Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 29.08.2013 адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Ялтинський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим зареєструвати місце проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 34,41 грн. судового збору шляхом безспірного списання з рахунків суб'єкта владних повноважень - Ялтинського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 34,41 грн. судового збору шляхом безспірного списання з рахунків суб'єкта владних повноважень - Ялтинського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим (том 1 арк.с.82-88). Суд при прйнятті рішення в порядку статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийшов за межі позовних вимог. Рішення суду мотивовано тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання позивачів було рішення Ялтинського міського суду від 14.12.2012, прийняте в порядку заочного провадження, адже саме цим рішенням чітко та безумовно викладений висновок про зняття позивачів з реєстрації задля усунення перешкод третій особі в користуванні квартирою [ADDRESS]; однак, за результатами апеляційного оскарження, ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 29.05.2013 зазначене заочне рішення було скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - відмовлено; скасування заочного рішення, на підставі якого позивачів було знято з реєстрації, є підставою для приведення сторін у попередній стан, тобто їх реєстрації за спірною адресою. Не погодившись з рішенням суду, третя особа - [PERSON], звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (том 1 арк. с. 101-104). Доводи апеляції мотивовані тим, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи; рішенням Ялтинського міського суду від 31.07.2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 12.11.2012, було припинено право власності позивачів на частки квартири [ADDRESS], а заочним рішенням Ялтинського міського суду від 14.12.2012 були усунені перешкоди [PERSON] у користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття позивачів з реєстрації; у зв'язку з чим позивачі були правомірно зняті з реєстрації, зняття з реєстрації відбулось на підставі пакету документів, а не тільки заочного рішення від 14.12.2012 В судовому засіданні 15.01.2014 представник третьої особи ([PERSON]): [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати по мотивам, викладеним в ній. В судовому засіданні позивач ([PERSON]), представник позивача ([PERSON]): [PERSON] заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила в її задоволенні відмовити, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. В судове засідання, призначене на 15.01.2014 відповідач (Ялтинський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим) явку уповноважених представників не забезпечив, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав витребуваний судовою колегією пакет документів, на підставі яких було здійснено зняття з реєстрації позивачів (том 2, арк. с. 108-118). Згідно з частиною четвертою статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. При викладених обставинах, враховуючи те, що відповідач викликався в судове засідання, явку своїх представників в судове засідання не забезпечив, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами. Розглянувши справу в порядку статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила наступне. 31.07.2012 Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим у справі №2/0124/1295/2012 (0124/3139/2012), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 12.11.2012, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], припинено право власності вказаних громадян на 1/8 частку за кожним, а в цілому на 1/4 частку в праві загальної власності на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаної квартири; відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - виконком Ялтинської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, покладання обов'язку не чинити перешкоди та надання згоди на поділ особистих рахунків ( том 1 арк.с.43-44, 45-46, 123-124). 12.11.2012 ухвалою Апеляційного суду АР Крим скасовано ухвалу Ялтинського міського суду АР Крим від 31.07.2012 про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, покладення обов'язку не чинити перешкод та надання згоди на поділ особових рахунків, справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (том 1 арк.с.15, 18). 14.12.2012 Заочним рішенням Ялтинського міського суду у справі №2/0124/3133/2012 (0124/9735/2012) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, усунені перешкоди в користуванні нею квартирою [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою (том 1 арк.с.48). 11.12.2013 вх. 17576 (06.12.2013 вих. № 4491) Ялтинським міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим надано пакет документів, що стали підставою для зняття з реєстрації 18.01.2013 [PERSON] та [PERSON]: заяву про зняття з реєстрації від [PERSON] від 18.01.2013, заочне рішення Ялтинського міського суду від 14.12.2012 у справі № (2/0124/3133/2012 0124/9735/2012); витяг № 36759720 від 16.12.2012 про державну реєстрацію прав [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; рішення суду від 31.07.2012 № 2/0124/1295/2012 0124/3139/2012, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], припинено право власності вказаних громадян на 1/8 частку за кожним, а в цілому на 1/4 частку в праві загальної власності на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаної квартири; відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - виконком Ялтинської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, покладання обов'язку не чинити перешкоди та надання згоди на поділ особистих рахунків; договір дарування частки квартири від 29.06.2011 Реєстр № 4-1874 .(том 2 арк. с. 108-118). 18.01.2013 Ялтинським міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим на підставі зазначених вище рішень судів, позивачів ([PERSON] та [PERSON]) було знято з реєстрації місця проживання, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи (том 1 арк.с.19, 20). 29.05.2013 рішенням Апеляційного суду АР Крим заочне рішення Ялтинського міського суду у справі №2/0124/3133/2012 (0124/9735/2012) від 14.12.2012 та додаткове рішення Ялтинського міського суду від 18.01.2013 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовлено ( том 1 арк.с.65-66). Згідно пояснень [PERSON] після скасування Апеляційним судом АР Крим 29.05.2013 заочного рішення Ялтинського міського суду від 14.12.2012 та відмови в задоволенні вимог [PERSON], відповідачем в паспортах позивачів були поставлені штампи про їх реєстрацію за адресою: [ADDRESS], однак за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в АР Крим позивачі до тепер є такими, що зняті з реєстрації за зазначеною адресою, що також підтверджується копіями паспортів позивачів та довідкою (том 1 арк.с.75, 76-77). 10.09.2013 ухвалою Апеляційного суду АР Крим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - виконком Ялтинської міської ради, про встановлення сервітуту на право користування квартирою, вселення та зобов'язання вчинити певні дії, рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 12.04.2013, яким відмовлено в задоволенні позову, залишено без змін ( том 1 арк.с.117-119). 