Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови від 25.12.2013р. ВП №37222146 про повернення виконавчого документа. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова винесена за відсутності достатніх підстав для повернення виконавчого документу. Позивач зазначає, що до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, державним виконавцем не долучено жодних документів (акт державного виконавця про відсутність майна, коштів чи не проживання за адесою реєстрації), що підтверджували б вчинення державним виконавцем, передбачених Законом, заходів щодо розшуку боржника, майна та коштів, на які можна було б звернути стягнення. Також, зазначає, що державний виконавець не звернувся до суду з позовом про обмеження права виїзду за кордон боржника. Таким чином, державний виконавець вжив не всіх заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду. В судове засідання представник позивача не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання в якому позов підтримує та просить розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач подав до суду заяву, якою просив долучити до справи копії матеріалів виконавчого провадження та розгляд справи проводити у його відсутності, по суті позовних вимог нічого не пояснив. За таких обставин суд на підставі ч.4 ст.128 КАС України ухвалив розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими такі обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606). Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (стаття 2). Статтею 11 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду, від 21.05.2012 р., № 5 "Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Також, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. (стаття 6). Відповідно до статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, вимог про сплату боргу. Відповідно до ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Згідно з п. 5.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. З представлених відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що на адресу відділу Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області позивачем була надіслана вимога про сплату боргу від 21.02.2013 року №Ф-18 про стягнення з [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 3 992,80 грн. На підставі вказаної вимоги, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Чуприняк К.К. відкрито виконавче провадження. З метою встановлення майнового стану боржника - [PERSON],. в.о. заступника начальника ВДВС Жидачівського РУЮ 01.11.2013р. за №2683/09-20 направлена вимога начальнику ВДАІ Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській області, начальнику Пенсійного фонду України у Жидачівському районі, начальнику Жидачівського районного центру зайнятості, начальнику Держземагентсва у Жидачівському районі, начальнику Державної інспекції сільського господарства України у Львівській області. На дану вимогу щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок відділ Держземагентва у Жидачівському районі Львівської області листом від 04.11.2013р. №01-12/05-1650 повідомив, що за за фізичною особою [PERSON] земельних ділянок на території Жидачівського району Львівської області не зареєстровано. Згідно з листом управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області від 11.10.2013р. №5832/09-12 за даними системи персоніфікованого обліку [PERSON] зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та звітувалася за 2012 рік. Листом від 07.11.2013р. №1611/03 Жидачівсьий районний центр зайнятості інформував, що [PERSON]на обліку не перебуває. Відповідно до листа ВДАІ Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.11.2013р. за [PERSON] транспортних засобів не зареєстровано. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у державному реєстрі речових прав [PERSON] на нерухоме майно відомості відсутні. Крім цього, в органах Державної податкової служби України відсутня інформація про джерела отримання доходів та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах [PERSON] За положеннями ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державний виконавець складає акт. Судом встановлено, що 16.11.2013р. державним виконавцем складено акт б/н, з якого вбачається, що в ході проведення виконавчих дій майна, на яке може бути звернуто стягнення, у боржника не виявлено. 25 грудня 2013 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову ВП № 37222146 про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", яка регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Частинами 4 та 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідачем дотримані наведені вимоги законодавства: зокрема, оскаржена постанова містить мотивування підстав її винесення, містить посилання на відповідні норми права, на підставі яких вона винесена. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець здійснив всі, передбачені законом, заходи щодо примусового стягнення з боржника суми боргу, а встановивши відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, враховуючи, що здійснені ним, відповідно до цього Закону, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, правомірно склав постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Щодо посилання позивача на ту обставину, що державний виконавець не звернувся до суду з позовом про обмеження права виїзду за кордон [PERSON], суд зазначає, що у відповідності до п. 18 ч. 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" зазначені заходи є правом державного виконавця, а не його обов'язком. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні спірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 37222146 від 25.12.2013р. діяв в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені законом. Відтак, достатніх та обґрунтованих підстав для скасування такої постанови відділу Державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області щодо повернення виконавчого документа немає, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання щодо присудження судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Результат розгляду: denied