Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

В провадження Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області до відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції про скасування постанови про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганскої області відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до ВДВС Старобільського районного управління юстиції на примусове виконання були направлені вимоги про стягнення з ТОВ «Старобільський консервний завод» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме вимоги № 32.7 від 06.08.2012 на суму 937,94 грн.; № 32.8 від 05.09.2012 на суму 1353,71 грн.; № 32.9 від 04.10.2012 на суму 1310,69 грн.; № 32.10 від 06.11.2012 на суму 978,72 грн.; № 32.11 від 05.12.2012 на суму 978,72 грн.; № 32.12 від 04.01.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.13 від 06.02.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.14 від 06.03.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.15 від 05.04.2013 на суму 509,75 грн.; № 32.16 від 08.05.2013 на суму 509,75 грн.; № 32.17 від 06.06.2013 на суму 509,75 грн. Загалом управлінням було направлено 11 вимог про сплату боргу на загальну суму 10 024,47 грн. 07.09.2012 державним виконавцем ВДВС Старобільського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. За період з 07.09.2012 до теперішнього часу до Управління в погашення заборгованості надійшли частково кошти лише за вимогою № 32.7 від 06.08.2012 в сумі 922,08 грн. Залишок несплаченої заборгованості становить 9102,39 грн. У зв'язку із чим, 24.12.2013 посадовою особою позивача було проведено ознайомлення зі станом примусового виконання вищезазначених вимог, про що був складений протокол. На момент ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у виконавчому провадженні були присутні лише постанови про відкриття виконавчого провадження, заяви управління про примусове виконання вимоги, вимоги про сплату боргу, запити до ДПА, БТІ, та відділу земельних ресурсів від 24.12.2013 р., на які відповіді не отримані, на запит до МРЕВ від 25.12.2012, 18.01.2013 надійшла інформація про те, що за ТОВ «Старобільський консервний завод» зареєстрований напівпричіп АLКО д/н ВВ3875ХХ, але в порушення п.5 ст.11, та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не було звернуто стягнення на належне майно боржнику, не винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, не вилучено майно для подальшої реалізації. На думку позивача, при виконанні виконавчого провадження по вимогам управління по стягненню заборгованості з ТОВ «Старобільський консервний завод», державний виконавець вжив заходи з примусового виконання не у повному обсязі та використав не всі надані чинним законодавством права. У зв'язку із вищевикладеним позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного виконання та невиконання в повній мірі вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільський консервний завод» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9102,39 грн. та зобов'язати відповідача усунути зазначені порушення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на надання письмових заперечень не скористався. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Управлінням пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області винесено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільський консервний завод» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальну суму 10 024,47 грн., а саме вимоги № 32.7 від 06.08.2012 на суму 937,94 грн.; № 32.8 від 05.09.2012 на суму 1353,71 грн.; № 32.9 від 04.10.2012 на суму 1310,69 грн.; № 32.10 від 06.11.2012 на суму 978,72 грн.; № 32.11 від 05.12.2012 на суму 978,72 грн.; № 32.12 від 04.01.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.13 від 06.02.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.14 від 06.03.2013 на суму 978,72 грн.; № 32.15 від 05.04.2013 на суму 509,75 грн.; № 32.16 від 08.05.2013 на суму 509,75 грн.; № 32.17 від 06.06.2013 на суму 509,75 грн. (а.с.7-28). Зазначені вимоги були направлені на виконання до відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції разом із заявами про примусове виконання вимог (а.с.29-31). 24.12.2013 року Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області було проведено звірку із відповідачем щодо стану виконання вимог про стягнення з ТОВ «Старобільський консервний завод» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальну суму 10 024,47 грн. за період з 07.09.2012 по 24.12.2013, за результатами якої складено протокол (а.с.5-6). З протоколу ознайомлення зі станом виконання виконавчого провадження від 24.12.2013 вбачається, виконавче провадження за даними вимогами було відкрито 07.09.2012. Загальна сума боргу за даними вимогами складає 9102,39 грн. Звіркою встановлено, що 24.12.2013 були направлені запити до ДПА, БТІ та відділу земельних ресурсів, на які відповіді не отримані. На запит до МРЕВ від 25.12.2012, 18.01.2013 надійшла інформація про те, що за ТОВ «Старобільський консервний завод» зареєстрований напівпричіп АLКО д/н ВВ3875ХХ. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606). Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Частиною першою статті 11 вищезазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до частини 2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. У судовому засіданні встановлено, що виконавче провадження щодо стягнення з ТОВ «Старобільський консервний завод» на користь УПФУ в Старобільському районі заборгованості зі сплати єдиного внеску перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Старобільського районного управління юстиції з вересня 2012 року, тобто на час звернення позивача до суду вже сплинув строк передбачений ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження", протягом якого державний виконавець зобов'язаний провести всі виконавчі дії. Ухвалою суду від 08.01.2014 у відповідача було витребувано оригінал виконавчого провадження з виконання вимог про сплату боргу ТОВ "Старобільський консервний завод", однак в порушення ст.71 КАС України та вимог суду, відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вимоги позивача щодо несвоєчасного виконання та невиконання у повному обсязі вимог позивача про сплату ТОВ "Старобільський консервний завод" боргу. Відповідач не скористався можливістю надати письмові заперечення по суті заявлених вимог, не забезпечив участь представника в судове засідання та не виконав вимог суду в частині надання доказів. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначено в частині першій статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, до суду не надано доказів на спростування позовних вимог. За таких обставин суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо несвоєчасного виконання та невиконання в повній мірі вимог про стягнення з ТОВ «Старобільський консервний завод» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9102,39 грн. Тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо несвоєчасного виконання та невиконання в повній мірі відповідачем вимог про сплату боргу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача усунути порушення стосовно невиконання в повній мірі вищезазначених вимог, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки повноваження щодо вчинення певних дій для виконання виконавчих документів, якими є вимоги управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про сплату боргу, та вчинення/проведення виконавчих дій належать виключно державній виконавчій службі, тому суд не може підміняти собою орган, до повноважень та компетенції якого входить вирішення зазначених вище питань, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial