Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

10.02.2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) з адміністративним позовом до відповідача - Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницької області (далі - Хмільницька ОДПІ). У позовній заяві позивач просить визнати нечинним та скасувати рішення Хмільницької ОДПІ № 00000842100 від 17.01.2014 року про застосування фінансових санкцій у сумі 6800,00 грн. Позивач зазначає, що 17.01.2014 року Хмільницькою ОДПІ було прийнято рішення № 00000842100 про застосування фінансових санкцій за порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.97р. (далі - Закон № 481/95-ВР) у розмірі 6800 грн, за порушення п. 2 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР за продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років (неповнолітнім). Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став протокол про адміністративне правопорушення ВІ І 23 № 2200 від 06.09.2013 року оформлений відносно продавця магазину "[INFO]" [PERSON] за ч. 2 ст.156 КУпАП. При цьому, наголосив, що за результатами розгляду складеного протоколу про адміністративне порушення, 20.09.2013 року комісією Уланівської сільської ради Хмільницького району було вирішено звільнити [PERSON] від адміністративної відповідальності із врахуванням недостатності доказів вчинення нею правопорушення. Крім цього, позивач вказує, що рішення про застосування податковим органом до нього штрафних санкцій повинно бути викладено у формі податкового повідомлення - рішення. У зв'язку із вказаним вважає, що рішення № 00000842100 від 17.01.2014 року про застосування фінансових санкцій у сумі 6800,00 грн прийняте без належних правових підстав, оскільки відсутній склад порушення та останнє прийнято всупереч нормам діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню. Відповідач заперечив проти адміністративного позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій прийнято на підставі матеріалів перевірки Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області, якими встановлено факт продажу неповнолітнім особам пива в магазині "[INFO]", який належить [PERSON], в супереч ч. 1 ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до ст. 17 вищевказаного Закону. У судовому засіданні 17.03.2014 року судом допитано свідка [PERSON] - спеціаліста служби у справах дітей Хмільницької РДА, який пояснив, що 06.09.2013 року неподалік від магазину "[INFO]" разом із співробітниками Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області було виявлено неповнолітніх, які вживали алгокогольні напої, а саме пиво "Berr-mix". Свідок вказав, що самого факту реалізації алкогольних напоїв неповнолітніх продавцями магазину "[INFO]" не встановлено. Однак, на запитання працівників правоохоронних органів де були придбані алгокольні напої, неповнолітні вказали на магазин "[INFO]". При цьому свідок зазначив, що ніяого психологічного тиску на неповнолітніх не здійснювалось. Також, 17.03.2014 року в якості свідка судом допитано [PERSON], яка працює продавцем магазину "[INFO]", що належить позивачу. Свідок пояснила, що 06.09.2013 року перебувала на зміні у магазині "[INFO]", однак алкогольні напої неповнолітнім особам не продавала. Крім того зазначила, що в магазині "[INFO]" працює інша продавчиня, проте заперечила факт продажу алкогольних напоїв неповнолітнім також і нею. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази в адміністративній справі, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] зареєстрований Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 19.01.1998 року як фізична особа - підприємець, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.11). 17.01.2014 року Хмільницькою ОДПІ прийнято рішення № 00000842100 про застосування фінансових санкцій за порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 6800 грн за продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років (неповнолітнім) (а.с.8). Вказане рішення про застосування фінансових санкцій було винесено на підставі матеріалів правоохоронного органу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП. Надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із наступного. Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВP. Статтею 16 Закону № 481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної Законами України. Частиною 1 ст. 15-3 Закону України № 481/95-ВР передбачено, що забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років. 06.09.2013 року співробітниками Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області разом із спеціалістами служби у справах дітей Хімльницької РДА під час проведення профілактичного відпрацювання с. Уланів з метою виявлення фактів продажу алкогольних та тютюнових виробів неповнолітнім та втягнення їх у пияцтво поблизу магазину "[INFO]" було виявлено неповнолітніх осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в яких на столі знаходились 2 металеві банки алкогольного напою "Berr-mix" ємкістю 0,5 літра кожна. Під час спілкування з даними особами встановлено, що близько 18:00 год. в магазині "[INFO]", де здійснює торгівлю підприємець [PERSON], його продавець продала неповнолітнім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 2 банки пива "Berr-mix" за ціною 6 грн. 50 коп. За фактом виявленого порушення 06.09.2013 року на продавця магазину "[INFO]" було складено протокол ВІ І 23 № 2200 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУаАП. Факт вчинення вказаного порушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рапортом лейтенанта міліції Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області, фото копіями які містяться у матеріалах даної адміністративної справи (а.с.29, 33-36,39). Згідно з абзацом 3 статті 15-3 Закону України № 481/95-ВР продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. Отже, зміст зазначеної норми свідчить про те, що продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. За порушення норм Закону України №481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. Також суд зазначає, що Закон №481/95-BP не визначає підстав, за наявності яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності. Водночас, абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону України № 481/95-ВР встановлено, що за порушення вимог статті 15-3 цього Закону застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі - 6800 грн. Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України №481/95-ВР визначається Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України №481/95-ВР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790 (далі - Порядок № 790). Відповідно до пункту 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Отже, оскаржуване позивачем рішення прийнято на підставі матеріалів перевірки Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 06.09.2013 року, які направлені згідно супровідного листа № 9405 від 11.09.2013 року начальникові РУД САТ ДПС України у Вінницькій області та перенаправлено за належністю до Хмільницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області (а.с.27-28). Суд зазначає, що хоча протокол ВІ І 23 № 2200 про адміністративне правопорушення було визнано адміністративною комісією Уланівської сільської ради Хмільницького району недостатньою підставою для адіміністративної відповідальності із врахуванням відсутності доказів вчинення правопорушення [PERSON], однак даним рішенням не спростовано факт продажу алкогольних напоїв неповнолітнім іншим продавцем магазину "[INFO]". Суд додатково відзначає, що кваліфікація поведінки особи як порушення статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не є тотожною складу правопорушення, передбаченого статтею 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому обставиною, яка підлягає доведенню при розгляді даної категорії справи є факт продажу підприємцем алкогольних напоїв або тютюнових виробів неповнолітній особі. З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки об'єктом продажу є заборонений для неповнолітньої особи товар, а саме пиво, яке знаходилось у розпорядженні ФОП [PERSON], то в даному випадку будь-які докази, які супроводжували встановлення даного порушення не спростовують сам факт такого продажу. Також суд звертає увагу на те, що в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, [PERSON], [PERSON] підтвердили факт продажу алкогольних напоїв, а діючим законодавством передбачено застосування фінансових санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн., за продаж алкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років, а тому суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що рішення № 00000842100 від 17.01.2014 року про застосування фінансових санкцій у сумі 6800,00 грн. прийняте без належних правових підстав. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що на неповнолітніх з боку правоохоронних органів здійснювався психологічний тиск, оскільки вказане спростовується письмовими поясненнями, які відбиралися у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] працівниками Хмільницького ВМ УМВС у Вінницькій області при батьках та класному керівнику, що свідчить про необгрунтованість доводів позивача. Окрім цього, факт відстуності тиску на неповнолітніх підтвердив і свідок [PERSON] Щодо процедури прийняття рішення про застосування фінансової санкції, то суд зазначає наступне. 01 січня 2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. Згідно з пп.14.1.265. п. 14.1 ст. 14 ПКУ, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Судом зазначалося, що механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790. Пунктом 6 Порядку № 790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби, правонаступником яких на теперішній час виступають органи доходів і зборів, відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. За приписами п. 8 Порядку № 790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. В той же час, відповідно до ст. 19 Податкового кодексу України однією із функцій органів доходів і зборів є здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. А тому притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності шляхом накладення відповідним рішенням штрафу є одним із способів здійснення контролюючим органом заходів, спрямованих на запобігання порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Підпунктом 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи доходів і зборів уповноважено застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на них. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідачем дотримано процедуру, враховано підстави для прийняття оскаржуваного рішення № 00000842100 від 17.01.2014 року про застосування фінансових санкцій до ФОП [PERSON], розмір яких відповідає п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а тому, відсутні підстави для скасування спірного рішення Хмільницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області. Суд також критично оцінює посилання позивача при обгрунтуванні позовних вимог на наказ Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 985 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30 грудня 2010 року за № 1440/18735, оскільки такий не поширюється на спірні правовідносини, так як втратив чинність на підставі Наказу Мінфіну №1236 від 28.11.2012 р. Оцінюючи подані сторонами докази та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, з'ясувавши докази, наявні в матеріалах справи, доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В силу вимог ст. 94 КАС України підстав для присудження позивачу понесених ним судових витрат у справі немає.

Результат розгляду: granted