Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України за участю третіх осіб Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Національний заповідник «Хортиця» про зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач вважає протиправними Положення про загально геологічний заказник загальнодержавного значення «Дніпровські пороги», Висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області, Охоронне зобов'язання №386 від 19.01.2009р., оскільки вказані акти зачіпають права на території, яка не була описана постановою як природоохоронна, оскільки вказує на заборону та обмеження користування природними ресурсами на території більшій ніж сам заказник; Мінприроди змінило межі заказника не в порядку, визначеному чинним законодавством; відповідні акти відповідача не доведені до відома населення, хоча вони зачіпають права громадян на території, яка не була описана постановою як природоохоронна, а також мають підвідомчий характер. В позовній заяві просить суд: зобов'язати відповідача внести зміни до положення про заказник, затвердженого наказом від 03.11.2008р. №564 шляхом зміни описової частини меж заказника на зазначену у Постанові Ради Міністрів УРСР від 28.10.1974р. №500; зобов'язати відповідача внести зміни до охоронного зобов'язання №386 від 19.01.2009р., шляхом зміни описової частини на зазначену у Постанові Ради Міністрів УРСР від 28.10.1974р. №500; скасувати Висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 23.11.2011р. №2861/10/08. В судове засідання позивач не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та представник третьої особи - Національний заповідник «Хортиця», в судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що загальногеологічний заказник загальнодержавного значення Дніпровські пороги, площею 1383 га, створено на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР «Про створення державних заказників в Українській РСР» від 28.10.1974 № 500. Заказник розташований в порожистій ділянці Дніпра: південна частина острова Хортиця, острів Байда, скелі Три Стоги та кам'яні стовпи в нижньому б'єфі ГЕС. Положення про Заказник погоджено та затверджено 29.01.1975, в склад якого увійшли: «остров Хортица, исключая сады и пашню ЦНИПТИМЭЖ, остров Байда, скалы СтогІ, СтогІІ и СтогІІІ, остров Дубовий (средний), скалы «Два брати» в нижнем бьефе ГЭС». Паспортом Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по охороні природи від 30.05.1986 передбачено характеристику Заказника, зокрема, «пл. 1383 га, в состав которых входит остров Хортица, исключая сады и пашню института ЦНИПТИМЭЖ, о. Байда, скальї СтогІ, СтогІІ, каменные столбы в нижнем бьефе ГЭС». З матеріалів справи вбачається, що затверджена карта-схема Заказника, погоджена із заступником голови Виконавчого комітету Запорізької міської ради, генеральним директором національного заповідника «Хортиця», заступником начальника Запоріжського міського управління земельних ресурсів. На карті позначено територію Заказника, на якій визначено його межі. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.11.2008р. №564, у зв'язку зі зміною землекористувача, затверджено нову редакцію Положення про загально геологічний заказник загальнодержавного значення «Дніпровські пороги», за змістом п.1.2 якого: заказник, до складу якого входять о.Хортиця, крім садів та ріллі Державного сільськогосподарського підприємства «Хортиця», о.Байда, скелі Три Стоги, о.Дубовий , скель Два брати, Розтьобін, належить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Відповідно до п.1.3 Положення, заказник загальною площею 1383,0 га розташований в межах земель, які відповідно до постанови КМ України від 06.04.1993р. №254 включені до Національного заповідника «Хортиця». Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів, визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992, № 2456-XII . Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об'єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв'язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до ст.54 Закону №2456, зміна меж, категорії та скасування статусу територій об'єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51 - 53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Підготовка і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду можуть здійснюватися органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, науковими установами, природоохоронними громадськими об'єднаннями або іншими заінтересованими підприємствами, установами, організаціями та громадянами. Клопотання подаються до державних органів, уповноважених проводити їх попередній розгляд. Клопотання має містити обгрунтування необхідності створення чи оголошення території або об'єкту природно-заповідного фонду певної категорії, характеристику природоохоронної, наукової, естетичної та іншої цінності природних комплексів та об'єктів, що пропонуються для заповідання, відомості про місцезнаходження, розміри, характер використання, власників та користувачів природних ресурсів, а також відповідний картографічний матеріал. До клопотань додаються документи, що підтверджують та доповнюють обгрунтування необхідності створення чи оголошення територій або об'єктів природно-заповідного фонду. (ст.51 Закону №2456). Клопотання про необхідність створення чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду попередньо розглядається у місячний строк: щодо територій та об'єктів загальнодержавного значення - центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища; щодо територій та об'єктів місцевого значення - органами цього центрального органу виконавчої влади на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі схвалення клопотань центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища проводиться їх погодження з власниками та первинними користувачами природних ресурсів у межах територій, рекомендованих для заповідання. На підставі результатів погодження клопотань центральний орган виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища забезпечує розробку спеціалізованими проектними та науковими установами проектів створення природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, заказників, пам'яток природи, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення. Розробка проектів створення регіональних ландшафтних парків, заповідних урочищ, а також заказників, пам'яток природи та парків-пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення забезпечується органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Проекти створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду передаються центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища чи його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища у встановленому порядку уповноваженим приймати рішення про створення чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.(ст.52 Закону №2456). Відповідно до ст.53 Закону №2456, рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Рішення про створення біосферних заповідників приймається з додержанням вимог міжнародних договорів та міжнародних програм, учасником яких є Україна. Рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним кодексом України. Території та об'єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов'язання. Таким чином, виходячи з системного аналізу правових норм, суд прийшов до висновку про те, що законодавством чітко встановлена процедура зміни меж територій об'єктів природно-заповідного фонду. В свою чергу, Міністерство під час затвердження оскаржуваного Положення, діяло відповідно до норм чинного законодавства. Окрім того, описова частина меж та площі Заказника в Положенні, відповідає Паспорту заповідного об'єкту 1974р., положенню 1975р. та постанові 1974р. Щодо позовних вимог відносно скасування Висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 23.11.2011р. №2861/10/08. суд зазначає наступне. Указом Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів державної влади» утворено Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України, Державну службу геології та надр України шляхом реорганізації Міністерства охорони навколишнього природного середовища України. Відповідно до п.7 Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011р., №452/2011 Мінприроди України здійснює свої повноваження безпосередньо. Відповідно до п. 1, 13 Положення про Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006, № 548, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України і входить до сфери його управління. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства та установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Управління в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), забезпечення екологічної та у межах своєї компетенції радіаційної безпеки на відповідній території. Забезпечує у межах своїх повноважень погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на відповідній території та бере участь у роботі комісій з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.(п.4.8 Положення). Виходячи з викладеного суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо скасування Висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 23.11.2011р. №2861/10/08 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваний акт прийнятий територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища, який являється окремою юридичною особою. Виходячи із меж заявленого позову, системного аналізу норм чинного законодавства України, суд прийшов до висновку, що при прийнятті спірних рішень відповідач діяв в межах чинного законодавства. Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення, а тому з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню. Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: denied