Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ в Луганській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання здійснити перерахунок та доплату недоотриманих сум грошового забезпечення, стягнення коштів у відшкодування спричиненої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що він з 07 травня 2010 року проходив службу на посаді начальника лінійного відділу на станції Луганськ УМВС України на Донецькій залізниці. В жовтні 2011р. на підставі рапорту від 22.07.2011р. (за особистим проханням), був переведений до Управління МВС України в Луганській області і наказом ТВО Начальника Управління МВС України в Луганській області від 26.10.2011 року №362 о/с з 26.10.2011 року призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу УБНОН, де проходив службу по день звернення до суду з позовною заявою. В середині жовтня 2011 року, був ознайомлений з наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 10.10.2011р. № 373 о/с, згідно з яким, він був відряджений у розпорядження УМВС України в Луганській області на підставі свого рапорту. 18 січня 2012 року в приміщенні управління МВС України на Донецькій залізниці, його ознайомили з наказами начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 10.08.2011р. № 315 (про неналежне виконання службової дисципліни) та від 12.09.2011р. № 335 о/с , щодо оголошення наказу МВС України від 09.09.2011 № 1014 о/с про звільнення з посади за службовою невідповідністю за п.45 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зарахування в розпорядження Управління МВС України на Донецькій залізниці з 09 вересня 2011 року. Позивач вважає зазначені накази незаконними та необґрунтованими, такими, що підлягають скасуванню, а звільнення його з посади незаконним, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на посаді . Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2012 р. у справі № 2а/1270/1117/2012 позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого: - визнано незаконним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці № 315 від 10.08.2011р.; - визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 09.09.2011 № 1014 о/с в частині, що стосується [PERSON]; - визнано незаконним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 12.09.2011 №335 о/с в частині зарахування [PERSON] в розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці з 09.09.2011р. зі звільненням його з посади начальника лінійного відділу на ст. Луганськ Управління МВС України на Донецькій залізниці; - поновлено [PERSON] на посаді начальника лінійного відділу на ст. Луганськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці; - зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ на Донецькій залізниці здійснити перерахунок та доплату [PERSON] недоотриманих сум грошового забезпечення за період з 09.09.2011р. по день поновлення на посаді начальника лінійного відділу на ст. Луганськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці; - у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці коштів у відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2012 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Міністерство внутрішніх справ України вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права,неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення до справи, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. Не погодившись з судовим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2012 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права . До апеляційної скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці приєднався [PERSON], який вважає, що судом першої інстанції вирішені питання про його права, свободи та інтереси, оскільки позивача поновлено на посаді, яку він обіймає з 2011 року. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю. Представник першого і другого відповідачів та представник третьої особи, особа, яка приєдналась до апеляційної скарги, просили апеляційні скарги задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволені позовних вимог. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав. В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.04.1990 року, на посаді начальника лінійного відділу на станції Луганськ Управління МВС України на Донецькій залізниці з 14.06.2010 року. В період з 20.07.2011 року по 19.08.2011 року, з 22.08.2011 року по 09.09.2011 року та з 12.09.2011 року по 23.09.2011 року позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується лікарняними листами (т.1 а.с. 9-12). 22.07.2011р. позивачем було подано рапорт на ім'я Начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці щодо переведення ,за особистим проханням, до Управління МВС України в Луганській області. На зазначеному рапорті є письмова згода т.в.о. Начальника УМВС України в Луганській області на переведення позивача ( т.1 а.с.173). 27.09.2011 року позивач звернувся з рапортом до Начальника УМВС України в Луганській області щодо згоди з запропонованою посадою старшого оперуповноваженого відділу УБНОН (т.1 а.с.109). 28.09.2011 року т.в.о. Начальник УБНОН УМВС України в Луганській області звертається з поданням до Начальника УМВС України в Луганській області щодо призначення [PERSON] на посаду старшого оперуповноваженого відділу попередження та викриття правопорушень на об'єктах легального обігу наркотичних засобів УБНОН УМВС України в Луганській області, з якого вбачається, що на час складання подання, [PERSON] вже зараховано у розпорядження Управління МВС України на Донецькій залізниці з 09.09.2011 року ( т.1 а.с.117-118). Листом від 04.10.2011 р. за № 6/2-3503 Управління кадрового забезпечення УМВС України в Луганській області звертається до ВКЗ Управління УМВС України на Донецькій залізниці щодо згоди відрядити [PERSON], який перебуває у розпорядження УМВС України на Донецькій залізниці, у їх розпорядження у зв'язку з запропонованою йому посадою старшого оперуповноваженого відділу попередження та викриття правопорушень на об'єктах легального обігу наркотичних засобів УБНОН ( т.1 а.с.175). Наказом № 373 від 10.10.2011року Управління УМВС України на Донецькій залізниці «По особовому складу» полковника міліції [PERSON] відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження ГУМВС України в Луганській області з 10 жовтня 2011 року». Підставою слугували рапорт [PERSON] від 22.07.2011 року, лист УМВС України в Луганській області від 04.10.2011 року № 6/2-3503( т.1 а.с.8). Цим же наказом № 373 від 10.10.2011року полковника [PERSON] призначено виконуючим обов'язки начальника лінійного відділу на станції Луганськ Управління МВС України на Донецькій залізниці ( т.3 а.с.554). Наказом т.в.о. начальника Управління МВС України в Луганській області від 26.10.2011 року №362 о/с позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу УБНОН, де він проходив службу до часу звернення до суду з позовною заявою. Дані обставини та особисте волевиявлення, щодо переведення до Управління МВС України в Луганській області , позивачем не спростовуються. Спірним є питання щодо підстав його звільнення з посади начальника лінійного відділу на станції Луганськ УМВС України на Донецькій залізниці. Як встановлено з матеріалів справи, згідно висновку службового розслідування № 54 від 10.08.2011 року за матеріалами службового розслідування щодо ролі та впливу начальника ЛВ на ст. Луганськ полковника міліції [PERSON] на організацію роботи з оперативно-службової діяльності підпорядкованого підрозділу та неналежного дотримання ним функціональних обов'язків було запропоновано порушити питання перед МВС України щодо звільнення [PERSON] із займаної посади у порядку дисциплінарного стягнення у відповідності з п. 45 «д» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (т.1 а.с.76-83). 10.08.2011 року начальником Управління МВС України на Донецькій залізниці винесено наказ № 315 про порушення службової дисципліни позивачем та вжиття заходів реагування, яким порушено клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] у вигляді звільнення із займаної посади за порушення службової дисципліни у відповідності з п. 45 «д» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (т.1 а.с.6). 15.08.2011 року була проведена атестація позивача, за наслідками якої, атестаційна комісія прийшла до висновку, що [PERSON] займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на посаду з меншим обсягом роботи (т.1 а.с.114-116). 29.08.2011 року за № 33/68554 Начальником Управління МВС України на Донецькій залізниці було направлено на ім'я Міністра внутрішніх справ України подання про звільнення позивача з посади начальника лінійного відділу на станції Луганськ УМВС України на Донецькій залізниці за п. 45 «г» (за службовою невідповідністю) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.110-113). На підставі подання УМВС України на Донецькій залізниці від 29.08.2011р. № 33/68554 та атестаційного листа від 15.08.2011р. ,позивача наказом МВС України від 09.09.2011р. № 1014 о/с звільнено з посади начальника лінійного відділу на станції Луганськ УМВС України на Донецькій залізниці за п. 45 «г» (за службовою невідповідністю) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.69-71). Зазначений наказ оголошено особовому складу наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 12.09.2011р. №335 о/с та ,відповідно до п. 4 наказу, [PERSON] з 09 вересня 2011 року зараховано у розпорядження Управління МВС України на Донецькій залізниці( т.1 а.с.7). Позивач звернувся до суду з позовом, вважаючи, що в період перебування на лікуванні відносно нього незаконно були проведені службове розслідування та атестація, були видані зазначені вище накази про необхідність притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з посади за службовою невідповідністю, в порушення діючого законодавства України позивача не ознайомили ні з результатами службового розслідування, ні з атестацією, ні з наказами. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади було проведено з порушенням встановленої процедури та під час перебування його на лікуванні, що суперечить вимогам Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Пунктом 45 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, передбачено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей. Відповідно до пункту 48 зазначеного Положення атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку. Таким чином, при переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ проведення атестації для осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу є обов'язковим. Як встановлено судами та вбачається з обставин справи, підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказів стали висновки атестаційної комісії та подання Управління МВС України на Донецькій залізниці від 29.08.2011 року за № 33/68554. Відповідно до пункту 4.7 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2005 року N 181 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 травня 2005 року, при атестуванні слід дотримуватися такого порядку: працівник, який атестується, заздалегідь попереджається про час та місце засідання атестаційної комісії; атестаційний лист розглядається на засіданні атестаційної комісії у присутності працівника. Атестаційна комісія має право робити запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності особи, яка атестується;якщо особа рядового і начальницького складу, яка атестується, не з'явилася на засідання атестаційної комісії без поважних причин, то комісія може провести атестування за її відсутності, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії та атестаційному листі. Витяг з протоколу разом з атестаційним листом долучається до особової справи. Однак, всупереч зазначеним вимогам, позивача не було офіційно повідомлено про проведення атестації, для надання пояснень він не викликався і не був присутнім на засіданні атестаційної комісії, оскільки знаходився на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами. Крім цього, зміст атестаційного листа не відповідає вимогам пунктів 3.1 та 3.3 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, відповідно до яких атестаційні листи на підлеглих складають безпосередні начальники. Начальники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: ознайомитись з вимогами цієї Інструкції; проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники роботи працівника; вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до інших центральних органів виконавчої влади із залишенням у кадрах МВС України; провести бесіду з працівником, який атестується, з питань проходження ним служби, підвищення рівня професійних та спеціальних знань, дати необхідні поради та рекомендації стосовно поліпшення особистої підготовки і стану справ на дорученій ділянці роботи; ознайомитися з висновком військово-лікарської комісії на працівника, який атестується; на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей працівника, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною у додатку 1 до цієї Інструкції; ознайомити працівника, який атестується, зі змістом атестаційного листа. Старші начальники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності особи, яка атестується, власноручно записати у відповідному розділі атестаційного листа свій висновок, поставити дату та підпис. Як вбачається з атестаційного листа , позивач безперервно, з липня 2011року та на час проведення засідання, знаходився на стаціонарному лікуванні, тому з поважних причин не був присутнім під час проведення атестації, не міг ознайомитись ані з атестаційним листом, ані з висновками атестації, отже був позбавлений можливості своєчасного їх оскарження. Знаходження на лікарняному позбавило можливості позивача ознайомлення з підставами та висновками проведеної службової перевірки, за наслідками якої було винесено наказ від 10.08.2011 року за № 315 про порушення службової дисципліни. Як вбачається з матеріалів справи, зі спірними наказами позивач був ознайомлений тільки 18.01.2012 року (т.1 а.с.6-7). Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади є незаконним з огляду на порушення відповідачем порядку проведення атестації, оскільки звільнення позивача із займаної посади відбулось не у порядку накладення на нього дисциплінарного стягнення, а з підстав службової невідповідності займаній посаді за пунктом 45 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за особистим волевиявленням, на підставі рапорту, наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці від 10.10.2011 №373о/с був відряджений до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області і наказом цього органу від 26.10.2011 №362о/с призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу попередження та викриття правопорушень на об'єктах легального обігу наркотичних засобів управління боротьби з незаконним обігом наркотиків (т.1 а.с.109,174). На цій посаді позивач проходив службу до 01.07.2013р. та наказом ГУ МВС в Луганській області від 27.06.2013р. №248о/с був звільнений за п.65 «а» (за віком) Положення у відставку у зв'язку із досягненням граничного віку перебування на службі в ОВС (п.7 Положення). Таким чином, період проходження служби з 10.10.2011 року по 01.07.2013 року в ГУ МВС в Луганській області, позивачем не оскаржується, оскільки служба проходила за його волевиявленням. Суд апеляційної інстанції вважає, що спірним питанням по даній справі є підстави звільнення та період з 09.09.2011р. по 10.10.2011р., тобто час знаходження позивача у розпорядженні Управління МВС України на Донецькій залізниці. З огляду на зазначене, саме за цей час позивач підлягає поновленню на посаді Начальника лінійного відділу на станції Луганськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці та за цей час необхідно здійснити [PERSON] перерахування грошового забезпечення за посадою Начальника лінійного відділу на станції Луганськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці та сплатити різницю між фактично отриманою сумою за цей період та нарахованою. Крім того, суди не вправі поновлювати на службі в органах внутрішніх справ осіб, які згідно з Положенням, не можуть проходити її за віком. З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Результат розгляду: partial