22.02.2013 рішенням Ялтинського міського суду АР Крим у справі №121/377/13-ц (2/121/509/13), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 16.04.2013, відмовлено в задоволенні позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], до [PERSON] про встановлення сервітуту на право користування та проживання в [ADDRESS], вселення в квартиру, покладання обов'язку не чинити перешкод в користуванні квартирою (том 1 арк.с.56, 113-116). 04.02.2013 [PERSON] та [PERSON] звернулись до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовною заявою, просять зобов'язати Ялтинський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим відновити реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (том 1 арк.с. 6-9). Позовні вимоги мотивовано тим, що зняття позивачів з реєстрації місця проживання було здійснено з порушенням вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ( том 1 арк.с.6-9). Ухвалою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 06.02.2013 в порядку статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] (том 1 арк.с.26-27). Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав. Правовідносини сторін регулюються Конституцією України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382), "Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів", затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 №1077 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 за №2109/22421. (далі - Порядок № 1077). Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1382 громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Статтею 3 Закону №1382 викладені дефініції наступних термінів: - місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; - реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; - довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні. Стаття 7 Закону №1382 визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, передумовою зняття особи з реєстрації місця проживання є подання відповідної заяви та наявність передбаченої законом підстави. Відповідно до пункту 1.2. Порядку № 1077 реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - паспортний документ), довідки про звернення за захистом в Україні. Відповідно до пункту 3.1 Порядку № 1077 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Суд першої інстанції встановив, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання позивачів було лише рішення Ялтинського міського суду від 14.12.2012, прийняте в порядку заочного провадження, адже саме цим рішенням чітко та безумовно викладений висновок про зняття позивачів з реєстрації задля усунення перешкод третій особі в користуванні квартирою [ADDRESS]; однак, за результатами апеляційного оскарження, ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 29.05.2013 зазначене заочне рішення було скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - відмовлено. При прийнятті рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не витребував повного пакету документів від відповідача, які стали підставою для зняття з реєстрації 18.01.2013 позивачів та виходив з того, що відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, наприклад, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Позивачі втратили право власності на частку в квартирі на підставі рішення судових органів, які набрали законної сили, зняті з реєстрації на підставі цих рішень повторно 20.11.2013 по повторній заяві третьої особи від 08.10.2013 ( том 1 арк. с. 178-179) відповідач з питання зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомило, що у зв'язку з тим, що Постанова Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 29.08.2013. не набрала законної сили, вищевказані громадяни 22.11.2013 знятті з реєстрації за адресою [ADDRESS] відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (том 2 арк. с. 89), тому підстави для відновлення реєстрації відсутні. Вихід за межі позовних вимог здійснений судом першої інстанції з порушенням статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, так як вимоги позивачів не є законними, при викладених обставинах. Судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог які не були заявлені згідно статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, є помилковим. Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів предмет позову і підстава позову. Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є те, що конкретно вимагає позивач обравший спосіб захисту цього права чи інтересу, що є змістом вимоги. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення. У судової колегії, при викладених обставинах, відсутні підстави для зміни предмету позовних вимог, так як принцип диспозитивності означає, що процес розгляду адміністративного спору виникає, як правило, з ініціативи зацікавлених осіб і суд вирішує тільки ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і суд не може вийти за межі цих вимог. Дії адміністративного суду залежать від вимог позивача і заперечень відповідача, адміністративний суд вирішує справу в обсязі заявлених сторонами вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Чинники диспозитивності пов'язані не із специфікацією суб'єктивних прав, які підлягають захисту, а із самою природою юрисдикції діяльності із захисту суб'єктивних прав. Диспозитивність, як юридично забезпечена властивість вільної реалізації правоволодільцем суб'єктивного права. Як правило, спосіб захисту визначається у матеріальному праві: стаття 16 Цивільного кодексу України, стаття 20 Господарського кодексу України. Обраний позивачем спосіб захисту права не може бути використаний при розгляді цього спору та такий позов не може бути задоволений, оскільки згідно зі статтею 20 Господарського кодексу України, статтею 16 Цивільного кодексу України та статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту права є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді. Разом з тим, законодавство не встановлює, що будь-який з цих способів захисту права може бути використаний під час будь-якого судового розгляду. Позовні (матеріально-правові) вимоги повинні відповідати суті правопорушення, якщо воно наявне. Обраний спосіб захисту права має кореспондувати з характером допущеного невизнання, оспорювання або порушення права. У відносинах між позивачем та відповідачем судова колегія не виявила будь-якого порушення права позивача, якому кореспондує обраний ним спосіб захисту права. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності. За нормами матеріального права суд кваліфікує спірні правовідносини, тобто дає їм правову оцінку. Застосування судом норм матеріального права полягає у співставленні встановлених судом обставин з ознаками норми матеріального права, яка регулює поведінку учасників спірних відносин, а також у з'ясуванні відповідних правових наслідків у разі порушення такої норми кимось із учасників. Застосування судом норми процесуального права полягає у вчиненні процесуальних дій та ухваленні рішень, що обумовлені обставинами розгляду справи. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображенні обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами. Між тим, судове рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України. Все вищеперелічене дає судовій колегії право для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Результат розгляду: denied