Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

20 січня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок і виплату пенсії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2010 року подала заяву про перерахунок пенсії у відповідності до ч.4 ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати за попередній рік, в чому їй було відмовлено, а тому просить визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати його здійснити перерахунок і виплату пенсії із застосуванням показника за 2009 рік. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2011 року адміністративний позов задоволено. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.07.2010 року у відповідності до ч.1, 2 ст.40 та ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік. Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову. Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, в зв'язку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом першої інстанції було встановлено, що позивач отримує пенсію за віком з 15.02.2000 року та продовжує працювати до теперішнього часу, підтверджено копією трудової книжки (а.с.8-10). Позивач звернулась до УПФ у Ленінському районі з заявою про перерахунок пенсії 01.07.2010 року. Відповідачем, після подачі позивачем заяви про перерахунок пенсії від 12.02.2010р., було зроблено перерахунок пенсії з урахуванням середньої заробітної плати за 2007рік помножену на індивідуальний коефіцієнт заробітку та стажу позивача. При зверненні [PERSON] до УПФ у Ленінському районі з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням показника за 2009рік, їй було відмовлено, що підтверджується листом від 28.12.2010року №17388/06 (а.с. 6). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен провести перерахунок пенсії позивача на підставі ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік. Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке. Так, відповідно до частини четвертої ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Аналіз наведених вище положень частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить, що цією нормою встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу. Такий перерахунок, на вибір пенсіонера, може здійснюватись або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії. За змістом частини другої статті 40 та частини четвертої статті 42 названого Закону передбачений у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії (Зп = Зс х (Ск : К)) показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (Зс), який використовується при призначенні пенсії, є величиною незмінною і не підлягає коригуванню при перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після її призначення. З огляду на викладене під час здійснення такого перерахунку у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії можуть змінюватися лише показники суми коефіцієнтів заробітної плати за кожний місяць (Ск) та кількості місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати застрахованої особи (К). Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2012 року у справі № 21-98а12, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. З урахуванням викладеного, підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні відсутні. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] З урахуванням встановлених обставин в заявленому позові необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості. Відповідно до ст. 202 п. 4 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи зазначене судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду. Отже, апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied