Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція ДАБК у Львівській області) про визнання протиправними дій відповідача в частині винесення припису №20/11-ф від 06.11.2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил та про скасування цього припису. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що оскаржений припис, на його думку, прийнято без врахування всіх істотних обставин, які мають значення для його прийняття. Зокрема позивач наголошує на таму, що вимога про знесення самочинної добудови і прибудови до належного йому житлового будинку є неправомірною, оскільки таку добудову здійснено на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності, а порушення, які при цьому було допущено, та їх наслідки, як вважає позивач, не настільки значущі, щоб для їх усунення зносити добудову. У додаткових письмових поясненнях до позовної заяви позивач зазначив також про те, що доводи відповідача про те, що будівництво здійснено в межах водогону, а також поза межами червоних ліній, є недоведеними та документально не підтвердженими, а в акті про право власності на землю відсутні будь-які вказівки щодо наявності обмежень на забудову його земельної ділянки; контролюючий орган не пропонував йому здійснити перебудову з урахуванням тих чи інших обставин. У зв'язку з цим позивач просить скасувати припис Інспекція ДАБК у Львівській області як протиправний. Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, наданих в судовому засіданні 20.02.2014 року. Зокрема зазначив про те, що оскаржений припис прийнято за наслідками позапланової перевірки [PERSON] на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За наслідками цієї перевірки було встановлено, що [PERSON] на належній йому земельній ділянці на [ADDRESS] провів реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку без проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. ст. 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», а також без права на проведення будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідач вважає, що оскаржений припис прийнято в межах повноважень, в спосіб, які передбачено чинним законодавством, тому підстав для його скасування немає. Представник відповідача в судовому засіданні таку позицію підтримує, просить позов задовольнити. Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідив долучені до матеріалів справи докази та встановив наступні обставини справи: 06 листопада 2013 року Інспекція ДАБК у Львівській області провела позапланову перевірку на предмет дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил при реконструкції житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення на [ADDRESS]. За наслідками цієї перевірки складено акт №20/22-ф від 06.11.2013 року, відповідно до якого в результаті перевірки встановлено що гр. [PERSON] на земельній ділянці (витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2013р. № 2258993) на [ADDRESS] в межах червоних ліній автодороги М-02 Львів-Тернопіль в охоронній зоні Львівського водогону діаметром 1.2 м., проводить реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями громадського призначення (II категорії складності згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 18.09.2013р.) без проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.ст. 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», та без права на проведення будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 3.32, п.8.11 ДБН360-92. За наслідками перевірки Інспекція ДАБК у Львівській області видала припис №20/11-ф від 06.11.2013 року, яким зобов'язала [PERSON] у 60-денний термін з дня отримання цього припису знести самовільні прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку на [ADDRESS] до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013 року, виданого Золочівським МБТІ. Крім акта перевірки та припису про усунення порушень законодавства Інспекція ДАБК у Львівській області також оформила протокол №20/11-ф від 06.11.2013 року про адміністративне правопорушення. На підставі цього протоколу прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №16/384-ф від 18.11.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн. Зазначений протокол [PERSON] також оскаржив в порядку адміністративного судочинства, проте постановою від 29.01.2014 року, яка набрала законної сили, Франківський районний суд м. Львова відмовив у задоволенні позовних вимог. Тому накладений на нього штраф в сумі 6800 грн. згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення №16/384-ф від 18.11.2013 року він сплатив, на підтвердження чого надав квитанцію про оплату. Щодо припису №20/11-ф від 06.11.2013 року, яким [PERSON] зобов'язано знести здійснену добудову до належного йому будинку, то позивач вважає, що такий припис є неправомірним, не відповідає критерію розумності, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду. При вирішенні даного спору суд взяв до уваги наступні положення законодавства: правовий порядок в Україні, відповідно до статті 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регулює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року (далі - Закон № 3038), відповідно до статті 34 якого отримання замовником дозволу на виконання будівельних робіт, як підстави виникнення права на їх виконання, передбачено лише у випадку будівництва об'єктів, віднесених до IV і V категорій складності. Виконання будівельних робіт щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, відповідно до підп. 1 ч. 1 статті 24 Закону № 3038, дозволено після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю. Будівельний паспорт, відповідно до статті 27 Закону № 3038, визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Відповідно до частини 4 статті 41 Закону № 3038 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають, зокрема, право: складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до пункту 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабміну України від 23.05.2011 року № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок. Відповідно до пунктів 16 та 17 цього Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). Згідно з пунктом 20 Порядку протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України. При прийнятті рішення суд виходить з наступних мотивів: Підставою для винесення оскарженого припису стало те, що: 1) [PERSON] здійснив реконструкцію житлового будинку без затвердженої проектної документації, а також без права на виконання будівельних робіт; 2) реконструкцію проведено в межах червоних ліній автодороги Львів-Тернопіль та в межах охоронної зони Львівського водогону діаметром 1,2 м - тобто відповідач стверджує про порушення обмежень у забудові земельної ділянки. Житловий будинок, реконструкцію якого здійснив [PERSON], а також земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], на якій здійснено добудову до цього будинку, належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2013 року з відомостями щодо двох названих об'єктів нерухомого майна. Суд встановив, що житловий будинок загальною площею 37,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] [PERSON] набув на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.04.2013 року (а.с. 61-62). Зазначений договір позивач уклав з покупцями [PERSON] та [PERSON], яким зазначений вище будинок належав також на праві приватної власності в рівних частинах, про що було зазначено в технічному паспорті на цей будинок (а.с. 73). Однин із продавців будинку [PERSON] в своїй письмовій заяві від 17.01.2014 року, якає є нотаріально завіреною (а.с. 92), зазначив: «[ADDRESS] та земельна ділянка, на якій згаданий будинок були придбані моїм батьком [PERSON] у 1995 році. Після смерті мого батька у 2009 році згадане нерухоме майно було мною успадковане, про що видано свідоцтво про право на спадщину. Стверджую, що при купівлі згаданого нерухомого майна моїм батьком та при успадкуванні мною будинку та земельної ділянки ні батько, ні я не були попереджені, що по цій земельній ділянці проходять червоні лінії і існують якісь заборони на проведення будівництва. Відповідно мною при розпорядженні будинком та земельною ділянкою у 2013 році про це не було повідомлено теперішнього власника [PERSON]». Також позивач надав довідку Золочівської МБТІ від 10.01.2014 року про те, що згідно з інвентаризаційними матеріалами житловий будинок на [ADDRESS] побудований в 1936 році (а.с. 93). Земельну ділянку площею 0,096 га позивач також набув на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2013 року, укладеного із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 64-65). Такий договір також є нотаріально посвідченим і відомості про право власності на цю земельну ділянку включено до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в якому цільовим призначенням цієї земельної ділянки зазначено: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Жодних відомостей про наявність обмежень у використанні цієї земельної ділянки, зокрема про проходження там червоних ліній чи перебування в межах охоронної зони, ані в Державному реєстрі, ані в договорі від 10.04.2013 року не обумовлено. Не було таких відомостей і в акті про право власності на земельну ділянку, оформленому на попередніх її власників (а.с. 99-100). Отже, [PERSON] провів реконструкцію власного будинку і добудову до нього здійснив на власній земельній ділянці. Житловий будинок з вбудованими-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] після його реконструкції був об'єктом технічного обстеження, яке проводив експерт з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії [NUMBER], виданий Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 31.07.2012р.) на замовлення [PERSON] Результати цього обстеження оформлено звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 18.09.2013 року, у висновках якого зазначено: «за результатами проведення технічного обстеження об'єктів: індивідуального (садибного) житлового будинку під літ. «А» загальною площею - 288,30 м кв., в т.ч. загальною площею житлових квартир - 30,50 м кв, із яких житлова площа - 18,20 м кв.; допоміжна площа - 12,30 м кв., приміщень громадського харчування (кафе) загальною площею - 84,0 м кв.; із яких основна площа - 44,70 м кв., і допоміжна площа - 39,30 м кв.; магазину загальною і основною площею - 115,90 м кв., приміщень загального користування (сходів) площею - 15,50 м кв., септика під літ. «І» площею - 1,0 м кв., що заходяться за адресою: [ADDRESS], замовник [PERSON] - встановлено їх відповідність вимогам надійності будівель і споруд та можливості безпечної їх експлуатації» (а.с. 72). У тому ж звіті зазначено про те, що названий об'єкт нерухомості належить до ІІ категорії складності (згідно з ДБН А.2.2.3-2012) (а.с. 69). Відповідач як в акті перевірки від 06.11.2013 року, так і в оскарженому приписі зазначив про наявність звіту про результати технічного обстеження від 18.09.2013 року, в т.