Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0005782206/2833 та № 0005792206/2852 від 05.12.2013 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, про що складено Акт перевірки № 4710/22-05/33232876 від 22.11.2013 року. На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення № 0005782206/2833 від 05.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 170233,00 гривень, з яких: 170233,00 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; № 0005792206/2852 від 05.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 3662881,00 гривень, з яких: 3055995,00 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем та 606886,00 грн. - за штрафними санкціями. Позивач вважає вказане податкові повідомлення - рішення такими, що суперечать нормам чинного законодавства та просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0005782206/2833 та № 0005792206/2852 від 05.12.2013 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, надали письмове заперечення, яке підтвердили в суді та зазначили, що складення акту перевірки № 4710/22-05/33232876 від 22.11.2013 року та прийняття на його основі оскаржуваних податкових повідомлень -рішень було здійснено відповідно до чинного законодавства. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, про що складено Акт перевірки № 4710/22-05/33232876 від 22.11.2013 року. За результатами перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.97р. №283/97-ВР зі змінами та доповненнями; п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.138.2, п.138.4, п. 138.8. ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток в сумі 3 484 718 грн., в тому числі в розрізі звітних періодів: 2010 рік в сумі 3 314 484 грн., 2-4 квартал 2011 року в сумі 170 233 грн.; п.п.7.4.1., п.п.7.4.5, п.7.4, ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997р. «Про податок на додану вартість» із змінами та доповненнями, п. 198.1, 198.2, 198.3. п. 198.6 ст.198, п.п. 192.1, п. 192.1, п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 4 758 690 грн., в тому числі в розрізі звітних періодів: за липень 2010 року в сумі 96 704 грн.; за серпень 2010 року в сумі 1 033 454 грн.; за вересень 2010 року в сумі 572 537 грн.; за листопад 2010 року в сумі 32 738 грн.; за грудень 2010 року в сумі 492 819 грн.; за січень 2011 року в сумі 5 029 грн.; за березень 2011 року у сумі 667 грн.; за квітень 2011 року в сумі 6 839 грн.; за травень 2011 року в сумі 27 501 грн.; за червень 2011 року в сумі 588 418 грн.; за липень 2011 року в сумі 310 333 грн.; за серпень 2011 року в сумі 710 579 грн.; за вересень 201 1 року в сумі 872 264 грн.; за жовтень 2011 року в сумі 3 250 грн.; за листопад 2011 року у сумі 720 грн., за січень 2012 рокy у сумі 720 грн., за лютий 2012 року в сумі 1822 грн., за квітень 2012 року у сумі 1080 грн., за серпень 2012 року в сумі 258 грн.; за вересень 2012 року у сумі 740 грн., за листопад 2012 року у сумі 218 грн.; п.19.2 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб "№ 889-ІV від 22.05.2003 p.-із змінами та доповненнями; п.119.2 ст. 119, п.п. "б", "ґ", "д" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку , затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 р. № 1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.2011 р. № 14/18784 - порушення порядку заповнення та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум утриманого з них податку за формою № 1 ДФ. На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення №0005782206/2833 від 05.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 170233,00 гривень, з яких: 170233,00 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; № 0005792206/2852 від 05.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 3662881,00 гривень, з яких: 3055995,00 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем та 606886,00 грн. - за штрафними санкціями. Підставою для таких висновків відповідача є те, що товариство з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" завищило суму податкового кредиту на 492819 грн. за рахунок віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по операціях з товариством з обмеженою відповідальністю "Акордбуд", що фактично не здійснювались. Також позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 2519426 грн., за рахунок віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по операціях, що фактично не здійснювались та не мали на меті подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, в тому числі в розрізі звітних періодів: - за січень 2011 року в сумі 5 029 грн., - за квітень 2011 року в сумі 6 839 грн.; - за травень 2011 року в сумі 27 501 грн.; - за червень 2011 року в сумі 588 418 грн.; - за липень 2011 року в сумі 310 333 грн.; - за серпень 2011 року в сумі 709 184 грн.; - за вересень 2011 року в сумі 872 122 грн., в тому числі по операціях з ТОВ НВСП "Магнолія" завищено податковий кредит на загальну суму 1 550 117 грн., у тому числі - за серпень 2011 року в сумі 698 373 грн., за вересень 2011 року в сумі 851 744 грн.; по операціях з ПП "Інсайт Плюс" завищено податковий кредит на загальну суму 892 668 грн., у тому числі - за червень 2011 року в сумі 582 335 грн., за липень 2011 року в сумі 310 333 грн. Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість"(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Згідно п.7.4.1 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Відповідно до п. 7.4.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Згідно п.186.1 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені. Відповідно до п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Суд не приймає до уваги висновки відповідача щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТзОВ "Акордбуд", ТОВ НВСП "Магнолія" , ПП "Інсайт Плюс", оскільки на підтвердження реальності таких господарських операцій позивачем суду надано ряд належним чином завірених копій первинних бухгалтерських документів, а саме: генеральний договір № 30902/30903/30904 від 02.02.2010 року, договір генерального підряду № 30439 на будівництво об'єктів фіксованого зв'язку для масового ринку від 21.12.2009 року, додаткові угоди до договору генерального підряду № 30722, № 30439, № 30902, № 30903, № 30439, субпідрядні угоди, акти здачі-приймання виконаних робіт, акти здачі-приймання наданих послуг, податкові накладні, платіжні доручення, накази на відрядження. Відповідач не надав та суд не встановив будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої ним податкової вигоди - як-от безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, завідоме придбання товарів у осіб, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва, спрямування операцій на одержання прибутку виключно за рахунок податкової вигоди тощо. Первинні документи, що підтверджують факт реального здійснення господарських правовідносин позивача з ТзОВ "Акордбуд", ТОВ НВСП "Магнолія" , ПП "Інсайт Плюс" оформлені належним чином, з дотриманням вимог, визначених чинним законодавством України, що свідчить про правомірність формування податкового кредиту. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В процесі судового розгляду судом не встановлено та не доведено відповідачем невідповідності змісту спірних договорів, вимогам ЦК України, не надано рішення суду про визнання цих договорів недійсними на підставі ст.228 ЦК України. Суд не бере до уваги посилання відповідача, як на одну з підстав нереальності договорів, відсутність у ТОВ "Акордбуд", ТОВ НВСП "Магнолія", ПП "Інсайт Плюс" технічного персоналу, складських приміщень, транспортних засобів, оскільки відповідач не довів, а суд не встановив наявність будь яких визначених нормативно-правовими актами нормативів кількості працюючих, необхідної для укладання певних видів господарських договорів. Тому, висновки відповідача щодо відсутності достатньої кількості працюючих суперечать ст.ст.6 і 12 Господарського кодексу України. Також, відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відтак, відсутність у власника майна складських приміщень для його зберігання не є перешкодою для здійснення ним повноважень власника щодо володіння, користування та розпорядження, які в сукупності складають зміст права власності. Тому, суд вважає, що відсутність у контрагентів складських приміщень не може слугувати підставою недійсності договорів поставки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 05.12.2013 року №0005782206/2833 в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем в розмірі 77674 грн. та № 0005792206/2852 в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 2935604 грн. та штрафними санкціями в розмірі 588317 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, оскільки представниками відповідача в судовому засіданні доведено правомірність податкових повідомлень-рішень від 05.12.2013 року №0005782206/2833 в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем в розмірі 92559 грн. та № 0005792206/2852 в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 120391 грн. та штрафними санкціями в розмірі 18569 грн., в той час як позивачем не надано жодних доказів на підтвердження неправомірності податкових повідомлень-рішень в цій частині. Суд зазначає, що у разі, якщо із рішення органу владних повноважень та матеріалів справи вбачається можливість виокремити ту частину, яка підлягає залишенню без змін, а інша - скасуванню, без необхідності встановлення додаткових обставин чи доказів та перебирання на суд повноважень контролюючих органів якщо при цьому не втрачається зміст та суть рішення, - позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а рішення контролюючого органу частковому скасуванню. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial