Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними рішення ГУ ДКС у Житомирській області, в обґрунтування якого зазначив, що на виконання постанови Малинського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2012 року видано 11 липня 2013 року виконавчий лист № 0614/3232/2012 про зобов'язання органу Державної казначейської служби України стягнути на користь [PERSON] судові витрати в сумі 32,19 грн. із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунку відділу державної автомобільної інспекції Богунського РВ м. Житомира, який він з відповідною заявою із додатками подав до Державної казначейської служби України для виконання. Відповідач повернув виконавчий лист із доданими до нього документами на тій підставі, що виконавчий документ не підлягає виконанню. [PERSON] заявив позовні вимоги про: визнання протиправним рішення (згідно листа від 18.12.2013 року №15-08/4364-16481) про повернення виконавчого листа та скасувати його; зобов'язати відповідача прийняти виконавчий документ до виконання та встановити судом строк для подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання рішення суду. В судове засіданні позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Старовойт В.В. заперечила проти позову, просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що поданий оригінал виконавчого листа Малинського районного суду Житомирської області від 11.07.2013 року по справі 0614/3231/2012 оформлений з порушенням вимог до виконавчого документа, оскільки в ньому невірно зазначено дату прийняття рішення по справі, а також відділ ДАІ Богунського РВ м. Житомира в органі казначейства Житомирської області не обслуговувався, натомість в управлінні ДКС України в м. Житомирі було відкрито рахунок на імя Богунського РВ УМВС України в Житомирській області, але наказом МВС України від 04.11.2013 року №1056 шляхом злиття Богунського та Корольовського РВ УМВС України було створено Житомирський міський відділ УМВС України в Житомирській області. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав: 03 грудня 2012 року Малинським районним судом Житомирської області було задоволено позов [PERSON] до відділу ДАІ Богунського МВ УМВС України в Житомирській області про визнання протиправними дій інспектора ВДАІ щодо винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення та скасовано постанову в справі. Крім того, зобов'язано орган ДКС України стягнути на користь [PERSON] судові витрати в сумі 32,19 грн. із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунку відділу ДАІ Богунського МВ УМВС України в Житомирській області. Ухвалою Малинського районного суду від 05.07.2013 року виправлено описку в постанові суду від 03.12.2012 року та зазначено, що вважати вірним відповідача по справі відділ державної автомобільної інспекції Богунського РВ м. Житомира. Позивач звернувся з заявою про виконання рішення суду до Головного управління ДКС України в Житомирській області надавши оригінал виконавчого листа від 05.07.2013 року, копію судового рішення від 03.12.2012 року в справі 0614/3231/2012, копію квитанції №15-1888 від 30.10.2012 року про перерахування коштів до бюджету. Листом від 18.12.2013 року за №15-08/4364-16481 [PERSON] було повернуто виконавчий лист та рекомендовано звернутися до суду із заявами про виправлення описки та зміни порядку і способу виконання рішення шляхом безспірного списання коштів з рахунку Житомирського відділу УМВС України в Житомирській області. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ч.1 ст. 2 КАС України). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що рішення суду про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Законом «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначенихЗаконом та особливості їх виконання; визначені особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду, а саме: держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Заборонена примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду. Відповідно до п.1 ст. 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, відсутність рахунку ДАІ Богунського РВ м. Житомира не є підставою для повернення виконавчого листа. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Відповідно до ч.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2011 року № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45 (далі - Порядку) у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо). В ч. 1 п. 9 Порядку встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли не підлягає виконанню органом Казначейства. Таким чином, позивач надав всі необхідні документи для виконання судового рішення. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. (рішення у справі «Зубко та інші проти України»). Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»). Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Згідно з п.1 ч.2 ст. 162 КАС України уразі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що дії відповідача, яка виявилися у поверненні заяви та виконавчого листа є такими, що порушують права Позивача як стягувача. Разом з тим, не є рішенням відповідача - лист від 18.12.2013 року № 15-08/4364-16481, а тому не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про скасування цього листа.

Результат розгляду: partial