ч. про категорію складності об'єкта будівництва. В силу вимог Закону № 3038, норми якого наведено вище, виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, які належать до ІІ категорії складності, не передбачає обов'язку забудовника виготовляти проект будівництва та оформляти в інспекції ДАБК дозвіл на початок будівельних робіт для будівництва об'єкта такого типу. Разом з тим Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» зобов'язує замовника будівництва надіслати Інспекції ДАБК повідомлення про початок будівельних робіт, чого [PERSON] дійсно не зробив і він цього не заперечує. Стосовно обраного Інспекцією ДАБК у Львівській області заходу для усунення вчиненого [PERSON] порушення законодавства суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до наведених вище норм статті 41 Закону № 3038 Інспекція ДАБК наділена правом виносити обов'язкові до виконання приписи з вимогою або про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. З наведених вище положень можна зробити висновок, що знесення самочинного будівництва є крайнім, радикальним заходом стосовно порушника і застосовується у випадку: 1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил та при умові, що особа, яка здійснила таке будівництво відмовляється провести перебудову. Окрім відсутності дозволу про виконання будівельних робіт відповідач також стверджує про те, що добудову до свого будинку позивач здійснив в межах червоних ліній автодороги «Львів-Тернопіль» та в межах охоронної зони водогону. На підтвердження цього представник відповідача надав суду схему (а.с. 66), проте на запитання суд не зміг пояснити що це за схема, тобто що на ній відображено, де на цій схемі червоні лінії, де межі охоронної зони водогону, про порушення яких зазначено в оскарженому приписі, де на цій схемі позначено будинок [PERSON] і межі його земельної ділянки. Представник відповідача не пояснив суду, який чином ця схема може свідчити про наявність обмежень у використанні земельної ділянки, яка належить [PERSON], а також про порушення ним цих обмежень. Червоними лініями, відповідно п. 14 ст. 1 Закону №3038, є визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Згідно з довідкою відділу містобудування та архітектури Золочівської районної державної адміністрації від 11.01.2014 року за № 1 червоні лінії міста Золочева нанесено відповідно до генерального плану міста Золочева, розробленого Львівським філіалом Державного інституту проектування міст «Дніпроміст» у 1989 році. Суд бере до уваги ту обставину, що будинок, який придбав позивач, збудовано ще в 1936 році і жодних обмежень у користуванні цим будинком, а також земельною ділянкою встановлено не було. Цей факт підтверджується, зокрема, державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯН №479209, виданого [PERSON] (попередньому власнику земельної ділянки), в якому відсутні відомості про наявність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки або їх частин. Відтак, як попереднім власникам, так і [PERSON] не було і не могло бути відомо про наявність обмежень у використанні земельної ділянки, на якій споруджено будинок. Разом з тим, суду так і не було надано належних доказів, які б свідчили про наявність таких обмежень, зокрема відповідач не надав містобудівної документації міста з визначеними в ній червоними лініями, а також з визначеними межами охоронної зони Львівського водогону. Відтак, відповідач не довів свого твердження про те, що добудова, яку здійснив позивач до власного будинку, виходить за ці межі, не відповідає містобудівній документації чи суперечить суспільним інтересам громади міста. Відтак, доводи відповідача в цій частині суд вважає необґрунтованими. За наведених вище обставин справи, застосування до [PERSON] такого виняткового заходу для усунення виявлених порушень містобудівного законодавства як знесення добудови і приведення будівлі до попереднього стану, на думку суду, є невиправданим. Відповідач такої необхідності також не довів. При наявності обмежень у використанні земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності, при умові що такі підтверджено належними та допустимими доказами, адекватним способом реагування в такій ситуації міг бути припис про перебудову об'єкта нерухомості з урахуванням таких обмежень. Відповідач визнає, що не пропонував позивачу здійснити перебудову об'єкта будівництва. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Зважаючи на наведене вище суд прийшов до висновку, що припис відповідача №20/11-ф від 06.11.2013 року з вимогою знести прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку на [ADDRESS] до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013 року не відповідає характеру вчиненого правопорушення і не узгоджується з критеріями розсудливості та пропорційності, тому його слід скасувати як протиправний. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині винесення припису №20/11-ф від 06.11.2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил, то позивач не обґрунтував суду, в чому суть і протиправність саме таких дій і чим такий спосіб захисту його прав відрізняється від його вимог скасувати припис як протиправний. Більше того, винесення приписів належить до компетенції територіальних органів інспекції Держархбудконтролю. З огляду на те, що правові наслідки для позивача породжує саме припис №20/11-ф від 06.11.2013 року, а не дії відповідача щодо його винесення, то суд відмовляє в задоволенні позову цій частині позовних вимог. Стосовно судових витрат, то відповідно до статті 94 КАС України такі відшкодовуються позивачу за рахунок державного бюджету.

Результат розгляду: partial