Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Управління Пенсійного Фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області (далі - УПФУ в Бахмацькому районі) звернулось до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1540,80 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не виконує належним чином вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме не сплачує заборгованість по внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 3,4 квартал 2010 року. Відповідно до частини 3 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вжив всі належні заходи для повідомлення відповідача рекомендованим листом за адресою, вказаною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, про відкриття скороченого провадження. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до абзацу четвертого пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 01.01.2011, та суми нарахованого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до 01.01.2004, строк сплати яких не настав на 01.01.2011, не сплачені станом на 01.01.2011, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 01.01.2011. Відповідно до частини 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон), страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал. При цьому в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід). У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду. У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та взято на облік в УПФУ в Бахмацькому районі як платника внесків до Пенсійного фонду з 04.09.2003 за № 1532, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25.12.2013 та довідкою № 103/08 від 13.01.2014, які наявні в матеріалах справи. Відповідно до статті 14 Закону ФОП [PERSON] є страхувальником, а згідно частини першої статті 15 Закону страхувальники є платниками страхових внесків до солідарної системи. Частиною третьою статті 15 Закону визначено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду. Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону визначений обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. В силу підпункту 4 пункту 8 Розділ XV Прикінцевих положень Закону (в редакції від 07.10.2009), до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24.06.2004) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі. Згідно пункту 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 № 2461-VI, підпункт 4 пункту 8 розділу XV Прикінцеві положення Закону викладено в такій редакції: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 3,4 квартал 2010 року в розмірі 1540,80 грн. Відповідно до абзацу першого пункту 3 статті 106 Закону, територіальні органи Пенсійного фонду України за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про сплату боргу. На підставі картки особового рахунку боржника відповідно до пунктів 8.2., 8.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ 19.12.2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8661, відповідачу було направлено вимогу про сплату боргу від 01.11.2013 року за № Ф-724 в сумі 1540,80 грн., яку відповідач отримав 07.11.2013 року. Згідно абзацу третього та четвертого пункту 3 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вимогу про сплату боргу від 01.11.2013 року № Ф-724 у встановленому законом порядку не було оскаржено, борг в сумі 1540,80 грн. у встановлені Законом строки відповідачем не сплачено. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги УПФУ в Бахмацькому районі до фізичної особи - підприємця [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки є законними та обґрунтованими, а заборгованість стягненню на користь УПФУ в Менському районі. Згідно з пунктом 8 частини шостої статті 183-2 та частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження. Судові витрати, згідно частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: granted