Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - позивач або ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області (далі - відповідач або Відділ ДВС Запорізького РУЮ Запорізької області) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2013 ВП № 40932728 та зобов'язання відкрити виконавче провадження по виконавчому напису №1466 від 24.03.2009 виданому приватним нотаріусом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позивач вважає необґрунтованою зазначену постанову, оскільки на час видачі виконавчого напису нотаріусом, норми Закону України «Про нотаріат» не передбачали зазначення у ньому набрання виконавчим документом юридичної сили, у зв'язку з чим вважає, що постанова винесена протиправно. При відкритті провадження у справі судом до участі у справі як третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучений [PERSON], який є боржником за виконавчим документом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та дав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи будь-яких заяв до суду не надіслали, у зв'язку з чим суд визнав причину неявки представника відповідача та третьої особи неповажною та, відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу у відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.03.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис № 1466 від 24.03.2009 про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], для задоволення вимог Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується статутом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого протоколом №4 Загальних зборів акціонерів від 02.09.2009, який міститься в матеріалах справи. 25.11.2013 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 1466 від 24.03.2009, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 27.11.2013 державним виконавцем Ігнатченко М.В. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса №1466 від 24.03.2009 про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Як вбачається зі змісту вказаної постанови, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стали висновки державного виконавця про невідповідність виконавчого документа вимогам пункту 5 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» - у виконавчому документі не зазначена дата набрання ним законної сили. Вважаючи зазначену постанову незаконною позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та про зобов'язання відкрити виконавче провадження. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», до виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою, віднесені виконавчі написи нотаріусів. Відповідно до вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до редакції Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (у редакції Закону, яка діяла на час вчинення спірного виконавчого напису), статтею 89 було передбачено, що у виконавчому написі повинно зазначатися: 1) дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; 2) найменування та адреса стягувача; 3) найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); 4) строк, за який провадиться стягнення; 5) суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; 6) розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; 7) номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Таким чином, редакція Закону України «Про нотаріат», яка діяла на час вчинення виконавчого напису, не передбачала такого обов'язкового реквізиту як зазначення дати набрання юридичної сили виконавчим написом. При цьому, законодавчі зміни щодо вимог до виконавчого напису в частині обов'язкового зазначення дати набрання юридичної сили були внесені шляхом доповнення частини першої статті 89 абзацом дев'ятим (згідно із Законом України №2677-VI від 04.11.2010, який набрав чинності з 09.03.2011), тобто відповідні зімни до законодавства були внесені вже після вчинення виконавчого напису нотаріуса №1466 від 24.03.2009. Крім того, враховуючи той факт, що виходячи із положень статті 52 Закону України «Про нотаріат» запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії, датою набрання чинності виконавчим написом нотаріуса слід вважати дату його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, у зв'язку з чим виконавчий напис № 1466, що вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], набрав чинності 24.03.2009 з дати його реєстрації у Реєстрі. Крім того, відповідно до частини 1 статті 91 закону України «Про нотаріат» ( у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) було закріплено, що виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є громадянин, може бути пред'явлено до примусового виконання протягом трьох років, а з усіх інших вимог - протягом одного року з моменту вчинення виконавчого напису, якщо законом не встановлено інших строків, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що саме дата вчинення виконавчого напису є дата набрання ним чинності. Разом з тим, відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, у зв'язку з чим суд вважає, що на момент видачі виконавчого напису, виконавчий документ повністю відповідав вимогам статті 89 Закону України «Про нотаріат». Згідно із вимогами статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому, ані Законом України «Про виконавче провадження», ані іншими нормами чинного законодавства не надано повноважень державному виконавцю оцінювати правомірність чи законність прийнятого та виданого виконавчого документа та надавати правову оцінку підстав його прийняття. Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 26 цього Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону. З урахуванням викладеного та враховуючи те, що що відповідачем не доведена законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Ігнатченко М.В. протиправно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2013 ВП № 40932728, а тому вона є такою, що підлягає скасуванню. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування постанови державного виконавці про відмову у відкритті виконавчого провадження підлягають задоволенню. Позовні вимоги про зобов'язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Ігнатченко М.В. відкрити виконавче провадження по виконавчому напису №1466 від 24.03.2009 виданому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Пунктом 4 частини другої статті 17 вказаного Закону встановлено, що виконавчі написи нотаріусів підлягають виконанню державною виконавчою службою. Також відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Таким чином, питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом відноситься виключно до компетенції державної виконавчої служби. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Ігнатченко М.В. відкрити виконавче провадження по виконавчому напису №1466 від 24.03.2009 виданому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial