Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

[PERSON] звернувся у суд із позовом до відділу державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, в якому просив визнати неправомірними дії начальника відділу державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області Лисаченко Л.А., які виявились у винесенні постанови від 30.08.2013 року про закінчення виконавчого провадження, скасувати згадану постанову та зобов'язати відповідача поновити виконавче провадження з виконання постанови Таращанського районного суду Київської області від 06.01.2011 року у справі за №2-а-34/11. Постановою Таращанського районного суду Київської області від 29 вересня 2013 року позов задоволено в повному обсязі. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому документі не зазначено кінцевої дати виконання судового рішення в частині нарахування та виплати пенсії, а тому виконання такого рішення за певний період є лише частковим виконанням, відтак державний виконавець не мав права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка пов'язує можливість закінчення виконавчого провадження лише з випадком виконання судового рішення у повному обсязі. Проте, з таким висновком суду погодитися не можна. Як убачається із матеріалів справи, Таращанським районним судом Київської області було видано позивачу виконавчий лист, з яким останній звернувся до відповідача за примусовим виконанням постанови зазначеного суду від 06.01.2011 року, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату [PERSON] додаткової пенсії відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 15% від мінімальної пенсії за віком за період з 22.06.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум. 05.08.2013 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Айдиновою В.О. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа та заяви позивача. У ході виконавчого провадження Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області (боржник) надіслало державному виконавцю лист № 2678/07 від 08.08.2013 року, в якому повідомило про виконання постанови Таращанського районного суду Київської області від 06.01.2011 року в частині проведення нарахування та виплати позивачу додаткової пенсії по 31.10.2011 року. Водночас, територіальний орган Пенсійного фонду України у вказаному листі мотивує припинення подальших виплат набранням чинності нормативно-правових актів, якими внесено зміни до розміру названої соціальної допомоги, що підлягає виплаті особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Фактичне проведення нарахування і виплати [PERSON] додаткової пенсії по 31.10.2011 року згідно вищевказаного судового рішення підтверджується копією розпорядження УПФУ №128102 від 11.05.2011 року та не заперечується позивачем. 30.08.2013 року начальником відділу Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Лисаченко Л.А. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № №2-а-34/11 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Надаючи правову оцінку такій постанові та рішенню місцевого суду, колегія суддів зважає на таке. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Як було встановлено судом, постановою Таращанського районного суду Київської області від 06.01.2011 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області провести нарахування та виплату [PERSON] додаткової пенсії відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 15% від мінімальної пенсії за віком за період з 22.06.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум. Зі змісту вказаного судового рішення, на виконання якого місцевим судом видано позивачу виконавчий лист, випливає, що суд не визначився із кінцевою датою проведення відповідного нарахування і виплат. Разом з тим, матеріалами справи та виконавчого провадження підтверджується, що згадане судове рішення виконане боржником по 31.10.2011 року. Оскільки позивач не погоджується із правомірністю закінчення виконавчого провадження на даному етапі, колегія суддів зазначає, що правовій оцінці в межах спору підлягають обсяг та межі виконання судового рішення, враховуючи не встановлення у ньому кінцевої дати проведення перерахунку і виплати пенсії. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Колегія суддів зазначає, що з самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на певний строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Встановлення судовим рішенням кінцевого терміну виплати пенсії суперечило би самому визначенню та суті пенсії. Додаткова пенсія, передбачена ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на неї право, і нерозривно пов'язана з виплатою пенсії, а тому також має не визначений у часі граничний термін виплати. Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із позицією позивача про те, що судове рішення підлягає виконанню без обмеження будь-яким строком, позаяк рішення суду має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не вправі обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. З огляду на те, що у виконавчому документі не зазначено кінцевої дати, за якою боржник зобов'язаний вчинити певні дії, а вказана лише дата початку вчинення відповідних дій, колегія суддів зауважує, що у будь-якому разі існує певний період у часі, що розглядався судом як спірний, який фактично закінчився ухваленням судового рішення у справі. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що датою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження може бути будь-яка дата, станом на яку здійснено відповідні виплати. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що постанова Таращанського районного суду Київської області від 06.01.2011 року у справі за №2-а-34/11, на виконання якої видано виконавчий лист №2-а-34/11, виконана боржником не у повному обсязі. Таким чином, колегія суддів доходить висновку про правомірність та відповідність чинному законодавству дій відповідача, що проявились у прийнятті 30.08.2013 року постанови про закінчення виконавчого провадження №39188760. А тому, вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій начальника відділу державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області Лисаченко Л.А. щодо винесення згаданої постанови та її скасування задоволенню не підлягають. Також, не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання відповідача поновити вказане виконавче провадження, як похідні. Окрім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що процесуальним законодавством в межах адміністративного судочинства закріплено правову конструкцію, покликану забезпечити правильне розуміння особливостей виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Роз'яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз'яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Приведена правова норма є одним із способів захисту порушених прав та інтересів особи. Зважаючи на встановлені обставини та проаналізовані норми, колегія суддів дійшла висновку, що спірні дії вчинені, а рішення державного виконавця прийняте без порушення вимог законодавства України. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: denied