Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Пролетарського районного суду м. Донецька з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради (далі - УПСЗН) про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], на підставі заяви відповідачем їй було призначено виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10.10.2011 року та нараховано по 130 грн. на місяць. Але така сума не відповідає чинному законодавству, оскільки щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" їй мали б виплатити у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Позивач зверталася з заявою до УПСЗН з проханням про проведення перерахування допомоги, однак їй було відмовлено. За таких підстав вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року позовну заяву [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 10 жовтня 2011 року по 12 серпня 2013 року було залишено без розгляду. Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради надав заперечення, зміст яких зводиться до того, що позивач не використала своє право звернутись до Управління із заявою про перерахунок допомоги по догляду за дитиною. Наголошує на тому, що Управління не є розпорядником бюджетних коштів, а тому відповідачем у справі має бути Кабінет Міністрів України. Позивач [PERSON] та представник відповідача Нагаєць Ю.В. надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути в порядку письмового провадження. Оскільки усі сторони, які приймають участь у розгляді справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, справа розглянута відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України у порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], та перебуває на обліку в УПСЗН як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої з 10 жовтня 2011 року визначено відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2011 року та який становить 130 грн. на місяць. За призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що перевищує мінімальний позивач зверталась до Управління 15.01.2014 року. Допомога була призначена з 10.10.2011 року по 27.07.2014 року у розмірі 130,00 грн. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги, також, визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44. Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ. Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. У подальшому, ані Законом України "Про Державний бюджет на 2010 рік", ані Законом України "Про Державний бюджет на 2011 рік", ані Законом України "Про Державний бюджет на 2012 рік", ані Законом України "Про Державний бюджет на 2013 рік", ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ. Оскільки у даній справі, спір виник щодо виплати допомоги з 2011 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин суд дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Зазначені вище обставини спростовують доводи відповідача, викладені у запереченнях проти позову та дають суду підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною за період з 13 серпня 2013 року по день винесення рішення судом, тобто по 24 лютого 2014 року. Позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача суми різниці між раніше виплаченими сумами і перерахованою сумою державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволенню не підлягають, оскільки зобов'язання по перерахуванню виникають у відповідача тільки з дня набрання даним рішенням законної сили. Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Таким чином вказані позовні вимоги, які неконкретизовані та наведені без конкретної суми стягнення та її розрахунку є передчасними. Відповідно до ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також здійснення судового контролю за виконанням рішення. На підставі положень ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), оскільки відповідач відноситься до органів місцевого самоврядування на підставі положень ст.ст. 11, 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", тому з місцевого бюджету Пролетарського району на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 73,08 гривень.

Результат розгляду: partial