Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.04.2010, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2011, позов задоволено частково. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі м.Києва від 18.11.2009 № 0009461704/3/49888, № 0004371704/3/49887. У задоволенні решти позову про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 18.11.2009 № 0004371704/3/49887 відмовлено. Фізична особа-підприємець [PERSON] подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 18.11.2009 № 0009471704/3/49889 про визначення позивачеві податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2765,51 грн., в т.ч. 1843,67 грн. основного платежу та 921,84 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи в цій частині. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 18.11.2009 № 0009471704/3/49889 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2765,51 грн., в т.ч. 1843,67 грн. основного платежу та 921,84 грн. штрафних (фінансових) санкцій, щодо якого позивачка ставить вимоги в касаційній скарзі, слугували висновки перевірки, викладені в акті від 26.03.2009 № 1428/1704/[NUMBER], про порушення вимог п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, яке полягало в тому, що позивачка, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, перевищивши за 2006 рік граничний обсяг загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), визначений в п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», що становив сукупно 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язана була з 01.01.2007 зареєструватися платником податку на додану вартість і включити за І квартал 2007 року до бази оподаткування оподатковувані операції в загальній сумі 9218,35 грн. за ставкою 20%. Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Відповідно до ст. 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема податку на додану вартість. Своєю чергою, однією з умов для перебування фізичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 є неперевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 тис. гривень. Таким чином, до перевищення платником єдиного податку граничного розміру виручки, визначеного в ст. 1 Указу № 727/98, у платника єдиного податку не виникає обов'язку переходу на загальну систему оподаткування. Такий платник здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування і не є платником податку на додану вартість. Обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість може виникнути лише після виникнення обов'язку перейти на загальну систему оподаткування і лише з настанням підстав, визначених в Законі України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі Закон № 168/97-ВР). Відповідно до п. 2.1 Закону № 168/97-ВР платником податку будь-яка особа, яка, зокрема підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку. Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку, визначені у п. 2.3 ст. 2 Закону. Відповідно до п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що тільки у разі, коли з моменту виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування та/або з моменту переходу такою особою на таку систему цією особою допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), в неї виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300000 гривень) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг). Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення про визначення позивачці податкового зобов'язання з подану на додану вартість є протиправним. Оскільки обставини встановлені судами попередніх інстанцій правильно, а оскаржувані судові рішення є помилковими тільки в частині відмови в задоволенні позову щодо податкового повідомлення-рішення від 18.11.2009 № 0009471704/3/49889 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість, суд касаційної інстанції вважає за правильне їх змінити, задовольнивши позов також і в цій частині. При цьому суд касаційної інстанції вважає за правильне задовольнити такі вимоги шляхом визнання недійсним зазначеного податкового повідомлення-рішення, оскільки правові наслідки застосування такого способу захисту - протиправність індивідуального акту виникає з набранням постанови суду про задоволення позову законної сили з моменту прийняття такого індивідуального акту суб'єктом владних повноважень. Вимоги ж про визнання акту нечинним може стосуватися лише нормативно-правового акту, який стає нечинним, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, з дати набрання відповідним рішенням законної сили.

Результат розгляду: partial