Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дії Білоцерківської ОДПІ щодо накладення податкової застави на майно; визнання незаконними дії ВДВС Білоцерківського МУЮ щодо накладення арешту на майно; зобов'язання Білоцерківську ОДПІ зняти податкову заставу з майна; зобов'язання ВДВС Білоцерківського МУЮ звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження щодо майна. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.13р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження на транспортний засіб попереднім заставодержателем - АТ «УкрСиббанк» зберігає свою юридичну силу, як обтяження з вищим пріоритетом та переважним правом обтяжувача на звернення стягнення на заставне майно, незважаючи на зміну 02.07.12р. обтяжувача (позивача у справі), що випливає із ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Апелянт вказує на те, що за таких обставин, публічні обтяження, вчинені податковим органом та ВДВС перешкоджають позивачу скористатись своїм переважним правом заставодержателя для задоволення своїх вимог за рахунок продажу заставного майна - автомобіля належного боржнику. Враховуючи, що у судове засідання учасники процесу не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, докази чого в матеріалах справи, розгляд апеляційної скарги було проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.07р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11154537000, за умовами якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит у сумі 187 850 грн. з цільовим призначенням - на транспортний засіб (автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2007 року випуску, колір чорний, шасі [NUMBER] , двигун 2400, державний номер [NUMBER]). Відповідно до п.2.1. цього Договору, у забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором вказаний транспортний засіб Банк прийняв у заставу, про що 06.06.07р. внесено відповідний запис № 1 за реєстраційним № 5086231 до Державного реєстру обтяження рухомого майна обтяжень рухомого майна. 20.04.12р. року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем - TOB «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/12, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 11154537000 від 01.06.2007 року, тобто TOB «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора за вимогами до [PERSON], в тому числі і права звернення стягнення на заставне майно, у зв'язку з чим 02.07.12р. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про заміну обтяжувача та додано обтяжувача TOB «Кредекс Фінанс», про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 40826350 від 31.05.2013р., виданий ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.21-23). З вказаного витягу вбачається (запис 3), що 11.12.2009 року (тобто після вчинення первісного обтяження Банком, що мало місце 06.06.07р.) реєстратором зареєстровано публічне обтяження № 9338345 - податкову заставу на активи платника податків ([PERSON], код [NUMBER]), у двократному розмірі суми податкового боргу за заявою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції у Київській області на підставі абз. 3 п.п.8.2.1. п.8.2 ст. 8 Закону №2181. Звернення стягнення у даному записі не зареєстровано, отже, транспортний засіб боржника, серед інших його активів, рахується обтяженим. Окрім того, згідно запису 4 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявою Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 4879В25/03-27, 23.02.10р. було внесено запис про заборону відчуження всього майна боржника [PERSON]. З покликанням на те, що позивач є кредитором боржника [PERSON] та заставодержателем автомобіля за договором № 11154537000 від 01.06.2007 року, що випливає з договору факторингу № 05/12 від 20.04.12р., а також на те, що право застави належним чином зареєстроване у реєстрі обтяжень рухомого майна заставодержателем - Банком, якого у подальшому змінено на нового обтяжувача - позивача, тобто право застави Банку фактично не припинялось, останній вважає, що усі подальші публічні обтяження щодо предмета застави, що мали місце і значаться у реєстрі обтяжень порушують його право на звернення стягнення на предмет застави. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено можливість застосування одночасно декількох обтяжень, при цьому право першого кредитора гарантовані встановленим законодавством принципом пріоритету зареєстрованих обтяжень у порядку черговості, а відтак відсутні порушення прав та інтересів позивача. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту порушення прав позивача, виходячи з наступного. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року N 1255-IV (надалі - Закон N 1255-IV ). Відповідно до ст.3 Закону N 1255-IV, обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Статтею 11 цього Закону передбачено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону N 1255-IV, реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.12 Закону № 1255-IV). Відповідно до п. 2 ч.1 ст.13 Закону № 1255-IV, зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються: заміни обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав. Обтяжувач зобов'язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни. В силу частин 1,2 ст.14 Закону № 1255-IV, пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст.18 Закону України «Про заставу» від 2 жовтня 1992 року N 2654-XII , якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Отже, з наведених правових норм випливає, що зміни у відомостях про зареєстроване обтяження не є новим обтяженням в розумінні Закону, а відтак позивач, за встановлених судом обставини та вимог Закону, має вищий пріоритет щодо предмета застави (автомобіля) та щодо публічних обтяжень цього саме майна, зареєстрованих 11.12.2009 року Білоцерківською ОДПІ та 23.02.2010 року - міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції . Закон визначає, що за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що на заставлене майно - автомобіль поширюється право публічної застави інших заставодержателів, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не порушують прав позивача, адже за умовами кредитного договору (п.8.2.) звернення стягнення на заставне майно можливе і шляхом застосування позасудових засобів звернення, реалізація яких неможлива у разі коли майно обтяжене. Окрім того, відповідно п.п. «а» п. 7.3.1. ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року N 2181-III (чинного на виникнення спірних правовідносин та реєстрації публічного обтяження), не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам, якщо така застава була належним чином зареєстрована у державних реєстрах застав рухомого або нерухомого майна відповідно до закону, до моменту виникнення права податкової застави. Аналогічні приписи містить п.87.3 ст.87 Податкового кодексу України. Слід зазначити, що у справі з аналогічних правовідносини Вищий адміністративний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо порушення прав прав позивача (ухвала ВАСУ від 27.05.2013р. у справі № К/9991/58859/12). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2012 року N 868), як проведення державної реєстрації прав так і припинення обтяження нерухомого майна здійснюється органом державної реєстрації за заявою заявника, тобто особи, яка ініціювала прийняття рішення про обтяження, з дотриманням вимог, передбачених цим Порядком. З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо припинення реєстрації обтяжень вказаного автомобіля. Як встановлено колегію суддів, ухвалою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.10р. скасовано наказ №2н-206/2009 від 12.09.09р., на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно [PERSON] та зареєстровано у Державному реєстру обтяжень рухомого майна заборону відчуження всього майна боржника [PERSON]. (запис 4) . У зв'язку з вказаною обставиною, 20.06.12р. державним виконавцем було винесено постанову ВП№17556859 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №2н-206 виданого 28.08.09р. Шахтарським міськрайонним судом Донецької області. Разом з тим, державним виконавцем не вжито заходів щодо зняття арешту на майно боржника накладеного у межах відкритого виконавчого провадження. Так, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, даною нормою передбачений обов'язок державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження вжити заходів щодо зняття арешту на майно боржника накладеного у межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих документів. За наведених обставин та правових норм, колегія суддів дійшла висновку про доведеність порушених прав позивача, а відтак необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо припинення реєстрації обтяжень на вказаний автомобіль. В решті - щодо визнання протиправними дій відповідачів в частині застосування права податкової застави та накладення арешту на майно боржника (автомобіль) - вимоги позивача безпідставні та задоволенню не підлягають, з огляду на те, що позивачем не доведено, що відповідачі безпідставно ініціювали державну реєстрацію обтяжень на майно боржника. Відповідно до частин 1, 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясовуння обставини, що мають значення справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на викладене, колегія суду дійшла висновку про скасування постанови та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial