Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 06 квітня 2012 року позов задоволено частково та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та доплатити позивачу різницю між сумою сплаченого підвищення до пенсії та 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 18.06.2011 року. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про відмову в задоволенні позову. Судова колегія, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та на нього розповсюджується дія Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 19.11.2004 року. Згідно зі ст. 6 вказаного Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише 19.03.2012 року та пропустив строк вказаний у ч.2 ст.99 КАСУ (в редакції чинній на момент звернення до суду). Відповідно до ст.100 КАСУ - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. Позивач у своєму позові вказую на свою юридичну необізнаність, що й стала причиною пропуску строку звернення до суду, проте судова колегія не вважає таку причину поважною. Колегія суддів вважає, що права позивача підлягають захисту у межах 6-місячного строку звернення до суду, тобто з 19.09.2011 року. Пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. З наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. З однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, - та, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Цією постановою КМУ встановлено, що «дітям війни» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн., які позивачем отримано. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами. З огляду на вищевикладене судова колегія приходить до висновку, що з 22.07.2011 року, тобто з дати набрання чинності вищевказаної постанови КМУ, розмір соціальної виплати дітям війни виплачується у межах видатків встановлених Законом України "Про Державний Бюджет" на відповідний рік та позивачем отримано вказану допомогу у відповідному розмірі, а тому це є підставою для відмови в задоволені позову, за період з 19.09.2011 року. Таким чином, суд першої інстанцій при вирішені справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а це є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Результат розгляду: denied