Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Працівниками Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Юніон-Мебіком» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Фірма Жалсі» за період листопад, грудень 2012 року. За результатами перевірки складено акт від 05.11.2013р. №1719/22-07/31031196 (надалі - акт перевірки). Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень: (1) п. 198.1., п. 198.2., п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за період листопад, грудень 2012 року на загальну суму 462 146 грн. У зв'язку із встановленням допущення позивачем зазначених порушень податкового законодавства податковим органом 25.11.2013р. винесено податкове повідомлення-рішення №0006962207, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 577 683,00 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 462 146 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 115 537,00 грн. Позивач не погоджується із прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та надуманим, а тому звернувся до суду з позовом щодо його скасування. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання, про часткову підставність позовних вимог, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з наявних матеріалів справи підставою для збільшення позивачу зобов'язань з податку на додану вартість, у перевіряємий період, слугувало встановлення перевіркою віднесення позивачем до податкового кредиту коштів сплачених на користь ТОВ «Фірма Жалсі» на підставі господарських договорів укладеними такими суб'єктами господарювання у перевіряємому періоді, оскільки правочини, укладені позивачем з даним контрагентом укладено без мети настання реальних наслідків, а тому складені документи на підтвердження фактів виконання господарських операцій не можуть вважатись первинними документами бухгалтерського обліку та взяті за основу для підтвердження реальності вчинених господарських операцій. В основу висновків податкового органу про безтоварність правочинів, укладених між позивачем та контрагентом, покладено матеріали перевірки проведеної ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС по контрагенту ТОВ «Фірма Жалсі» - ТОВ "Арт Полі Груп", зокрема акт перевірки 23.04.2013р. №883/22.3-17/37888855 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Арт Полі Груп" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2013р. по 31.01.2013р.". Вказаним актом перевірки встановлено відсутність у ТОВ "Арт Полі Груп" необхідних умов для ведення господарської діяльності, технічного персоналу у необхідній кількості, власних виробничих активів, власних складських приміщень, транспортних засобів у необхідній кількості, відсутність ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру, а сам платник не знаходиться за місцезнаходженням, тому, на думку перевіряючих, наведені обставини свідчать про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності зазначеного підприємства за періоди з 01.10.2012р. по 31.01.2013р. Також актом перевірки позивача встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні у ТОВ "Фірма Жалсі" складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст.3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог п.9.1, 9.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями) та п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88, первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити у тому числі: посада, прізвище і підписи осіб, відповідальних за дозвіл на здійснення господарської операції і складання первинного документа. Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст. 201 цього Кодексу. З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Втім, податковим органом в акті перевірки не встановлено та в судовому засіданні належними доказами не доведено, що господарські операції позивача з ТОВ "Фірма Жалсі" не мали реального характеру. Наведені обставини свідчать, що відповідач формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем податкових зобов'язань, а висновки, викладені у акті перевірки не ґрунтуються на дослідженні договорів, які укладалися позивачем з ТОВ "Фірма Жалсі". Висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами. У той же час, в матеріалах справи містяться докази, які спростовують доводи податкового органу, викладені в акті перевірки. Так, між позивачем та ТОВ "Фірма Жалсі" було укладено договір від 22.10.2012р. № 0911-1КР/С-9 на виконання робіт реконструкції стадіону № 143 та ЗНЗ №231, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 2Б. В ході виконання укладеного договору, ТОВ "Фірма Жалсі" виконано відповідні роботи на загальну суму 8 309 713,60 грн., у тому числі ПДВ - 1 384 952,27 грн., що підтверджено належним чином оформленими актами приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними. Вказані роботи були здійснені ТОВ "Фірма Жалсі" на виконання договору №0911-1КР від 12.09.2011р., укладеного між Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ "Юніон-Мебіком", предметом якого є роботи з реконструкції стадіону гімназії №143 та ЗНЗ №231 за адресою м. Київ, вул. Богатирська, 2Б. З аналізу наведених фактичних обставин справи, суд приходить до переконання, що надана позивачем як суду так і до перевірки документація до правочинів, укладених позивачем з ТОВ "Фірма Жалсі" у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили за такими правочинами, а тому мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Враховуючи те, що нормами податкового законодавства умовою для формування податкового кредиту є належне документальне підтвердження операцій що впливають на їх формування, а судом встановлено, що у даному випадку подана позивачем документація є первинною, тобто належним чином підтверджує правомірність формування податкового кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зважаючи на те, що судом встановлено реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Фірма Жалсі", суд також вважає що позовні вимоги про визнання протиправними дій податкового органу по зменшенню задекларованого податкового кредиту позивача за листопад, грудень 2012 року на 1 206 931,00 грн. та про визнання протиправними дій податкового органу по зменшенню задекларованого податкового зобов'язання за листопад, грудень 2012 року на 744 785,00 грн. підлягають задоволенню. Відносно вимог позивача про протиправні дії податкового органу по зменшенню задекларованого податкового кредиту позивача за листопад, грудень 2012 року на 1 206 931,00 грн. та про визнання протиправними дій податкового органу по зменшенню задекларованого податкового зобов'язання за листопад, грудень 2012 року на 744 785,00 грн., не внесення інформації про результати проведеної з 23.10.2013р. по 29.10.2013р. позапланової документальної перевірки позивача, за наслідками якої складено акт від 05.11.2013р. №1719/22-07/31031196, до інформаційних баз, перелік яких визначений Міністерством доходів та зборів України, то на переконання суду вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до п. 72.1.5 і п. 74.2 Податкового кодексу України вказана інформація є податковою інформацією та результати її опрацювання мають використовуватись для виконання покладених на податкові органи функцій та завдань. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи наведені обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.

Результат розгляду: partial