Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

В червні 2013 року виконуючий обов"язки прокурора міста Чернівці звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача - [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на умовах земельного сервітуту для обслуговування прибудови. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просив скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2013 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили колегію суддів їх задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2011 року [PERSON] звернулась до депутата Чернівецької міської ради VI скликання Білика Р.Р. із заявою щодо розгляду питання про надання їй земельної ділянки по [ADDRESS] під уже збудовану прибудову до квартири, у зв'язку з чим, 22.10.2012 року депутат Чернівецької міської ради VІ скликання Білик Р.Р. звернувся до директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради Ніконова В.М. із листом в якому просить позитивно вирішити питання щодо виділення земельної ділянки [PERSON] під уже збудоване майно, а саме добудови до квартири [ADDRESS]. Рішенням 33 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 28.02.2013 року №774 надано дозвіл гр. [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки на [ADDRESS] під збудовану прибудову до квартири №24 на умовах платного земельного сервітуту. Підставою звернення прокурора до суду з даним позовом слугувало те, що прокуратурою міста Чернівці за результатами перевірки, проведеної в порядку нагляду за застосуванням законів, встановлено, що рішення 33 сесії Чернівецької міської ради від 28.02.2013 року №774 "Про надання гр. [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на [ADDRESS] на умовах земельного сервітут для обслуговування прибудови" прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню. За результатом розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджено обставини, які стали підставою для прийняття спірного рішення, що в свою чергу свідчить про його необґрунтованість, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вважає, що відповідач при прийнятті спірного рішення діяв всупереч вимог ст. 19 Конституції України, та ч. 3 ст.2 КАС України, позовні вимоги прокурора є осбгрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, прийшла до наступного висновку. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 121 Конституції України, частин другої, п'ятої статті 36-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ "Про прокуратуру" на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог статті 60 КАС України прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу. З метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку, що виконуючий обов"язки прокурора міста Чернівці, здійснюючи свої повноваження в адміністративному судочинстві, не дотримався вимог процесуального закону з наступних підстав. Звертаючись до суду, прокурор у позовній заяві зазначив, що звернувся позовом самостійно, оскільки орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, в даному випадку, відсутній. Згідно з частиною першою статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. За змістом частини другої статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Згідно з пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Статтею 15-2 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, зокрема: - дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами; - дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; - дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків; проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; - розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію об'єктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель; - використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; - дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі-Закон) визначено правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля. Зокрема, відповідно до п. а ст. 6 Закону, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, поміж іншого, належить: - здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: - додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; - виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; - додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок. Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, яка є центральним органом виконавчої влади, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таки чином, враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку прокурора щодо відсутності, в даному випадку, органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки таким органом є відповідне територіальне управління Державної інспекції сільського господарства України. Судом першої інстанції, під час розгляду справи, не перевірено дотримання прокурором процесуальних вимог під час звернення до суду з даним позовом. Колегія суддів звертає увагу, що прокурор, в даному випадку, повинен був звернутись до суду з даним позовом в інтересах держави, в особі центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied