Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

04.03.2011 року позивач звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати його нарахувати та виплатити державну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат на підставі положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період починаючи з 30.08.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеної до 1 категорії, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячно повинна нараховуватись та виплачуватись державна пенсія в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 50 цього Закону, особам, що віднесені до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія у розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач в порушення норм закону державну та додаткову пенсії нараховував та виплачував у значно меншому розмірі. Оскарженою постановою прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо відмови позивачу у перерахунку та виплати державної (основної і додаткової) пенсії та доплати до пенсії та зобов'язання вчинити перерахунок та виплату пенсії і доплати до пенсії згідно закону. Крім цього, суд зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком як інвалідові 2 групи захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи та доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 04.09.2010 року до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Суд допустив постанову до негайного виконання. Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що оскільки відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, то відповідно нарахування та виплата позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, здійснювались в межах виділених на це коштів та згідно чинного на момент проведення виплати бюджетного законодавства. За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята в порядку скороченого провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивач відноситься до осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та останньому встановлено 2 групу інвалідності. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно зі ст. 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам 2 групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Статтею 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму. Згідно зі ст. 39 цього Закону, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні радіоактивного забруднення, підвищуються на 2 мінімальні заробітні плати. Враховуючи викладені положення Закону, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч вимог даного Закону позивачу державну пенсію нараховував та виплачував у значно меншому розмірі, а ніж це передбачено вказаним вище Законом, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з урахування ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а фінансування виплат, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться із державного бюджету, оскільки відсутність в державному бюджеті коштів на витрати пов'язані із виплатою позивачу передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплат, не може бути підставою для невиконання вимог Закону. Дана правова позиція суду, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права. Разом з тим, суд помилково допустив постанову до негайного виконання в повному обсязі, оскільки, в даному випадку слід застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС України, яка є спеціальною для цієї категорії справ. Вказана норма передбачає негайне виконання постанов суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів лише у межах суми стягнення за один місяць. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права в частині негайного виконання, тому оскаржувану постанову в цій частині слід змінити, вказавши про негайне виконання постанови суду лише у межах суми стягнення за один місяць.

Результат розгляду: partial