Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

13 травня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік, передбачену ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", у сумі 6700 грн., з урахуванням раніше виплаченої суми. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2011 року у задоволенні адміністративного позов відмовлено. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2012 року справа призначена до слухання у порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є інвалідом 1-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -інвалідів війни , посвідчення серії [NUMBER], видане 09 січня 2004 року). 26.04.2011 року позивачу була виплачена разова грошова допомога до 05 травня у розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач має право на отримання щорічно до 5 травня, як інвалід війни І групи, разової грошової допомоги у розмірі десять мінімальних пенсій за віком. З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008, у 2009 році ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлювала, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Згідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2011 році не змінювались. Законами України про Державний бюджет України на 2011 рік не встановлювались інші розмірі разової грошової допомоги до 05 травня. У Постанові Кабінету Міністрів України № 314 від 04 квітня 2011 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» зазначено, що вона прийнята з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 314 від 04 квітня 2011 року передбачає виплату разової грошової допомоги до 05 травня інвалідам війни І групи у розмірі 1 000 грн., проте як у 2011 році ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає розмір цієї допомоги - десять мінімальних пенсій за віком. Таким чином, положення Постанови Кабінету Міністрів України значно звужують права визначені Законом, що суперечить ст. ст. 8, 22 Конституції України, ст. 4 ЦК України. Апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що позивач, є учасником бойових дій, та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2011 рік у розмірі встановленому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також, апеляційний суд погоджується з вимогами апелянта, що розмір мінімальної пенсії за віком визначається ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». Вимоги щодо визнання неправомірними дій не підлягають задоволенню оскільки відповідач виплачував позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік у розмірі та в межах наданих асигнувань, і не мав встановлених законом прав чи обов'язків змінювати цільове призначення наявних у його розпорядженні коштів, оскільки фінансове забезпечення виконання положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до ст. 17 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial