Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

20 січня 2014 року Луганським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до начальника Ленінського районного відділу Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, в якому позивач просив суд: визнати протиправними дії начальника Ленінського районного відділу Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області по відмові у розгляді письмового звернення - заяви від 31 серпня 2012 року щодо відсутності обов'язкових реєстраційних жетонів у собак, що належать гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та трьом іншим громадянам; зобов'язати начальника Ленінського районного відділу Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області надати відповідь на письмове звернення - заяву від 31 серпня 2012 року щодо відсутності обов'язкових реєстраційних жетонів у собак, що належать гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та трьом іншим громадянам. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 31 серпня 2012 року він звернувся до начальника Ленінського районного відділу Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з письмовою заявою щодо виконання рішення Луганської міської ради від 21.08.2012 № 27/7 стосовно Правил утримання домашніх тварин у м. Луганську та дотримання цих Правил щодо обов'язкової наявності реєстраційних жетонів у собак, що належать вказаним громадянам. Позивач вказує, що не отримавши будь-якої відповіді на це звернення, а також на повторне звернення від 27.09.2012, 10 грудня 2012 позивач звернувся до начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з проханням зобов'язати начальника Ленінського РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області надати відповідь на звернення від 31.08.2012. У зв'язку з тим, що відповідей на звернення отримано не було, позивач вказує, що 30.01.2013, 16.0.2013, та 18.11.2013 звертався до Міністра внутрішніх справ України щодо зобов'язанні підлеглих йому керівників органів міліції надати відповідь на заяву від 31.08.2012. Позивач зазначає, що 20.12.2013 отримав лист від ГУМВС України в Луганській області від 18.12.2013 № 8/6-В-499, в якому міститься посилання на лист Луганського міського управління ГУМВС України в Луганській області від 28.01.2013 № 38/2-В-2, до якого додано листи начальника Ленінського РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області від 03.10.2012 та від 27.10.2012. Проте, на думку позивача вказані відповіді не мають відношення до звернення позивача від 31.08.2012. Позивач вважає, що таким чином відповідачі фактично відмовили позивачу у розгляді його звернення, чим порушили норми Конституції України та Закону України «Про звернення громадян». Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник першого відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, в яких, серед іншого, визнаючи факти звернення позивача до першого відповідача 31.08.2012. та 27.09.2012, зазначив, що за результатами розгляду цих звернень позивачу направлені відповіді. Представник першого відповідача також вказав, що з тих же підстав позивач звертався до керівництва ГУМВС та МВС неодноразово. За результатами звернень було проведено службову перевірку, зобов'язано Ленінський РВ ЛМУ ГУМВС в Луганській області відпрацювати зазначені у зверненні питання. Про результати проведеної роботи позивачу було надано вичерпну інформацію та обґрунтовану відповідь, зокрема, листом від 25.03.2013 за № 39/В-774. За таких підстав, представник першого відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник другого відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень щодо суті позову не надав. Вислухавши пояснення представників сторін. дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], 31 серпня 2012 року звернувся до першого відповідача - начальника Ленінського районного відділу Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області із заявою про зобов'язання громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також трьох невідомих позивачу громадян зареєструвати належних їм собак у відповідності до Правил утримання домашніх тварин, встановлених рішенням Луганської міської ради від 21.08.2012 № 27/7 (а.с.6). Зміст заяви позивача полягає у посиланнях на умови вказаних Правил, зокрема, щодо необхідності реєстрації домашніх тварин, наявності ветеринарно-санітарного паспорта, отримання реєстраційного посвідчення із зазначенням індивідуального номера собаки та особистого номерного знаку (жетону), що прикріплюється до ошийника собаки, власники собак мають бути членами кінологічного клубу, пройти спеціальне навчання та мати відповідні рекомендації від такої організації. У заяві позивач вказав, що у перелічених осіб така реєстрація собак відсутня. Підстави зобов'язання перелічених осіб здійснити реєстрацію тварин позивач у заяві обґрунтовує нормами п. 9.1 Правил, відповідно до якого контроль за виконанням цих Правил покладено на органи внутрішніх справ. 10.12.2012 позивач звернувся до другого відповідача - начальника ГУМВС України в Луганській області із заявою про зобов'язання першого відповідача надати відповіді на звернення від 31.08.2012 та 27.09.2012, обґрунтовуючи свої вимоги тривалою бездіяльністю першого відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді (а.с. 7). 14.01.2013 позивач повторно звернувся до другого відповідача із заявою аналогічного змісту (а.с.8). Листом ГУМВС України в Луганській області від 18.12.2013 за № 8/6-В-499 позивачу повідомлено про розгляд звернення про ненадання відповідей, про проведення службової перевірки, за результатами якої окремі посадові особи притягнуті до дисциплінарної відповідальності за неналежний розгляд звернень. Також у листі йдеться, що 29.01.2013 позивачу особисто вручено відповідь на звернення за № 38/2-В-24 від 28.01.2012. Крім того, у листі зазначено про надання обґрунтованої інформації листом від 25.03.2012 № 39/В-774 від 25.03.2013. (а.с.12). В силу норм ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядається тим органом, до компетенції якого віднесено вирішення відповідних питань. Правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, Закон України «Про міліцію», інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень;участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень. Обов'язки і права міліції визначено розділом ІІ цього Закону. До основних обов'язків міліції ст. 10 Закону, серед інших, віднесено обов'язки приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; брати участь у правовому вихованні населення. При цьому ст. 11 Закону, яка визначає права міліції, не передбачає права органу внутрішніх справ чи його керівника щодо безпосереднього зобов'язання громадян вчинити ті чи інші дії, як того вимагав позивач у своїй заяві. Разом з цим, вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Як зазначалось, суть заяви позивача від 31.08.2012 полягає у повідомленні органу внутрішніх справ про недотримання певними громадянами Правил утримання домашніх тварин, та вимогах про зобов'язання цих осіб зареєструвати належних їм собак. Заява не містить посилань на порушення прав та інтересів позивача, безпосередньо не стосується діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, об'єднань громадян. Тобто, зміст заяви позивача не є зверненням безпосередньо в розумінні наведених норм ст. 3 Закону України «Про звернення громадян». Суд вважає, що заява позивача фактично є повідомленням про правопорушення, передбачене нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак, має розглядатись відповідними органами за нормами цього Кодексу. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачами надавались позивачу відповіді щодо розгляду повідомлення позивача про порушення громадянами Правил утримання домашніх тварин, зокрема, вищезгаданим листом ГУМВС України в Луганській області від 18.12.2013 за № 8/6-В-499, а також листами № 38/2-В-24 від 28.01.2012 та № 39/5-774 від 25.03.2013 (а.с.42), фактичне отримання яких на час розгляду справи позивачем не заперечувалось. Отже, в судовому засіданні не знайшли підтвердження посилання позивача на порушення відповідачами прав позивача та норм Закону України «Про звернення громадян». Наведені обставини, на думку суду, є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 161 КАС України суд при прийнятті постанови, зокрема, вирішує питання розподілу судових витрат. В силу норм ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Згідно із ст. 106 КАС України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Як вбачається з квитанції, доданої до адміністративного позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 68,82 грн. не на належний розрахунковий рахунок. Відтак, судовий збір в розмірі 68,82 грн. підлягає стягненню з позивача на розрахунковий рахунок: 31213206784006, Код ЄДРПОУ:35079949, Одержувач: УДКСУ у м. Луганську, банк одержувача: ГУДКСУ у Луганській області, код ОКПО37991503, МФО: 804013 код бюджетної класифікації доходів: 22030001, символ: 206, призначення платежу: судовий збір. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted