Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Мурихіна Сергія Володимировича, третя особа: управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо забезпечення виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року; визнання протиправними дій відповідачів щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2012 року № 33103302 та скасування даної постанови; зобов'язання управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві поновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 22-а-2082/11 від 13 червня 2012 року та провести виконавчі дії з виконання зазначеного виконавчого листа. Дніпровський районний суд міста Києва своєю постановою від 05 листопада 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовив. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2013 року та ухвалити нову про задоволення адміністративного позову, так як на думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню у частині визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, на підставі та на виконання якого було видано виконавчий лист № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року, виконано боржником у повному обсязі, а тому винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження за даним виконавчим листом на підставі частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виконання судового рішення, на думку суду першої інстанції, є правомірним. Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13 червня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-а-2082/11 про зобов'язання боржника - управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва нарахувати та виплатити [PERSON] як дитині війни надбавку до пенсії у розмірі 30 %, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Мурихіним Сергієм Володимировичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 червня 2012 року. З повідомлення управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 27 вересня 2012 року, на яке посилається управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві у відповіді на звернення позивача про надання інформації щодо виконавчого листа № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року, вбачається, що [PERSON] проведено нарахування пенсії, однак сама виплата не проведена за відсутністю коштів. 13 грудня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Мурихіним Сергієм Володимировичем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 33103302, відповідно до якої було закінчено виконавче провадження по виконавчому листу № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року у зв'язку з виконанням судового рішення, на підставі якого він був виданий. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № N 606-XIV). Так, відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналогічні правові норми містяться у частині першій статті 255 КАС України, згідно до якої постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. За змістом статті 11 Закону № N 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. З положень частини 1 статті 75 Закону № N 606-XIV вбачається, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У статті 49 вказаного Закону передбачено підстави закінчення виконавчого провадження, серед яких у пункті 8 частини 1 вказаної правової норми, на який посилаються відповідачі у постанові про закінчення виконавчого провадження по спірному виконавчому листу, передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у повідомленні управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 27 вересня 2012 року, на яке посилається управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві як на підставу для закінчення виконавчого провадження, містяться відомості про виконання судового рішення у частині здійснення перерахунку [PERSON] відповідних соціальних виплат, однак жодних відомостей про виплату нарахованих сум не зазначено. Вказані обставини надають підстави вважати, що рішення суду, на підставі якого 13 червня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-а-2082/11, виконано лише частково. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачами, у порушення вимог статті 71 КАС України, не було доведено правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача щодо припинення виконавчого провадження по спірному виконавчому листу та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими, а висновки суду щодо правомірності дій та бездіяльності суб»єкта владних повноважень - помилковими. Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта в частині висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року, колегія суддів вважає, що такі висновки є обґрунтованими, так як задоволення зазначених позовних вимог призвело б до втручання у дискреційні повноваження органу державної влади з порушенням принципів, закріплених у статті 2 КАС України. Таким чином, суд не в праві зобов'язувати державного виконавця або будь-яку іншу посадову особу до вчинення дій, які належать виключно до її повноважень, передбачених законодавством. Отже, судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено [PERSON] у задоволенні адміністративного позову в цій частині. Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення було неповно з'ясовано фактичні обставини справи та порушено вимоги матеріального права у частині позовних вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо забезпечення виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року; визнання протиправними дії відповідачів щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2012 року № 33103302 та скасування даної постанови, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справ та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на це, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] необхідно задовольнити частково, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2013 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо забезпечення виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-а-2082/11 від 13 червня 2012 року; визнання протиправними дії відповідачів щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 грудня 2012 року № 33103302 та скасування даної постанови і винести нову, якою задовольнити адміністративний позов [PERSON] в цій частині.

Результат розгляду: partial