Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

11.01.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКОР М» звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №0005101501 від 02.12.2013р.,яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за 09 міс. 2013р. у розмірі 392582,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищевказане податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки воно винесене на підставі незаконних висновків акту перевірки від 30.10.2013р., позивач не порушував вимог п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України, оскільки не подавав заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, не заявляв суму ПДВ у розмірі 392 582,00 грн. у рядку 24 декларації з ПДВ за вересень 2013р. до відшкодування та вказана норма не містить обов'язку подання заяви про відшкодування протягом 1095 днів, а тому позивач правомірно відобразив вказану суму у залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду, а саме: вересня 2013р., що також підтверджено і листом ДПС України від 12.01.2012р. №808/7/15-3417-16. Позивач зазначає, що правомірність формування від'ємного значення у розмірі 376284,00 грн. було підтверджено судовими рішеннями від 31.05.2013р., від 14.11.2013р. та 19.11.2013р. за якими скасовані податкові повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ січня 2013р., липня 2013р., серпня 2013р., а також посилається і на те, що від'ємне значення об'єкта оподаткування у розмірі 376284,00 грн. виникло у грудні 2007р., а тому порядок формування цього від'ємного значення з податку на додану вартість не може регулюватися положеннями Податкового кодексу України, так як він вступив у дію з 01.01.2011р. і не має зворотної дії у часі. На думку позивача, жодного обов'язку щодо отримання бюджетного відшкодування чинне податкове законодавство не містить, п.4.6.5,п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ затвердженого наказом ДПА України від 25.11.2011р. №1492 передбачають право платника податку, а не обов'язок на бюджетне відшкодування ПДВ, а отже, вважає, що позивач, користуючись своїм правом, не подав заяви на бюджетне відшкодування, а правомірно зазначив залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в розмірі 392557 грн., а саме: в рядку 24 податкової декларації з ПДВ за вересень 2013р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та у наданих письмових запереченнях на позов проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні повністю посилаючись на те, що діяльність позивача з придбання басейну є нетиповою для даного підприємства, основним видом діяльності якого є діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткуванням, суднами та літаками. В ході перевірки встановлено, що придбаний басейн не використовується у фінансово-господарській діяльності позивача, а тому податковий орган дійшов висновку, що операція з придбання басейну була для позивача завідомо збитковою. Також, представник відповідача вказує і на те, що відповідно до п.200.4, п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України, п.п.7.7.4, п.п.7.7.11 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», Порядку № 1492, наказу № 166 платник податків мав скористатися правом на отримання суми бюджетного відшкодування в момент виникнення на це такого права, а саме: у серпні 2008р., у зв'язку з чим податкова інспекція дійшла висновку про завищення залишку від'ємного значення за грудень 2007р. по податковій декларації з ПДВ за січень 2013р. фактично є наслідком заниження суми бюджетного відшкодування за серпень 2008р. та в порушення п.102.5 ст.102, абз. «б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядки 21,21.2 декларації) за січень 2013р. на суму 376284 грн. Відповідач вважає, що висновки податкового органу в акті перевірки є законодавчо обґрунтованими та такими, що відповідають діючому законодавству України. Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКОР М» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 17.05.2007р. як юридична особа за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 149, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, є платником податку на додану вартість, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами(а.с.163). 21.10.2013р. позивачем засобами поштового зв'язку була подана до органу державної податкової служби податкова декларації з податку на додану вартість за вересень 2013р. з додатками 2,3,5, реєстром виданих та отриманих податкових накладних, яка була отримана податковим органом 11.10.2013р.(а.с.38-50). У період з 29.10.2013р. по 30.10.2013р. органом державної податкової служби на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України згідно наказу від 12.03.2013р. №323 було проведено позапланову перевірку позивача з питань визначення правомірності формування залишку від'ємного значення по декларації за вересень 2013 року за результатами якої було складено акт від 30.10.2013р. за №887 за висновками якого позивачем в порушення п.102.5 ст.102 абзацу «б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України завищено від'ємне значення, після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду рядок 24 декларації) за вересень 2013 року на суму 392582 грн. (а.с.162-171). На підставі вказаного вище акту перевірки від 30.10.2013р. податковою інспекцією 02.12.2013р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» №0005101501 згідно з п. 54.3 ст. 54 та п.58.1 глави 4 розділу ІІ ПК України за яким позивачеві за порушення ст.102 п.5 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за податковою декларацією з ПДВ за вересень 2013р. у розмірі 392582 грн.(а.с.161). Позивач не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням та вважає, що вказане повідомлення-рішення є протиправним та просить його скасувати з огляду на те, що позивач не допускав порушення п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України та правомірно відобразив вказану суму у залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду у податковій декларації за вересень 2013р. Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного. У відповідності до вимог п.46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податку контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Підпунктом 78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі У цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн. Зі змісту акту перевірки від 30.10.2013р. видно, що підставою для проведення позапланової перевірки є саме п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України - у податковій декларації за вересень 2013р. заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість (а.с.162). Однак, як встановлено судом у ході судового розгляду справи, 21.10.2013р. позивачем подано до органу державної податкової служби податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2013р. з додатками 2,3,5, при цьому, позивачем у вказаній декларації не заявлялося до відшкодування з бюджету податок на додану вартість шляхом надання відповідного додатку до податкової декларації. Факт того, що позивачем у поданій декларації за вересень 2013р. не заявлявся до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, підтверджено представником відповідача та не спростовано будь-якими доказами. Таким чином, з аналізу наведених норм та викладених обставин щодо відсутності у податковій декларації з ПДВ позивача за вересень 2013р. відомостей про заявлення позивачем до відшкодування з бюджету податку на додану вартість, суд приходить до висновку про безпідставність проведення позапланової перевірки позивача з питань визначення правомірності формування від'ємного значення по декларації за вересень 2013р. на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем у вищевказаній декларації з ПДВ за вересень 2013р. задекларовано у залишок від'ємне значення попереднього податкового періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду суму у розмірі 392 557, 00 грн. згідно додатків 2,3 до декларації з ПДВ за вересень 2013р.(а.с.38-47). Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. У той же час, пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Отже, з аналізу наведених норм видно, що приписи п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України передбачають право платника податку на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, а не обов'язок подання такої заяви. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що доводи податкового органу у акті перевірки від 30.10.2013р. про те, що позивач фактично у попередніх податкових періодах мав право на отримання бюджетного відшкодування суми ПДВ, що виникло за рахунок від'ємного значення податкових декларацій з ПДВ у серпні 2008р. у сумі 376 421 грн., а тому позивач повинен був скористатися цим правом на отримання бюджетного відшкодування саме у серпні 2008р., є протиправними та такими, що суперечать п.102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, оскільки вказана норма передбачає право позивача на подання заяви про відшкодування з бюджету сум ПДВ, а не його обов'язок. В той же час, відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Зі змісту наведених норм видно, що вони не містять жодних обмежень щодо врахування від'ємного значення ПДВ попереднього податкового періоду при визначенні об'єкта оподаткування поточного податкового періоду або обов'язку платника податку враховувати при відображенні від'ємного значення у податковій декларації сплив строків, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України. Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, від'ємне значення об'єкту оподаткування виникло у позивача у грудні 2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2007р. укладеного між позивачем та ВАТ «ДМЗ ім.Петровського» за умовами якого позивач придбав нежитлову будівлю плавального басейну та оплатив за нього суму у розмірі 2265000 грн., в т.ч. було сплачено і сума ПДВ - 377500 грн. і вказане майно було передано позивачеві (а.с.17-24). Відповідно до ч.1,2 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» ( який діяв станом на грудень 2007р.) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (конкретної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж н 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів ( у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріалів активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, що такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Також, п.7.5 ст.7 вказаного вище Закону було визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів ( робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чеку) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). У відповідності до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість ( чинного станом на 2007р.) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари ( послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту. Згідно п.п.7.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди ( у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону) а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду. Відповідно до п.п.7.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду. Аналіз наведених норм також свідчить про те, що і положення вказаного вище Закону, відповідно до якого було сформоване від'ємне значення з податку на додану вартість, не містив жодних обмежень в часі та не зобов'язував платника податків подавати заяву про відшкодування з бюджету ПДВ при формуванні та обліку від'ємного значення з податку на додану вартість. Так, як свідчать матеріали справи, відповідно до п.7.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач у грудні 2007р. визначив суму ПДВ у розмірі 377563грн., яка є від'ємною та задекларував її в декларації з ПДВ за грудень 2007р. На виконання п.п.7.7.2 ст.7 вказаного Закону, позивач в декларації за січень 2008р. задекларував у рядку 26 - залишок від'ємного значення,який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду - суму 377563,00 грн. Судом встановлено та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні те, що будь-яких податкових повідомлень-рішень щодо правомірності формування позивачем від'ємного значення у грудні 2007р та у січні 2008р. за вказаними вище податковими деклараціями податковим органом не приймалося. При цьому, у наступних податкових періодах від'ємне значення у розмірі 377563,00 грн. відображалося з урахуванням надання позивачеві послуг з оренди приміщення, надання інформаційних послуг, надання охоронних послуг (а.с.77-160). Так, на момент подання позивачем податкової декларації з ПДВ за вересень 2013р. згідно додатку 2 до декларації залишок від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного) періоду ряд. 24 декларації становить 392557 грн. ( в т.ч. за грудень 2007р. - 376284 грн., 2011р. - 14444 грн., 2012р. - 1829 грн. (а.с.46). Слід також зазначити, що відповідно до п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах. Згідно з п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Отже, з наведеного видно, що зміст вказаних положень Податкового кодексу України містить право платника податків на бюджетне відшкодування, яке може бути реалізовано або шляхом зарахування належної платнику податків суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, або шляхом повернення суми бюджетного відшкодування на свій рахунок у фінансовій установі. Жодного обов'язку щодо отримання бюджетного відшкодування платником податків у періоду, в якому виникло право на бюджетне відшкодування чинне податкове законодавство не містить. При цьому, в п.п. «б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України чітко визначено право платника податку на відображення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування, що включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Саме такий залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, який не брав участі у бюджетному відшкодуванні, і зазначається в рядку 24 податкової декларації з ПДВ відповідно до п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом ДПА від 25.11.2011р. № 1492 ( далі - Порядок № 1492). Відповідно до п.4.6.5 Порядку № 1492 платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу У Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3). Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації 0110 за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування ( на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1 або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації 0110. При цьому, платники податку, які мають право на отримання бюджетного відшкодування та прийняли рішення про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку ( заповнено рядок 23.1 декларації 0110), подають до декларації 0110 (Д4) (додаток 4). За приписами п.4.6.6 Порядку № 1492 залишок від'ємного значення ( для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду ( відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду. За викладеного, суд приходить до висновку про те, що не тільки нормами Податкового кодексу України, а й Порядком № 1492, який регулює порядок заповнення податкових декларацій з ПДВ передбачено право платника податку самостійно приймати рішення про наміри на відшкодування з бюджету ПДВ чи зарахування залишку від'ємного значення у наступних звітних (податкових) періодах, а не обов'язок у зв'язку з чим позивач правомірно відобразив у залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 392557 грн. саме у рядку 24 податкової декларації з ПДВ за вересень 2013р. В той же час, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що судовими рішеннями визнані протиправними та скасовані податкові-повідомлення за попередні періоди січня 2013р., липня 2013р. та серпня 2013р. з тих самих підстав, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що вказані судові рішення набрали законної сили, а тому не можуть бути прийняті судом як підстави для звільнення від доказування у розумінні ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних судах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Представником відповідача у ході судового засідання не надано жодних доказів та підстав, які б свідчили про обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного значення за вересень 2013р. у сумі 392582 грн. з урахуванням того, що у рядку 24 декларації позивачем відображена сума залишку від'ємного значення - 392557 грн. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання на положення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України №166, оскільки цей наказ не регулює порядок заповнення і подання податкової декларації з ПДВ за вересень 2013р., станом на вересень 2013р. втратив чинність, а тому не може бути застосований під час проведення перевірок та бути підставою для встановлення будь-яких порушень норм вказаного наказу при складанні податкової звітності платником податків у вересні 2013р. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Приймаючи до уваги викладене, та з урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Статтями 7,8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. З огляду на наведене, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 458,80 грн., сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 1045 від 13.12.2013р.(а.с.3 ).

Результат розгляду: granted