Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. На підставі статті 20, пункту 78.1.7. статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у м. Сімферополь від 28.02.2013 №1036 була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ «СВ-Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012. За результатами перевірки складений акт від 14.03.2013 №1626/22.1/31469850, в якому зафіксоване порушення ТОВ «СВ-Плюс» пунктів 185.1, 187.1., 188.1, 198.6, 201.10, 201.15 розділу У Податкового кодексу України у результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у серпні 2012 року в сумі 729738,00 грн. На підставі акту, 04.04.2013 ДПІ у м. Сімферополь винесено податкове повідомлення-рішення №00020022201 про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 729738,00 грн. Не погодившись з визначенням грошового зобов'язання, позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 04.04.2013 в апеляційному порядку до Головного управління Міндоходів в АР Крим та до Міністерства доходів і зборів України. Проте скарга була залишена без задоволення, податкове повідомлення-рішення залишено без зміни. Судом встановлено, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 ТОВ «СВ-Плюс» задекларувало 695163,00 грн. податкового зобов'язання з ПДВ. Так, згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу під об'єкт оподаткування ПДВ підпадають операції платників цього податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари (основні засоби), що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Операції з постачання основних засобів, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнені від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються ПДВ за ставкою 20 %, яка є основною. Окремо за статтею 153, пункт 153.6 Податкового кодексу України визначено, що при відчуженні майна, заставленого з метою забезпечення повної суми боргової вимоги, витрати та доходи заставодавця та заставоутримувача визначаються в такому порядку: відчуження об'єкта застави для заставодавця прирівнюється до продажу такого об'єкта у податковий період такого відчуження; якщо згідно з умовами договору або закону об'єкт застави відчужується у власність заставоутримувача в рахунок погашення боргових зобов'язань, таке відчуження прирівнюється до купівлі заставоутримувачем такого об'єкта застави в податковий період такого відчуження; якщо кредитор у подальшому продає об'єкт застави іншим особам, його доходи або збитки визнаються в загальному порядку; ціна продажу/купівлі при цьому визначається за правилами, встановленими відповідними законами, які регулюють відносини застави (іпотеки). Якщо згідно з умовами договору або згідно із законом об'єкт застави з метою погашення боргових зобов'язань підлягає продажу на аукціоні (публічних торгах), то доходи й витрати заставоутримувача визначаються у порядку, встановленому підпунктом 159.3.4 пункту 159.3 статті 159 цього Кодексу, та відповідними законами, які регулюють відносини застави (іпотеки). Порядок надання та погашення боргових зобов'язань, забезпечених заставою, встановлюється відповідним законом. Судом встановлено, що під час перевірки податковим органом були використані постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.02.2013 по справі №5002-2/3428-2012 та протокол проведення аукціону від 22.06.2012 №24/930/12/з-01. Як зазначено в акті від 04.04.2013 за рішенням Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.02.2013 по справі №5002-2/3428-2012 з ТОВ «СВ-Плюс» стягнуто на користь Ютілія Ліматед заборгованість в розмірі 4360000,00 грн., шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 25.12.2008 №126213/з2, що був укладений між відкритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (застовоодержувач) та ТОВ «СВ-Плюс» (заставодавець), а саме: На лінію по розливу та пакуванню горілки в скляні шляшки номінальною виробничою потужністю 13000 плішок/година, інвентарний №10407107, що належить заставодавцеві на праві власності, що підтверджується договором від 10.09.2008 №1009, укладеним між ТОВ «СВ-Плюс» та ТОВ «СВ-Інвест» шляхом продажу предмета застави на аукціоні (публічних торгах) з початковою ціною, що визначається незалежним експертом. З протоколу проведення аукціону від 22.06.2012 №24/930/12/з-01 вбачається, що лінія розливу та пакування горілки в скляні пляшки номінальною виробничою потужністю 13000 пляшок/година була придбана ТОВ «Імпайр». Право власності ТОВ «Імпайр» на лінію розливу та пакування горілки в скляні плішки було посвідчено 09.08.2012 приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1703. В порушення вимог Податкового кодексу України ТОВ «СВ-Плюс» не задекларувало податкове зобов'язання з постачання товарів за серпень 2012 року у сумі 4360000,00 грн., у тому числі ПДВ 726666,67 грн. Сторонами не заперечується факт проведення аукціону з продажу предмета застави 22.06.2012. Відповідно до пункту 4.8. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мінюсту України від 15.07.1999 №42/5 під час аукціону ведеться протокол, до якого заносяться такі дані: номер лота, назва лота, стартова ціна та продажна ціна майна; сума сплаченого гарантійного внеску; пропозиції покупців і відомості про покупця, який запропонував у ході аукціону найвищу ціну (переможець аукціону), розмір винагороди спеціалізованої організації, яку покупець повинен додатково сплатити, та реквізити рахунку спеціалізованої організації для її сплати. З протоколу проведення аукціону від 22.06.2012 встановлено, що лінія по розливу та пакуванню горілки в скляні пляшки була продана переможцю аукціону ТОВ «Імпайр» за 2076100,00 грн. без ПДВ. Тобто об'єкт був придбаний за ціною, нижчою, ніж розмір заборгованості ТОВ «СВ-Плюс» перед Ютілія Лімітед. Відповідно до статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). Таким чином податковим органом під час проведення перевірки безпідставно було встановлено заниження податкового зобов'язання виходячи із суми заборгованості ТОВ «СВ-Плюс» на підставі рішення господарського суду, замість визначення цього розміру виходячи з ціни продажу об'єкта на аукціоні. Разом з тим суд зазначає, що нормами абзацу другого пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу передбачено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами: первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності, іншими документами, пов'язаними з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Проте дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №25333787 судом не встановлена наявність доказів про отримання протоколу аукціону від 22.06.2012 №24/930/12/з-01 ТОВ «СВ-Плюс», яке заперечує факт такого отримання. Згідно пункту 4.9. Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку за придбане майно, на підставі протоколу державний виконавець складає акт про проведений аукціон і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. 09.08.2012 в.о. начальника ВПВР УДВС затверджений акт державного виконавця про реалізацію предмета застави. Докази отримання вказаного акту ТОВ «СВ-Плюс» в матеріалах виконавчого провадження ВП №25333787 відсутні. Про наявність вказаних документів ТОВ «СВ-Плюс» був обізнаний лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у березні 2013 року. На підставі наведеного суд робить висновок, що станом на серпень 2012 року в ТОВ «СВ-Плюс» були відсутні первинні документи на підставі яких платник податків повинен сформувати та задекларувати податкові зобов'язання з ПДВ. Також в акті перевірки наведено, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 ТОВ «СВ-Плюс» задекларувало податковий кредит у сумі 55340,00 грн. Податкова вважає, що сформований податковий кредит за серпень 2012 року у сумі 3071,00 грн. не підтверджений податковими накладними, що є порушенням статті 198 Податкового кодексу України. Судом встановлено, що задекларована сума податкового кредиту за серпень 2012 року сформована позивачем на підставі податкових накладних, що були включені до реєстру отриманих податкових накладних - додаток 5 до декларації, а саме. Податкові накладні від 08.08.2012 від ПАТ «Крименерго» на суму ПДВ 1500,00 грн., від 23.08.2012 від ПАТ «Крименерго» на суму ПДВ 1500,00 грн., від 31.08.2012 від КРП ВП ВКГ м. Сімферополь на суму ПДВ 72,93 грн., від ТОВ «КВК» на суму ПДВ 66,67 грн., від ТОВ «КВК» на суму ПДВ 10,00 грн., від фірми «Тес» на суму ПДВ 833,33 грн., від Кримської філії ПАТ «Укртелеком» на суму 248,36 грн., від ПАТ «МТС України» на суму 248,36 грн. Засвідчені копії податкових накладних долучені до матеріалів справи. Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання. На підставі наведеного суд робить висновок про недоведеність відповідачем правомірності визначення ТОВ «СВ-Плюс» грошового зобов'язання з ПДВ у податковому повідомленні-рішенні від 04.04.2013 №00020022201, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Згідно із статтею 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, таким чином, судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача у сумі 22594,00 грн. Під час судового засідання, яке відбулось 18.02.2014 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанову складено 24.02.2014.

Результат розгляду: granted