Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася [PERSON] (надалі - позивач) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві (надалі - відповідач або Відділ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (надалі - третя особа-1 або ПАТ «Перший український міжнародний банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (надалі - третя особа-2 або ТОВ «Укрспецторг Групп»), [PERSON] (надалі - третя особа-3), в якому просить: - визнати протиправними дії ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві щодо не направлення за відомою адресою перебування боржника [PERSON] документів виконавчого провадження, у тому числі: постанови про відкриття виконавчого провадження; постанови про накладення арешту на майно та заборони його відчуження; постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; повідомлення про проведення оцінки арештованого нерухомого майна; повідомлення про проведення уцінки арештованого нерухомого майна; акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки); - визнати протиправними дії ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві щодо затвердження акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з продажу арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS] від 06.12.2013 року; - зобов'язати відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судовий збір в сумі 68,82 грн. на користь [PERSON] із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунків Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2013 року відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі третіх осіб, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 20.01.2014 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що у зв'язку з порушенням права позивача (як боржника у виконавчому провадженні) бути належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та заборони його відчуження, про проведення прилюдних торгів, а, отже, можливості бути присутньою особисто або направити свого представника для участі у торгах, позбавило позивача можливості залучити потенційних покупців, внаслідок чого об'єкт нерухомості міг би бути проданий за більш високою ціною, що порушило законний інтерес [PERSON] У судове засідання 20.01.2014 року з'явився представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи-1. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що державний виконавець при проведенні виконавчих дій, діяв у межах та на підставі наданих йому повноважень положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Представник третьої особи-1 у судовому засіданні проти позову заперечував, підтримавши твердження представника відповідача. Треті особи-2 та -3 у судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою працівника відділу поштового зв'язку про причини повернення поштового відправлення. Про причини неявки у судове засідання вказані треті особи суду не повідомляли, заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Суд у судовому засіданні від 20.01.2014 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття третьої особи-1 та -2, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження. Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Відділу Мельниченком В.С. на підстав виконавчого напису №1239, виданого 23.07.2012 року Київським міським нотаріальним округом, про звернення стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 55,60 кв.м., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №36112734) із зазначенням в якості боржника - [PERSON], а стягувача - ПАТ «Перший Український міжнародний банк». У межах виконавчого провадження №36112734 державним виконавцем Відділу Мельниченком В.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.01.2013 року, про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 03.06.2013 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Укрспецторг Групп» були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належить [PERSON], а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], переможцем яких, відповідно до акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29.11.2013 року, яке затверджене 06.12.2013 року начальником Відділу, став [PERSON] Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду. Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного. Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606). Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, у процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 13 ч. 2 ст. 11 Закону №606). Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджено представником позивача під час судового розгляду справи, останній вважає протиправними дії Відділу щодо не направлення за відомою адресою перебування боржника [PERSON] (тобто на адресу слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області) документів виконавчого провадження, у тому числі: постанови про відкриття виконавчого провадження; постанови про накладення арешту на майно та заборони його відчуження; постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; повідомлення про проведення оцінки арештованого нерухомого майна; повідомлення про проведення уцінки арештованого нерухомого майна; акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), а також щодо затвердження акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з продажу арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS] від 06.12.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону №606, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. В свою чергу, державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем (ч. 3 ст. 58 Закону №606). При цьому, п. 3.19 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), прийнятої на виконання положень Закону №606, визначено, що надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону. Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження (п. 3.20 Інструкції №512/5). З аналізу викладених вище норм вбачається, що виключно певний перелік постанов та інших документів виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, а також результати визначення вартості чи оцінки арештованого майна. Таким чином, суд вважає необґрунтованими твердження представника позивача щодо необхідності направлення позивачу саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про накладення арешту на майно та заборони його відчуження; постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; повідомлення про проведення уцінки арештованого нерухомого майна; акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця здійснювати направлення вказаних документів виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Щодо порядку направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2013 року та повідомлення про проведення оцінки арештованого нерухомого майна (супровідний лист від 02.07.2013 року №22/19) суд зазначає, що у матеріалах справи наявні копії реєстрів відправлення рекомендованої кореспонденції за 29.01.2013 року та за 02.07.2013 року, в яких зафіксовано факт направлення [PERSON] вказаних документів. Водночас, як вбачається з договору іпотеки №5278127 від 07.03.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON], а також з виконавчого напису від 23.07.2012 року зареєстрованого за №1239, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], копії яких наявні у матеріалах справи, що, відповідно до положень Закону №606, є виконавчим документом у виконавчому провадженні №36112734, місцезнаходженням позивача (боржника у даному виконавчому провадженні) вказано [ADDRESS] При цьому, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, копії яких містяться у матеріалах справи, постанови та інші документи виконавчого провадження №36112734 направлялися за вищезазначеною адресою - [ADDRESS], - а також додатково направлялися за адресою [ADDRESS] тобто за місцем знаходження предмета стягнення, що одночасно є належним позивачу майном. Разом з тим, представник позивача наголошує, що відповідачем порушено право позивача щодо належного повідомлення про вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження №36112734, оскільки останньому з листа від 06.02.2013 року, який надійшов від [PERSON] (яка, за твердженнями представника позивача, є матір'ю позивача) до Відділу 06.02.2013 року за №2044/02-25 (відповідно до відмітки про вхідну кореспонденцію на копії вказаного листа, наявного у матеріалах справи), стало відомо про факт перебування позивача (боржника) у Київському СІЗО №13 ДД України, а, відтак, державний виконавець повинен був направляти всі постанови та виконавчі документи за місцем фактичного перебування позивача (боржника). Так, суд критично оцінює вказані посилання представника позивача у зв'язку з тим, що у відповідності до вказаних положень Закону №606 та Інструкції №512/5, постанови та інші документи виконавчого провадження надсилається за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. В свою чергу, про перебування [PERSON] у слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області державного виконавця листом від 06.02.2013 року повідомила мати позивача (що не заперечувалося представником позивача під час судового розгляду справи), яка, як вбачається з матеріалів справи, не є ані стороною у виконавчому провадженні №36112734, ані особою уповноваженою на представництво інтересів позивача (боржника), яке оформлено у відповідності до вимог чинного законодавства, а, отже, таке повідомлення не може вважатися достовірним. Натомість, як вбачається зі змісту постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 29.10.2013 року у ВП №36112734, на підставі позовної заяви, яка надійшла разом з ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] про скасування виконавчого напису приватного нотаріуса державному виконавцю стало відомо, що боржник фактично перебуває в слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області за адресою 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, у зв'язку з чим виникла необхідність у повідомленні боржника про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна шляхом надіслання такого повідомлення на фактичну адресу боржника, тобто на адресу слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області, а, відтак, постановлено відкласти провадження виконавчих дій. На підставі вищевикладеного, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, постанови та інші виконавчі документи додатково направлялися позивачу (боржнику) за фактичним місцем перебування, а саме: на адресу слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправними дії Відділу щодо не направлення за відомою адресою перебування боржника [PERSON] документів виконавчого провадження, у тому числі: постанови про відкриття виконавчого провадження; постанови про накладення арешту на майно та заборони його відчуження; постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; повідомлення про проведення оцінки арештованого нерухомого майна; повідомлення про проведення уцінки арештованого нерухомого майна; акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), оскільки після достовірного з'ясування державним виконавцем фактичного місця перебування позивача (боржника) останнім здійснювалося повідомлення [PERSON] про проведення виконавчих дій за адресою слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України Управління в м. Києві та Київській області. Суд також вважає необґрунтованими твердження представника позивача про протиправність дій Відділу щодо затвердження акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з продажу арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS] від 06.12.2013 року, оскільки, як було зазначено вище, постанови та інші документи виконавчого провадження №36112734 направлялися у відповідності з положеннями Закону №606 та Інструкції №512/5. При цьому, посилання представника позивача щодо допущення ТОВ «Укрспецторг Групп» під час, організації, підготовки та проведення прилюдних торгів з продажу арештованого майна порушень у повідомленні позивача (боржника) про їхнє проведення суд не бере до уваги, оскільки вказана юридична особа у даній адміністративній справі виступає в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, та не має статусу відповідача, а окремо дії ТОВ «Укрспецторг Групп» позивачем у даній справі не оскаржуються. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії суд відмовляє в їх задоволенні у зв'язку з тим, що останні є похідними від вищезазначених, при розгляді яких суд дійшов висновку про їх необґрунтованість. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, задоволенню не підлягають. Виходячи з положень ст. 94 КАС України, судові витрати поверненню не підлягають.

Результат розгляду: denied