, коли він під'їхав на службовому автомобілі до автомобіля позивача, то помітив, що за кермом сидів позивач, а поряд на пасажирському сидінні сиділа його дружина. Потім вони обоє пересіли на заднє пасажирське сидіння автомобіля. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Зокрема, як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, в ході патрулювання працівників ДАІ на службовому автомобілі проводився відеозапис на автореєстратор, встановлений в цьому автомобілі. В ході судового розгляду справи було оглянуто компакт-диск з відеозаписом подій 29 січня 2014 року та переглянуто наявний на цьому диску відеозапис. З даного відеозапису вбачається, що при під'їзді службового автомобіля ДАІ до автомобіля позивача, особа чоловічої статури пересіла з місця водія на заднє сидіння автомобіля, після чого за ним же з переднього пасажирського місця послідувала особа жіночої статури. Таким чином показання свідка [PERSON] об'єктивно підтверджуються даним відеозаписом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач не керував даним автомобілем в зазначені вище дату та час. Цим автомобілем керувала [PERSON] Суд не приймає до уваги показання цих свідків та відхиляє їх, оскільки ці показання мають суттєві розбіжності, які не були усунуті в ході розгляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються зазначеними вище доказами. Так, вказані свідки путались в своїх показах щодо розміщення позивача та свідка [PERSON] в автомобілі під час його руху, в подіях, які відбувались після приїзду працівників ДАІ, зокрема щодо пред'явлення документів, тощо. В судовому засіданні позивач підтвердив, що відносно нього було складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, який знаходиться на розгляді Ковельського міськрайонного суду. Таким чином доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом в зазначені в постанові дату та час, суд визнає голослівними з мотивів, наведених вище, такими, що повністю спростовуються дослідженими доказами, та розцінює їх як спробу позивача уникнути від адміністративної відповідальності за більш суворе правопорушення, а тому відхиляє їх. З огляду на викладене вище, суд прийшов до переконливого висновку, що доказів, які б ставили під сумнів правомірність дій відповідача, позивачем не надано, а тому суд визнає, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, в спосіб передбачений для нього законом та з дотримання процедури прийняття рішення, що тягне за собою відмову в задоволенні даного позову.

Результат розгляду: denied