Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

До суду надійшов адміністративний позов Одеського міського центру зайнятості (надалі - позивач) до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості по виплаченій допомозі по безробіттю у сумі 4785,90 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що Одеським міським центром зайнятості було виявлено факт подання недостовірних даних, що мали місце під час одержання [PERSON] допомоги по безробіттю, а саме: під час отримання допомоги по безробіттю, відповідач надавав послуги ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна» згідно субагентського договору б/н від 30.12.2010 року. За період з 30.04.2013 року по 18.12.2013 року відповідачем незаконно отримано допомогу по безробіттю у сумі 4785,90 грн., у зв'язку з чим 18.12.2013 року був виданий наказ № НТ 131218 про повернення коштів відповідачем. 25.12.2013 року за № 5474/19/06 [PERSON] було надіслано лист-претензію про необхідність повернення виплаченої йому допомоги по безробіттю у сумі 4785,90 грн. Одеському центру зайнятості. Проте на час подання позовної заяви вказана сума коштів відповідачем не сплачена. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач позовні вимоги у судовому засіданні визнав у повному обсязі та надав заяву, в якій вказав, що відносно задоволення позовних вимог не заперечує та зобов'язується погасити усю суму в повному обсязі при наявності грошових коштів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.04.2013 року [PERSON] був зареєстрований в Одеському міському центрі зайнятості та наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ130426 від 26.04.2013 року [PERSON] з 23.04.2013 року надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», що підтверджується витягом із наказів (а.с. 8). Особистим підписом відповідач підтвердив достовірність внесених даних до картки персонального обліку громадянина, який шукає роботу (безробітного). У заяві вказав на те, що він станом на 23.04.2013 року не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не отримує пенсію на пільгових умовах та пенсію за вислугою років, не є членом особистого селянського господарства (а.с. 5-7). Відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості № НТ130426 від 26.04.2013 року відповідачу призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 2, 4 ст. 22, п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності». За період з 30.04.2013 року по 18.12.2013 року відповідачем була отримана допомога по безробіттю у сумі 4785,90 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач посилався на те, що Одеським міським центром зайнятості було виявлено факт подання недостовірних даних, що мали місце під час одержання [PERSON] допомоги по безробіттю, а саме: під час отримання допомоги по безробіттю, відповідач надавав послуги ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна» згідно субагентського договору б/н від 30.12.2010 року, про що складено акт № 778 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 16.12.2013 року (а.с. 34-35). У зв'язку з чим Одеським міським центром зайнятості 18.12.2013 року був виданий наказ № НТ 131218 про повернення коштів відповідачем у встановленому порядку відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (а.с. 16). 25 грудня 2013 року за № 5474/19/06 на адресу відповідача було надіслано лист-претензію про необхідність повернення виплаченої йому допомоги по безробіттю у сумі 4785,90 грн. Одеському центру зайнятості, проте відповідач вказану суму коштів на рахунок позивача не сплатив. Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши відповідно до ст. 86 КАС України, докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору в межах заявлених вимог, суд дійшов до наступних висновків. Законами України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-УІ (далі по тексту - Закон № 5067-УІ) та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ (далі по тексту - Закон № 1533-ІІІ) встановлено правовий статус центрів зайнятості, безробітних, умови надання статусу безробітного та їх соціальний захист. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних. Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-УІ визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття. Згідно із ст. 12 Закону № 1533-ІІІ виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття контролює правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62 (далі по тексту - Порядок № 60/62), обов'язок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення виконують районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Таким чином, з вищевикладеного слідує, що Одеський міський центр зайнятості має право проводити перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, приймати відповідні рішення за результатами перевірок та звертатись до адміністративного суду з позовом про повернення коштів матеріального забезпечення. Частиною першою статті 1 Закону № 5067-УІ встановлено, що безробітними визнаються особи віком від 15 до 70 років, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готові та здатні приступити до роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з абзацом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198 (далі - Порядок № 198), територіальний орган припиняє реєстрацію, зокрема, з дня: початку зайнятості особи (крім участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру, зайнятості працею, пов'язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів): працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту); укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг); забезпечення роботою самостійно. Підпунктом 1 пункту 5.5 Порядку надання допомога по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307, виплата допомога по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Таким чином, особи які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, предметом яких є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт та надання послуг, закон виносить до зайнятого населення. У зв'язку з чим, вони не можуть бути зареєстровані в державній службі зайнятості як такі що шукають роботу. Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, виконують обов'язки та несуть відповідальність, так як і застраховані особи. З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2010 року між відповідачем та ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна» було укладено Субагентський договір (а.с. 9-14). Відповідно до цього Договору, відповідач як страховий субагент зобов'язується за винагороду виконувати на умовах цього Договору від імені та за рахунок страхового агента, юридичні, організаційні та інші дії,що спрямовані на сприяння партнерським компаніям в укладенні договорів страхування із клієнтами. За умовами договору ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна» зобов'язано виплачувати [PERSON] комісійну винагороду за виконання доручення у розмірі та у строки, що встановлені відповідними додатками до цього договору. Виходячи з положень цього Договору, він є Договором цивільно-правового характеру, оскільки не підпадає під ознаки визначеного статтею 21 Кодексу законів про працю України поняття трудового договору, що підтверджується пунктом 2 вищевказаного Договору. Факт надання послуг за вищезазначеним Договором підтверджується листом ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна» від 13.11.2013 року вих. № 1023, зі змісту якого вбачається, що на підставі вказаного договору та акту виконаних робіт за період з 11.04.2013 року по 13.05.2013 року [PERSON] в ІІ кварталі 2013 року була нарахована комісійна винагорода у розмірі 178,92 грн., здійснені усі необхідні утримання та нарахування. Вказаний дохід та утриманий податок було відображено у податковому розрахунку за формою 1ДФ за ІІ квартал 2013 року за видом 101 й у Звіті по єдиному соціальному внеску за ознакою 26 (а.с. 31). Таким чином, оскільки [PERSON] було укладено цивільно-правову угоду за якою у період з 11.04.2013 року по 13.05.2013 року останнім надавались послуги, за виконання яких відповідачу у ІІ кварталі 2013 року була нарахована комісійна винагорода у розмірі 178,92 грн., відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», відповідач відноситься до категорії зайнятого населення. Враховуючи, що приховування [PERSON] факту роботи по цивільно-правовому договору з ТОВ «ОВБ Алфінанц Україна», призвело до незаконного надання відповідачу статусу безробітного, призначення та виплати допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Одеського міського центру зайнятості. Таким чином, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи позивача та відповідача, надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted