Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та постановити нову. У відповідності до ст. 197 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право отримання підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Судом встановлено, що позивач є дитиною війни у розумінні ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та відповідно до ст. 6 вказаного Закону має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідач виплачував позивачу щомісячне підвищення до пенсії відповідно до постанови КМ України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28 травня 2008 року у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Колегія суддів вважає дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними. Проте, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі дітям війни, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. Однак, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 ч. 1 цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Вирішуючи питання яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розвязання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У даному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI. На виконання вимог зазначеного Закону, 06 липня 2011 року Кабміном України прийнято постанову № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Таким чином, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, застосуванню підлягають положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а починаючи з 23 липня 2011 року виплати, передбачені, зокрема, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", повинні здійснюватися в порядку та розмірах, визначених постановою Кабміну "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745 від 06.07.2011 року. Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справі, у зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial