Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя (далі - позивач або УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя) звернулось з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі (далі - відповідач) в якому просить суд: зобов'язати відповідача прийняти до заліку і включити до акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, для відшкодування суми витрат на виплату пенсії громадянину Казахстану [PERSON], який отримав трудове каліцтво у Казахстані та переїхав на постійне проживання в Україну, за період з червня до листопада 2013 року включно у сумі 900 грн. 00 коп. У позові позивачем зазначено, що у період з червня до листопада 2013 року включно позивачем проведено з відповідачем щомісячні звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За наслідками зазначених звірок ФССНВ не прийняв до заліку витрати на виплату основного розміру пенсії громадянину Казахстану [PERSON], який отримав трудове каліцтво у Казахстані та переїхав на постійне проживання в Україну, у загальній сумі 900 грн. 00 коп. Таким чином, неузгоджена загальна сума витрат, що підлягають відшкодуванню за пенсіонера [PERSON] у період з червня до листопада 2013 року включно становить 900 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, управлінню Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя не відшкодовано понесені ним витрати на загальну суму 900 грн. 00 коп. Позивач вважає, що незарахування витрат на виплату пенсії, щомісячної державної адресної допомоги до пенсії та доплати по постанові №198 громадянину Казахстану, який отримав каліцтво у цій країні та переїхав на постійне місце проживання в Україну, є незаконним. Позивач посилаючись на приписи ст.ст.1, 4, 25, 26 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.2 ст.7 (Прикінцеві положення) Закону України №2272 від 22.02.2001 «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пп.«а» ст.27 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст.2, ч.2 ст.24, п.3 розділу ХІ (Прикінцеві положення) Закону України №1105-XIV від 23.09.1999 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» наполягає на тому, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За змістом наведених норм обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого. Механізм такого відшкодування врегульовано «Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», затвердженим 04.03.2003 постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №5-4/4, зареєстрованим 16.05.2003 в Міністерстві юстиції України за №376/7697 (надалі - «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», Порядок №5-4/4). Оскільки пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, мають виплачуватися за рахунок коштів ФССНВ, то щомісячна державна адресна допомога до пенсії та доплата по постанові №198 мають також виплачуватись за рахунок їхніх коштів. У зв'язку з тим, що фактично пенсія громадянину Казахстану [PERSON], до складу якої входить адресна допомога і доплата по постанові №198, була виплачена Пенсійним фондом, відповідач, на думку позивача, має їх відшкодовувати. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи у судове засідання - не прибув, доказів, які витребовувались ухвалою суду від 27.12.2013 у повному обсязі - не надав. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. Відповідачем подано до суду письмові заперечення проти позову. Відповідач аргументує свої заперечення тим, що позовні вимоги необґрунтовані та відділенням Фонду правомірно не прийнято до заліку вказані суми, що підтверджується нижченаведеними доводами. Відповідно до Конституції України та «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві то професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць СНД та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають, що визначено Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана 13.03.1992, але це стосується пенсій за віком. На пенсію по інвалідності розповсюджується Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків. Відповідно до ст.3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення призначення та виплата пенсій громадянам інших країн - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення та членам їх сімей здійснюються за законодавством держави, на території якої вони проживають. Всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення, несе держава, яка надає забезпечення. Тобто, забезпечення провадиться за рахунок державного бюджету держави, але ж кошти Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України не є бюджетними та Фонд не є державною установою. Окрім того, відповідно до ст.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд є некомерційною самоврядною організацією - юридичною особою. Проведення взаєморозрахунків між Фондами, на думку відповідача, не передбачено. Громадянин Казахстану [PERSON] не перебуває на обліку у відділенні Фонду, його особової справи немає і бути не може, оскільки він отримав трудове каліцтво у 1996 році у Казахстані (тобто вже після підписання угоди 09.09.1994) та має право отримувати відшкодування шкоди від роботодавця (Сторони), на території якого трапився нещасний випадок. У даному випадку роботодавець зареєстрований та знаходиться у Казахстані. Потерпілі які на теперішній час знаходяться на обліку у відділенні Фонду та переїхали на постійне місце проживання до інших країн - учасниць СНД отримують відшкодування шкоди за кошти Фонду. Окрім того, відповідно до ст.27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Пенсійним фондом пенсія по інвалідності в наслідок трудового каліцтва призначається громадянам України - переселенцям з інших держав. [PERSON] не є громадянином України. Тому, відповідач вважає вимогу позивача щодо зобов'язання відділення Фонду прийняти до заліку і включити в акт щомісячної звірки суми пенсії по інвалідності [PERSON], який отримав трудове каліцтво у Казахстані та переїхав на проживання в Україну - неправомірною. У письмових запереченнях відповідач просить розглянути справу у порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідженням Списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за червень-листопад 2013 року, судом встановлено, що у червні-листопаді 2013 року позивачем здійснювались виплати пенсії по інвалідності [PERSON], витрати на яку складають 900 грн. 00 коп. Проведення виплат підтверджується Довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.06.2013 по 30.11.2013. Також, судом досліджені Акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих підписані у червні-листопаді 2013 року представниками позивача та відповідача, в яких відсутні дані про спір щодо відшкодування виплаченої громадянину Казахстану [PERSON] пенсії. Позивачем не надано до суду Протокол про призначення [PERSON] пенсії по інвалідності, Акт про нещасний випадок на виробництві Форми Н-1, Заяву про призначення/перерахунок пенсії. Досліджені судом Таблиці розбіжностей до інформації про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України містять у собі відомості по розбіжність у 1 справу, сума розбіжності становить 150 грн. 00 коп. щомісячно. Вказані таблиці, підписані представниками позивача, відповідача та не містять у собі даних, що вказана 1 справа стосується саме [PERSON] Відповідно до ст.3 «Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», підписаної 13.03.1992 у м.Москва, усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Вказана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 «Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення»). У ст.27 Закону України № 1788-XII, 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії призначаються: а) по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання - незалежно від стажу роботи; б) по інвалідності внаслідок загального захворювання - при наявності стажу роботи, необхідного за віком на день встановлення інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, згідно зі ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України №1105-XIV від 23.09.1999 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» установлено, що: відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги; уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. За змістом наведених норм обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого. Страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У п.4 «Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», зокрема, зазначено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати позивача на виплату пенсій по інвалідності [PERSON] підлягають стягненню з відповідача. Отже, правомірним є стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі на користь Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя витрат на виплату пенсій по інвалідності [PERSON] за червень-листопад 2013 року включно у сумі 900 грн. 00 коп. Однак, позивачем обраний інший спосіб захисту порушених, на його думку, прав та інтересів - шляхом зобов'язання відповідача прийняти до заліку і включити до акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, для відшкодування суми витрат на виплату пенсії громадянину Казахстану [PERSON], який отримав трудове каліцтво у Казахстані та переїхав на постійне проживання в Україну, за період з червня до листопада 2013 року включно у сумі 900 грн. 00 коп. Витрати, понесені позивачем у зв'язку з виплатою пенсій, передбачених ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. При цьому, нормами «Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» передбачено, що у разі відсутності спору щодо сум виплат відшкодування таких витрат у даному випадку відбувається на централізованому рівні. Чинне законодавство у разі відмови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у включенні до актів звірки сум виплачених позивачем, передбачених ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не містить такого способу захисту прав Пенсійного фонду України (в особі його управлінь) як зобов'язання відповідних відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві підписати акт звірки по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, або включити суми таких витрат до актів звірки. Звідси, позовні вимоги про зобов'язання прийняти до заліку і включити до акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, для відшкодування суми витрат на виплату пенсії громадянину Казахстану [PERSON], який отримав трудове каліцтво у Казахстані та переїхав на постійне проживання в Україну, за період з червня до листопада 2013 року включно у сумі 900 грн. 00 коп. - є необґрунтованими, а отже задоволенню - не підлягають. Подібна позиція викладена у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 30.05.2013 у справі №К/9991/16506/12, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 у справі №2а-0870/5351/11, прийнятих за участю цих же сторін та стосовно пенсії громадянину Казахстану [PERSON], але за інші періоди, а також у судовому рішенні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 у справі №2а-0870/286/11 по аналогічному спору. Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на викладене вище, позовні вимоги є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного. З підстав викладеного,

Результат розгляду: denied