Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області (далі - Управління) звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на виконанні у відповідача знаходяться рішення №343 від 18.04.2013 року на суму 170 грн., вимога №Ф-741-У від 13.05.2013 року на суму 1194,03 грн., вимога №Ф-741-У від 14.06.2013 року на суму 4572,42 грн., вимога №Ф-741-У від 11.07.2013 року на суму 4180,30 грн. про стягнення з [PERSON] на загальну суму у розмірі 10116,75 грн. За результатами ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження від 16.12.2013 року представником Управління встановлено ряд порушень, а саме: ст.ст. 11, 27, 32 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, державним виконавцем у порушення ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» не приймаються заходи з примусового виконання вищевказаних вимог про сплату недоїмки, не вчиняються у повному обсязі виконавчі дії. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання, відповідно до якого просить суд розглянути справу у порядку письмового провадження. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За таких обставин, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Тобто, з урахуванням приписів вищезазначеної норми відповідачем у даній адміністративній справі є саме Відділ державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції. Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2013 року відповідачем було відкрито виконавче провадження ВП № 38365378 з примусового виконання рішення № 343 від 18.04.2013 року виданої Управлінням Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь держави борг у розмірі 170,00 грн. 15.07.2013 року відповідачем було відкрито виконавче провадження ВП № 38869986 з примусового виконання вимоги № Ф-741 У від 13.05.2013 року виданої Управлінням Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь держави борг у розмірі 1194,03 грн. 16.08.2013 року відповідачем було відкрито виконавче провадження ВП № 39360178 з примусового виконання вимоги № Ф-741 У від 14.06.2013 року виданої Управлінням Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь держави борг у розмірі 4572,42 грн. 09.09.2013 року відповідачем було відкрито виконавче провадження ВП № 39679266 з примусового виконання вимоги № Ф-741 У від 11.07.2013 року виданої Управлінням Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь держави борг у розмірі 4180,30 грн. Постановою від 26.11.2013 року старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції виконавчі провадження з виконання рішення № 343 від 18.04.2013 року та вимог № Ф-741 У від 13.05.2013, № Ф-741 У від 14.06.2013 року, № Ф-741 У від 11.07.2013 року, об'єднані у зведене виконавче провадження. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606). Відповідно до ст. 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 32 Закону № 606 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. У відповідності до статті 52 Закону № 606, якою визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, містить, в тому числі, наступні приписи: 1) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; 2) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів; 3) готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються; 4) на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту; 5) у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Отже, враховуючи наведені приписи Закону, суд дійшов висновку, що відповідачем вжито не достатньо заходів для стягнення з боржника боргу. Проте, згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Тому, враховуючи наявність у межах зведеного виконавчого провадження виконавчих документів про стягнення з боржника заборгованості на користь УПФУ в м. Сніжне, судом не встановлено порушення строків виконання вимог про стягнення боргу на користь позивача. Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції є безпідставними. Також, є необґрунтованими позовні вимоги Управління в частині зобов'язання відповідача забезпечити термінове проведення виконавчих дій направлених на стягнення з огляду на наступне. Частиною 3 ст. 11 Закону № 606 визначені права державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження. Отже, реалізацію таких прав державний виконавець здійснює за власним розсудом відповідно до вимог закону та згідно змісту виконавчого документу. За таких умов судовий захист прав стягувача у виконавчому провадженні не може полягати у визначенні судом та зобов'язанні судовим рішенням державного виконавця здійснювати певні виконавчі дії, які він повинен здійснювати відповідно до вимог закону. Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. З огляду на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції та порушення прав чи інтересів Управління при примусовому виконанні вимог про сплату боргу, підстави для задоволення даного позову відсутні. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied