Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

У жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного агентства України з питань Державної служби України з вимогами про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2013р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013р., в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом голови Національного агентства України з питань Державної служби України від 05.04.2012р. № 171- к/о позивач призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу Контрольного управління. 07.07.2012р. наказом голови Національного агентства України з питань Державної служби України № 139 введено в дію структуру та штатний розпис Національного агентства України з питань державної служби. Відповідно до п. 3 вказаного наказу визнано таким, що втратив чинність наказ голови Національного агентства України з питань Державної служби України від 15.12.2011р. № 77 «Про затвердження та введення в дію структури та штатного розпису Національного агентства України з питань державної служби». Цим же наказом введено в дію з 01.07.2012р. структуру (додаток 1) та штатний розпис (додаток 2) Національного агентства України з питань державної служби. 09.07.2012р. відповідачем попереджено позивача про те, що у зв'язку зі змінами у структурі Контрольного управління Національного агентства України з питань державної служби посада, яку займає позивач, буде скорочена. Одночасно позивачу пропонувалась інша робота на посаді головного спеціаліста відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу та взаємодії з територіальними органами Контрольного управління з посадовим окладом згідно штатного розпису. 03.09.2012р. позивачем на попередженні про наступне вивільнення зроблено запис про відмову від переведення на посаду головного спеціаліста відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу та взаємодії з територіальними органами Контрольного управління. Наказом голови Національного агентства України з питань Державної служби України від 04.09.2012р. № 344-к/о позивача звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу Контрольного управління у зв'язку з введенням в дію нової структури та штатного розпису Національного агентства України з питань Державної служби України відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт змін в організації виробництва і праці в Національному агентстві України з питань Державної служби України мав місце, тому позивача правомірно звільнено із займаної ним посади з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Погодитись з такими висновками судів не можливо, виходячи з наступного. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами 1 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) передбачено, що при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, відповідно до змін у структурі і штатному розписі в Національному агентстві України з питань Державної служби України утворено три нових підрозділи - сектору розгляду звернень громадян і роз'яснювальної роботи (пп. 2.3.), сектору взаємодії з громадськістю та засобами масової інформації (пп. 5,4.), а також служби внутрішнього аудиту (п. 11), відбулись зміни назв окремих посад інших структурних підрозділів, і введено нову посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу та взаємодії з територіальними органами. Отже, в результаті змін в організаційній структурі і штатному розписі Національного агентства України з питань Державної служби України фактично було змінено лише назву посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу Контрольного управління на заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу та взаємодії з територіальними органами, яку обіймав позивач. При цьому функціональні обов'язки начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу та взаємодії з територіальними органами фактично не змінились. Враховуючи, що займана позивачем посада не скорочувалась, а лише змінилась її назва, фактичне скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, колегія суддів вважає передчасним висновок судів про те, що у відповідача виникли обставини для майбутнього звільнення позивача з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про державну службу Контрольного управління, у зв'язку з чим оскаржуваний позивачем наказ голови Національного агентства України з питань Державної служби України від 04.09.2012р. № 344-к/о підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судами встановлені повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалює нове судове рішення. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України при поновленні позивача на роботі на його користь слід стягнути середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи з наявних у справі доказів щодо розміру його середньомісячного заробітку, доказів перебування позивача у центрі зайнятості та отримання ним коштів в якості безробітного. Всього на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 вересня 2012 року по день ухвалення судового рішення в розмірі 90154,15 гривень.

Результат розгляду: granted