Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить визнати незаконними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Мощонської Ірини Володимирівни щодо відмови у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Мощонської І. В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №7183892 від 24 жовтня 2013 року та зобов'язати реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області провести державну реєстрацію права власності позивача на [ADDRESS] згідно заяви від 07.10.2013 року, реєстраційний номер 3249172. На думку позивача, державний реєстратор безпідставно відмовив в державній реєстрації права власності за зазначену квартиру. Вважає, що подані ним для здійснення державної реєстрації правовстановлюючі документи відповідають вимогам закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року N 1952-IV (надалі - Закон 1952-IV) і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 (надалі - Порядок №703). Ухвалою від 14.01.2014 року за клопотанням позивача Хмельницький окружний адміністративний суд залучив до участі у справі, як третього відповідача, Державну реєстраційну службу України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та підтвердили обставини, на які посилаються у позовній заяві, просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (відповідач 1) та державний реєстратор прав на нерухоме майно Мощонська І.В. (відповідач 2) в судове засідання не з»явились. В надісланій до суду заяві (вх.№914/14 від 13.01.2014 року) реєстраційна служба Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області просить розглянути справу без участі її представників. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Мощонська І.В. надіслала до суду письмове заперечення. Представник Державної реєстраційної служби України (відповідача 3) в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідачі 2 і 3 просять відмовити в задоволенні позовних вимог, вважають рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №7183892 від 24 жовтня 2013 року законним, оскільки для державної реєстрації права власності на [ADDRESS] позивач не надав документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта, наявність якого є обов»язковою відповідно до ст.5 Закону 1952-IV та п.п.26 і 46 Порядку №703. Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв»язку та сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з урахуванням наведеного нижче. Суд встановив, що 07.10.2013 року позивач ([PERSON]) до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. До заяви позивач додав технічний паспорт на квартиру загальною площею 173,1 кв.м., Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 98,3 кв.м., Витяг про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно від 09.02.2009 року, рішення Хмельницького міськайонного суду від 12.09.2013 року про визнання за [PERSON] права власності на прибудову до квартири [ADDRESS] загальною площею 74,8 кв.м. Розглянувши подані документи, державний реєстратор прийняв рішення від 24.10.2013 року №7183892 про відмову у держаній реєстрацїї права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем на підставі ст.24 Закону 1952-IV та п.п.16 і 23 Порядку №703, оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав, не відповідають вимогам п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 року №461 (надалі - Порядок №461) та ч.2 ст.5 Закону 1952-IV, у зв»язку з відсутністю документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію прибудови. Досліджуючи правомірність спірних дій та рішення відповідача, суд враховує. У відповідності до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон N 1952-IV та Порядок №703. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Пунктом 1 ч.1 ст. 4 Закону N 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. В силу ч. 1 ст.5 Закону N 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (п. 26 Порядку №703). Згідно до п.27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, є: 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (документ, що посвідчує його особу) (п.28 Порядку №703). У відповідності до п. 29 Порядку №703 для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Суд встановив, що для підтвердження факту виникнення права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 173,1 кв.м. позивач подав державному реєстратору технічний паспорт на квартиру, виготовлений Хмельницьким БТІ 01.10.2013 року, Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 98,3 кв.м., зареєстроване 09.02.2009 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.09.2013 року про визнання за [PERSON] права власності на прибудову до квартири [ADDRESS] загальною площею 74,8 кв.м., яке набрало законної сили і в силу ст.124 Конституції України є обов»язковим для виконання. В судовому засіданні представник відповідач 3 та в письмових запереченнях відповідач 2 не довели суду невідповідність заявленого позивачем права власності і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. За змістом ч. ч. 1 і 2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд вважає, що подані позивачем документи, що підтверджують право власності на спірну квартиру (Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 98,3 кв.м. і рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.09.2013 року про визнання за позивачем права власності на прибудову до квартири) відповідають вимогам ст. 19 Закону N 1952-IV та п.п.27-29 Порядку №703. Частиною 1 ст.15 Закону N 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації і т.д. За змістом ч.2 ст.9 Закону N 1952-IV і п.12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. В силу ч.1 ст.22 Закону N 1952-IV у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.3 ст.22 Закону N 1952-IV). Відтак, подання заявником документів не в повному обсязі є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Пунктом 23 Порядку №703 встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений ст. 24 Закону N 1952-IV. За змістом ч.1 ст. 24 Закону N 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.2 ст. 24 Закону N 1952-IV). Таким чином, відповідно до Закону N 1952-IV та Порядку №703, за відсутності інших встановлених цим Законом підстав для відмови в державній реєстрації, подання для державної реєстрації документів не в повному обсязі є підставою для відмови в державній реєстрації лише в тому випадку, коли заявник, отримавши рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, протягом п'ятиденного строку не надасть додаткові документи. Суд встановив, що фактичною підставою для прийняття рішення №7183892 від 24.10.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] слугувало ненадання позивачем документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію прибудови (п. 46 Порядку №703). Проте, подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, в силу ст. 22 Закону N 1952-IV та п.13 Положення №703 є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, а не про відмову в державній реєстрації речового права. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні відповідачі не довели наявності інших підстав для відмови в державній реєстрації, вичерпний перелік яких встановлений ст.24 Закону N 1952-IV. В силу ч.4. ст. 24 Закону N 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Суд вважає, що правовстановлюючі документи, подані позивачем для реєстрації права власності на спірну квартиру відповідають вимогам ч.1 ст. 19 Закону N 1952-IV, і не можуть слугувати підставою для відмови у державній реєстрації права власності позивача на квартиру [ADDRESS]. Згідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на викладене відповідачем не доведена правомірність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №7183892 від 24.10.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Результат розгляду: granted