Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

05 березня 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати нарахувати та виплатити їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року в сумі 3891 грн. 90 коп. В обгрунтування заявлених вимог покликається на обставини, викладені у позовній заяві. Зокрема, зазначила, що є дитиною війни та відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячного підвищення до пенсії, нарахування та виплату якої повинен здійснювати відповідач. Однак, нарахування та виплата вказаного підвищення відповідачем не проводилась, виплачувалось у неповному обсязі. Крім того, просить також поновити пропущений нею строк для звернення до суду за захистом порушених прав за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року, як такий, що пропущений нею з поважних причин. Постановою Зарічненського районного суду від 24 квітня 2009 року зазначений адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати [PERSON] підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі провести нарахування та виплату [PERSON] підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням вже виплачених підвищень до пенсії як дитині війни. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01.06.2010 року постанову Зарічненського районного суду від 24 квітня 2009 року у вказаній справі залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2013 року ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2010 року скасовано. Постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2009 року в частині, що стосується позовних вимог про нарахування і виплату державної соціальної підтримки дітей війни за 2007 рік скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті вказане рішення суду залишено без змін. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 183-2 КАС України суд розглядає справу у порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 17 січня 2014 року позивачу [PERSON] запропоновано надати суду докази поважності причин пропуску нею строку звернення до суду з вказаним позовом. У визначений цією ухвалою строк, доказів у підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав за відповідний період 2007 року позивачем не надано. Відповідач у письмовому запереченні просить у позові відмовити, покликаючись на те, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Наполягає на застосуванні строку позовної давності, встановленого ст. 99, 100 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р., яке було оприлюднено в офіційних друкованих виданнях. Судом встановлено, що позивач наділений правовим статусом дитини війни та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції, яка набрала чинності з 1 січня 2006 року, дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Згідно до вимог ст.7 зазначеного Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» відповідно до пункту 12 частини 1 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було призупинено на 2007 рік. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп2007 визнано неконституційними положення пункту 12 статті 71 та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік». Отже, в період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року відповідач був зобов`язаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни визначено мінімальну пенсію за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ст.99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для звернення особи до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк. Судом встановлено, що позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом 05 березня 2009 року, пропустила строк звернення до суду щодо позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Покликання позивача на те, що про порушення її прав їй стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації, зокрема, в офіційному періодичному виданні «Вісник Конституційного Суду України» № 4 від 07.22.2007 року не заслуговують на увагу та не можуть бути визнані судом як доказ у підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності. Інших доказів у підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає, що підстави для поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007р. відсутні. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на ньому наполягає одна із сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог за 2007 рік позивачу слід відмовити у зв`язку з пропущенням нею строку звернення до адміністративного суду. На підставі наведеного та

Результат розгляду: denied