Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з наведеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що в період з 01.08.1990 року по 30.03.2012 року він працював в Житлово-експлуатаційній організації № 2 м. Івано-Франківська, однак відповідач відмовляється враховувати вказаний стаж роботи позивача у загальний страховий стаж для обчислення пенсії за віком, оскільки ЖЕО № 2 не сплачувало єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. ЖЕО № 2 являється боржником до бюджету Пенсійного фонду України, як по страхових внесках (з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року) так і по єдиному соціальному внеску (з 01.10.2011 року по 31.03.2012 року). Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки той факт, що із його заробітної плати страхові внески не потрапили до ПФУ, не повинен впливати та відображатись на його законних правах та інтересах, та не порушувати його право на належне пенсійне забезпечення і є виною роботодавця - ЖЕО №2, а не позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у листі від 09.12.2013 року, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу захисту порушеного права особи на пенсію. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пунктом 1 частини 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Як вбачається із копії трудової книжки позивача (а.с.8-9), [PERSON] працював у ЖЕО № 2 з 01.08.1990 року по 30.03.2012 року. 25 листопада 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування йому до страхового стажу термін роботи у ЖЕО № 2 м. Івано-Франківська за періоди з квітня 2010 року по грудень 2010 року та з жовтня 2011 року по березень 2012 року (а.с.16). Відповідач відмовив позивачу у такому зарахуванні, оскільки ЖЕО № 2 являється боржником до бюджету ПФУ по страхових внесках (з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року) так і по єдиному соціальному внеску (з 01.10.2011 року по 31.03.2012 року) (а.с.17). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Позивач перебував на обліку як застрахована особа, що підтверджується витягами із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості застрахованої особи [PERSON] за 2007-2012 роки (а.с.10-11). З витягів вбачається, що позивач в періоди з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2012 року працював у ЖЕО № 2 та отримував відповідну заробітну плату з якої роботодавцем відраховувались страхові внески відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, як вбачається із листів відповідача та прокуратури Івано-Франківської області, зазначені відрахування не були сплачені до ПФУ у зв'язку із неплатоспроможністю ЖЕО № 2 та розпочатою 23.10.2012 року ліквідаційною процедурою. Однак, той факт, що із заробітної плати позивача страхові внески не потрапили до ПФУ, не повинен впливати та відображатись на законних правах та інтересах позивача, та не порушувати його право на належне пенсійне забезпечення і є виною роботодавця - ЖЕО №2, а не позивача. Крім того, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В трудовій книжці позивача належним чином зроблено запис про те, що 01.08.1990 року позивача було прийнято на роботу в ЖЕО № 2, а 30.03.2012 року звільнено у зв'язку із реорганізацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Трудова книжка позивача є належним та допустимим доказом, який підтверджує стаж роботи позивача. Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За таких обставин суд вважає, що відповідач при вирішенні спірного питання не врахував ряд обставин, які в сукупності підтверджують право позивача на включення до його страхового стажу термін роботи у Житлово-експлуатаційній організації № 2 м. Івано-Франківська за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2012 року, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відтак, задоволення позовної вимоги про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зарахувати [PERSON] до страхового стажу термін роботи у Житлово-експлуатаційній організації № 2 м. Івано-Франківська за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2012 року є достатнім і належним способом захисту порушених прав Позивача в сфері публічно-правових відносин з Відповідачем. Тому, в задоволенні позовної вимог про визнання неправомірними дій Відповідача слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 46 ч. 1, 19 ч.1 Конституції України, ст. ст. 1 ч.1, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 1, 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 1 Постанови КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», ст. ст. 6-12, 70 КАС України,

Результат розгляду: partial