Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гостиница «Сурож» (далі - ТОВ «Гостиница «Сурож») звернулося в січні 2014 року до суду з адміністративним позовом до Судацької міської ради в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: визнати неправомірним та скасувати рішення 42-ої сесії 6-го скликання Судацької міської ради № 1765/42-13 від 28 листопада 2013 року «Про відмову ТОВ «Гостиница «Сурож» у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 0,0136 га. для передачі в довгострокову оренду строком 49 років для обслуговування та експлуатації існуючої гостиниці «Сурож», розташованої в районі гостиниці «Сурож» в м. Судаку по вул. Леніна, 75»; зобов'язати Судацьку міську раду надати ТОВ «Гостиница «Сурож» дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 0,0136 га., яка складається з земельних ділянок, розміщених в районі готелю «Сурож» в м. Судаку по вул. Леніна, 75 для передання в довгострокову оренду строком 49 років для обслуговування та експлуатації дійсного готелю «Сурож» та благоустрою. Позовні вимоги мотивовані тим, що поряд з земельною ділянкою, яка знаходиться в постійному користуванні позивача, знаходиться суміжна їй земельна ділянка орієнтованою площею 0,0136 га., яка складається з земельних ділянок, розміщених в районі готелю «Сурож» в м. Судаку по вул. Леніна, 75. Проте, намагаючись оформити вказану ділянку Судацькою міською радою згідно оскаржуваного рішення було відмовлено в дозволі на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки для передачі в довгострокову оренду строком 49 років для обслуговування та експлуатації існуючої гостиниці «Сурож». ТОВ «Гостиница «Сурож» вважає, що вказане рішення органу місцевого самоврядування є протиправним та порушує його конституційне право на користування земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник Судацької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 42-ої сесії 6-го скликання Судацької міської ради № 1765/42-13 від 28 листопада 2013 року відмовлено ТОВ «Гостиница «Сурож» у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 0,0136 га. для передачі в довгострокову оренду строком 49 років для обслуговування та експлуатації існуючої гостиниці «Сурож» (арк. справи 11). Судацька міська рада оскаржуваним рішенням № 1765/42-13 від 28 листопада 2013 року відмовила у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ст. ст. 12, 116, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на їх території відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України належить, крім іншого, розпорядження землями територіальної громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Гостиница «Сурож» зверталося 30 вересня 2013 року до Судацької міської ради в порядку ст. 124 Земельного кодексу України з метою отримання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 0,0136 га. для передачі в довгострокову оренду строком 49 років для обслуговування та експлуатації існуючої гостиниці «Сурож» (арк. справи 12). Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до статті 116 Земельного кодексу України є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону. Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Частина 2 статті 124 Земельного кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. Таке положення узгоджується з вимогами статті 16 Закону N 161-XIV, згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. При цьому, міська рада при здійсненні повноважень територіальної громади як власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом. З наведених норм законодавства слідує, що надання в оренду земельної ділянки належить до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування і є їх правом, а не обов'язком. Частиною 3 статті 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Згідно статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Статтею 151 Земельного кодексу України обумовлено, що особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля (ч.1 ст.151). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування зобов'язані в порядку, визначеному законодавством України, надавати інформацію юридичним особам, зацікавленим у відведенні земельних ділянок, щодо можливих варіантів розміщення об'єктів відповідно до затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою. Порядок вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.151). Такий порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №427 (далі Порядок № 427). Погодження місць розташування об'єктів, розмірів передбачуваних для вилучення (викупу) земельних ділянок та умов їх відведення провадиться відповідними сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення цих ділянок, а також Верховною Радою України (ч.3 ст.151). Частиною 15 ст.151 Земельного кодексу України передбачено, що матеріали погодження місця розташування об'єкту повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншу містобудівну документацію населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити, зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення. Таких документів позивачем в період звернення до відповідача з заявою від 30 вересня 2013 року не надано. Отже, оскаржуване рішення, прийняте в межах ст. 124 Земельного кодексу України, в порядку якої звернулося ТОВ «Гостиница «Сурож», не порушило права позивача на одержання мотивованої відмови в порядку, встановленому законодавством, оскільки вказана норма не стосуються відносин, пов'язаних з видачею чи відмовою у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Суд дійшов висновку про те, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено позивачу у розробленні проекту землеустрою оскаржуваним рішенням. Таким чином, позовні вимоги в частині щодо визнання протиправним та скасування рішення 42-ої сесії 6-го скликання Судацької міської ради № 1765/42-13 від 28 листопада 2013 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Оскільки у суду відсутні підстави щодо скасування рішення Судацької міської ради № 1765/42-13 від 28 листопада 2013 року, то позовна вимога щодо зобов'язання відповідача надати ТОВ «Гостиница «Сурож» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду справи судом не були порушені, а тому суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied