Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.11.2013 № 0038631506 та № 0038641506. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 19.03.2014 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 31.10.2013 за результатами перевірки дотримання ТОВ «Велдан» вимог податкового законодавства в частині своєчасності подання платіжних доручень до установ банку на сплату земельного податку за період з 01.02.2013 по 31.07.2013 ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві складено Акт № 323/15-06 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог п.п. 287.3, 287.4 ст. 287 ПК України внаслідок не дотримання строків сплати податкових зобов'язань з плати за землю за податковою декларацією від 18.02.2013 № 9007633451. 18.11.2013 на підставі Акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: № 0038631506, яким у зв'язку з порушенням п.п. 287.3, 287.4 ст. 287 ПК України, на підставі ст. 126 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 10 % - 3814,56 грн.; № 0038641506, яким у зв'язку з порушенням п.п. 287.3, 287.4 ст. 287 ПК України, на підставі ст. 126 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 20 % - 44894,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 31.1 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Відповідно до змісту ст.ст. 269, 270 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності. Статтею 285 ПК України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Пунктом 286.2 ст. 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Як видно з матеріалів справи, станом на січень 2013 року позивач був платником податку на землю, у зв'язку з чим самостійно подав 18.02.2013 до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві податкову декларацію з плати за землю, відповідно до якої річна сума земельного податку становила 237462,72 грн., щомісячний платіж земельного податку протягом 2013 року становив 19788,56 грн., в той же час за лютий місяць 2013 року позивач визначив суму земельного податку у розмірі 197880,56 грн. В подальшому, 02.08.2013 позивачем до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2013 рік, якою скориговано суму платежу земельного податку за лютий місяць 2013 року - зменшено на 178092 грн., тобто сума податку за землю за такий місяць визначена позивачем у розмірі 19788,56 грн. Судом не приймається до уваги твердження позивача, як на підставу для визнання нечинними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, про те, що зазначена уточнююча податкова декларація подана до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період в один календарний рік, оскільки відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Таким чином, всупереч вимогам п. 287.3 ст. 287 ПК України позивач, за висновком суду, не сплатив у встановлений строк самостійно визначене грошове зобов'язання з податку на землю у сумі 178092 грн. (197880,56 грн.-19788,56 грн.). Також судом не приймається до уваги посилання позивача на роз'яснення ДПА України від 25.02.2011 та лист ДПА України від 06.07.2001 N 9018/7/23-3317 щодо застосування відповідальності до платника податків у разі виявлення порушень, з огляду на те, що вказані роз'яснення та лист не належать до нормативно-правових актів, якими слід керуватись суду при вирішенні адміністративної справи відповідно до принципу законності, закріпленого у ч. 1 ст. 9 КАС України. Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що відповідач прийняв спірні податкові повідомлення-рішення від 18.11.2013 № 0038631506 та № 0038641506 в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для визнання нечинними та скасування вказаних рішень ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав. Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку. За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied