Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про зобов'язання відповідачів провести повторний розгляд питання щодо надання статусу біженця. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року зобов'язано Державну міграційну службу України, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області провести повторний розгляд питання щодо надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON] відповідно до вимог законодавства України. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачі подали апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи , просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2011 року, у справі № 2а-8503/10/2670 за позовом заступника Генерального прокурора України до Державного комітету у справах національностей та релігій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - громадянин Республіки Білорусь [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про надання статусу біженця від 30.07.2009 року № 473-09, адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Державного Комітету у справах національностей та релігій від 30.07.2009 року № 473-09 про надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON], зобов'язано Державний комітет у справах національностей та релігій повторно розглянути питання щодо надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про статус біженця». 19.09.2012 року, на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010 року, Державною міграційною службою України прийнято рішення № 25-12 про скасування рішення Держкомнацрелігій від 30.07.2009 року № 473-09 про надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON] та дано вказівку Управлінню Державної міграційної служби у Чернігівській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь [PERSON] про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач оскаржив зазначене рішення в судовому порядку з тих підстав, що Державна міграційна служба, приймаючи вказане рішення вийшла за межі наданих повноважень. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 року позовні вимоги задоволено - скасовано рішення №25-12 від 19.09.2012 року. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 року змінено постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 року в частині мотивів задоволення позову, та зазначено, що у Державної міграційної служби України не було підстав для скасування рішення Держкомнацрелігій від 30.07.2009 року № 473-09, оскільки воно вже було скасоване за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010 року. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 року визнано, що Державна міграційна служба України здійснює, з моменту утворення, обов'язки щодо виконання функцій і повноважень Державного комітету в справах національностей та релігій, що визначені законодавством про біженців. 08.06.2013 року позивач звернувся до Державної міграційної служби України з заявою про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010 року в частині повторного розгляду питання щодо надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства. На вказану заяву Державною міграційною службою України позивачу листом № K-6044 від 01.07.2013 року повідомлено, що Управлінням Державної міграційної служби України у Чернігівській області вживаються відповідні заходи щодо вирішення питання повторного розгляду заяви [PERSON] . В грудні 2013року позивач звернувся в суд з даним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачами не виконано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010р. в справі № 2а-8503/10/2670 в частині зобов'язання повторного розгляду питання щодо надання статусу біженця громадянину Республіки Білорусь [PERSON]. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Державною міграційною службою України та Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області допущено бездіяльність, що виразилася у невиконанні рішення суду, яке набрало законної сили. З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися враховуючи наступне. Відповідно до вимог чч. 2, 4 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст.264 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Крім того, відповідно до ст.267 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Згідно до вимог ч.9 ст.267 КАС України, особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду. З матеріалів справи не вбачається, що на відповідачів покладався обов'язок щодо забезпечення виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010 року. Отже, висновок суду першої інстанції про «допущення відповідачами бездіяльності, що виразилася у невиконанні рішення суду» - є безпідставним. Крім того, слід зазначити, що Державною міграційною службою України приймалося рішення про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем ( №25-12 від 19.09.2012р.), яке в свою чергу було скасоване постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 року. Вказане свідчить, що Державною міграційною службою України вживалися заходи до виконання судового рішення, хоча остання і не була стороною виконавчого провадження. В свою чергу, на відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, на час розгляду даного спору, не покладався обов'язок щодо виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2010р. в справі № 2а-8503/10/2670 або щодо розгляду (первісного чи повторного) заяви позивача про надання йому статусу біженця. Виходячи з аналізу встановлених фактичних обставин справи, на підставі наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанова суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення.

Результат розгляду: denied