Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Прокурор Каланчацького району Херсонської області (далі - позивач, прокурор) звернувся до суду із позовом до Хорлівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області (далі - відповідач, Хорлівська сільрада), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.04.2013р. №296, яким приватному підприємцю [PERSON] (далі - ПП [PERSON], третя особа) надано дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,025 га для розширення торгівельної площі магазину та кафе, яка розташована по [ADDRESS], без номеру, із земель запасу Хорлівської сільради. Позовні вимоги мотивовані тим, що за наслідками проведеної прокурорської перевірки встановлено надання зазначеним рішенням ПП [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,025 га для розширення торгівельної площі магазину та кафе, яка розташована по [ADDRESS], без номеру, із земель запасу Хорлівської сільради. Прокурор вважає це рішення протиправним і таким, що суперечить приписам ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 6 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України, оскільки передача в оренду земельних ділянок комунальної власності повинна відбуватись виключно на земельних торгах, а в даному випадку відсутні передбачені законодавством підстави для не проведення земельних торгів. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що сільська рада при прийнятті оскарженого рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України. Зокрема, він вказував, що третьою особою подано заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. За приписами ст.ст. 122-124 Земельного кодексу України відповідач при отриманні заяви про надання дозволу зобов'язаний або надати такий дозвіл, або відмовити в цьому, проте виключно у тому випадку, якщо є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Оскільки вказаних підстав для відмови у наданні дозволу не було, то сільською радою правомірно прийнято оскаржене рішення. Також представник відповідача вказував на пропуск прокурором строку на звернення до суду, встановлених ст. 99 КАС України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПП [PERSON] є власником магазину та кафе з літнім майданчиком, які розташовані в [ADDRESS], без номеру на земельній ділянці площею 0,02 га, якою третя особа користується на підставі укладеного з Хорлівською сільрадою договору оренди від 28.11.2008р., зареєстрованого 28.11.2008р. за №040873300180. В подальшому ПП [PERSON] 01.04.2013р. звернулась до Хорлівської сільради із заявою, в якій просила надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо додаткового відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,025 га для розширення торгівельної площі магазину та кафе, яка розташована по [ADDRESS], без номеру, із земель запасу Хорлівської сільради. Рішенням Хорлівської сільської ради від 17.04.2013р. №296 третій особі надано відповідний дозвіл. За наслідками проведеної прокурором Каланчацького району перевірки ним зроблено висновки про протиправність вказаного рішення, у зв'язку з чим подано до суду даний позов. Вирішуючи цей спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону. Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Тобто, цією правовою нормою встановлено імперативний припис про надання в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності виключно за результатами проведення земельних торгів. При цьому із вказаного правила ч.ч.2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України встановлені винятки, коли передача земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється не на земельних торгах. Так, відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій); використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); створення озеленених територій загального користування; будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; надання земельних ділянок суб'єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб'єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала; поновлення договорів оренди землі; використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. В ході судового розгляду не встановлено і відповідачем не надано жодного доказу існування будь-якої з визначених ч.ч.2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України підстав для передачі третій особі земельної ділянки в оренду не за результатами земельних торгів. У зв'язку з цим суд звертає увагу на те, що норми ч.ч.1, 2, 3 ст. 124, ч.ч.2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України є спеціальними відносно до норм ст.ст. 122, 123 цього ж Кодексу, оскільки встановлюють особливі правила передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, в залежності від визначених ними критеріїв. З цього приводу суд вважає помилковими доводи відповідача про правомірність надання третій особі дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за правилами ст.ст. 122, 123 Земельного кодексу України, оскільки для цього були відсутні підстави, передбачені ч.ч.2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідач при наданні третій особі дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки діяв не у відповідності із зазначеними критеріями та усупереч приписам ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 6 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України. Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами правомірності свого рішення, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Також суд вважає поважними причини пропуску прокурором строку для звернення до суду, оскільки матеріалами справи підтверджено, що про наявність підстав для звернення до суду із даним позовом, якими є висновки прокурорської перевірки про протиправність оскарженого рішення відповідача, прокурор дізнався лише за наслідками такої перевірки, що була проведена 24.01.2014р., а позов ним подано поштою 11.02.2014р.

Результат розгляду: granted