Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 2006 року. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 21 вересня 2011 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано противоправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати соціальної допомоги, як дитині війни,в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату вказаної щомісячної доплати за статусом «Діти війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по 18.06.2011 року. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У 2010 році дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не була обмежена. Стосовно правовідносин у 2011 році, судова колегія зазначає наступне. Пунктом 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", Кабінету Міністрів України надано право визначати розмір виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни". На реалізацію цього права Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 06 липня 2011 року №745 п.6 якої встановлено: "….дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 гривні". Ця Постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року, відповідно, з цієї дати діти війни не мають права на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, у 2010, 2011 роках право "дітей війни" на отримання підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підлягало реалізації у період з 01 січня 2010 року по 22 липня 2011 року. Суд першої інстанції правильно визнав право позивача на підвищення пенсії за 2007, 2008, 2009 та 2010 років відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", але не врахував строки звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся до суду з позовом 31 серпня 2011 року. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Доводи щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. За таких підстав судова колегія дійшла висновку, що права позивача підлягають захисту з 28 лютого 2011 року, що не було встановлено судом першої інстанції. Положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, та на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Результат розгляду: partial