Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

27 грудня 2013 року Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сільського фермерського господарства "Шанс" про тимчасову заборону (зупинення) діяльності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме використання самовільно зайнятих земельних ділянок. Стверджував, що у відповідності до вимог Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого постановою Верховної Ради України від 29.10.1992 № 2751-ХІІ експлуатація самовільно зайнятих земельних ділянок має бути тимчасово заборонена (зупинена). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити. Судом встановлено, що на підставі наказу від 06.11.2013 № 629/01-03 та направлення від 06.11.2013 №656/01-01-14 позивачем в період з 25.11.2013 по 12.12.2013 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами СФГ "Шнас" за адресою: с. Солошине, Кобеляцького району, Полтавської області. За результатом перевірки складено акт № 656/01-01-14, яким встановлено порушення СФГ "Шанс" вимог ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України, яке полягало у порушені процедури набуття прав на земельні ділянки. 18.12.2013 позивачем винесено припис № 113-09-21, яким відповідача зобов'язано усунути виявлені порушеня. Розглядаючи справу по суті, суд виходить наступного. Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України "Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (надалі - Закон №877-V). Так, ч. 4 ст. 4 Закону №877-V визначено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Як вбачається з матеріалів справи, заявлена позивачем вимога про застосування заходів реагування до відповідача ґрунтується на порушенні останнім вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. В свою чергу, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 №1264-ХІІ (надалі - Закон №1264) врегульовано відносини у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною. Відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 20-2 Закону №1264, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема, належить обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин. Таким органом, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №454/2011 (надалі - Положення №454), є Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України), яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря) (п. 7 Положення №454). При цьому, Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429 затверджено Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі - Положення №429), п. 6.14 якого визначено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право, у тому числі, приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції. Правові основи прийняття рішень про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів (надалі - підприємств) незалежно від форм власності у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища встановлені положеннями Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 29.10.1992 №2751-XII (надалі - Порядок №2751). Пунктом 3 Порядку №2751 передбачено, що рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) та припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища приймають у межах своєї компетенції Кабінет Міністрів України, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві органи державної виконавчої влади, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та його органи на місцях, органи державного санітарно-епідеміологічного нагляду, інші спеціально уповноважені державні органи та органи місцевого самоврядування. Частиною 5 ст. 4 Закону №877-V передбачено, що повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Якщо законом передбачено, що обґрунтованість вжиття органом державного нагляду (контролю) заходів реагування має бути підтверджена судом, орган державного нагляду (контролю) звертається до адміністративного суду з адміністративним позовом не пізніше наступного робочого дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа. Особливості провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності врегульовані статтею 183-6 КАС України. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування на виявлені під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності порушення вимог законодавства у разі, якщо необхідність такого підтвердження передбачена законом здійснюється на підставі адміністративного позову суб'єкта владних повноважень, яким ужито відповідних заходів реагування. При цьому, адміністративний позов подається суб'єктом владних повноважень до окружного адміністративного суду не пізніше наступного дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа про вжиття заходів реагування, обґрунтованість яких підлягає підтвердженню судом. З адміністративного позову суб'єкта владних повноважень, вбачається, що останній звертається до суду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 183-2 КАС України та просить суд тимчасово заборонити (зупинення) діяльності Сільського фермерського господарства "Шанс" в частині експлуатації земельних ділянок за межами населених пунктів Григоро - Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району, Світлогірської сільської ради Кобеляцького району та Озерянської сільської ради Кобеляцького району до оформлення документів, зо засвідчують правомірність використання земельних ділянок. В контексті з вищевикладеним, слід зазначити, що п. 5 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, на підставі якого позивач звертається з даним адміністративним позовом, передбачає застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням. Таким чином, застосування судом заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) можливо лише у тому випадку, коли вказані дії можуть бути виключно застосовані за рішенням суду. Враховуючи все вищенаведене в сукупності, проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду на підставі вказаної вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначає якою саме правовою нормою законодавства України закріплено виключне право суду на застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді тимчасового заборонення (зупинення) діяльності. Натомість, як випливає з наведених вище норм Закону №1264, які кореспондується з вищезазначеними приписами Положення №429 та Порядку №2751, що містять спеціальні правові норми, які регулюють правовідносини щодо застосування заходів реагування, а саме: обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств, може бути вжитий безпосередньо органами Держекоінспекції України, відповідно до повноважень, визначених законами України. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача можливості вжиття заходів реагування за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника. Разом з тим, судом встановлено, що позивач не скористався наданим йому правом на вжиття заходів реагування, а звернувся до суду на зважаючи на те, що чинним законодавством не передбачена застосування судом заходів реагування у вигляді зупинення заборони діяльності в частині експлуатації земельних ділянок. Враховуючи викладене звернення позивача до суду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 183-2 КАС України є передчасним з огляду на що суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied