Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

21 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області, державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області Сластьон Тетяни Василівни про визнання нечинним рішення від 09.12.2013 року № РВ-5300060292013 та зобов'язання вчинити дії, а саме зареєструвати земельну ділянку, отриману у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656, площею 6,6653 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданим 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення його права на належне оформлення права власності на земельну ділянку, що належить йому на законних підставах. Зауважував, що при зверненні до відповідача для здійснення державної реєстрації [PERSON] було зобов'язано виготовити для земельної ділянки позивача площею 6,67 га, технічну документацію на дві земельні ділянки за номерами 349 та 350, оскільки згідно схеми розміщення земельних часток (паїв) КСП ім. Толбухіна та викопіювання з проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КСП ім. Толбухіна, державним кадастровим реєстратором зроблено висновок про передачу [PERSON] двох земельних ділянок. При цьому, відповідачем не було враховано факт спадкування такої земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 28 листопада 2002 року, в якому вказано одну земельну ділянку площею 6,67 га, що є належним підтвердженням права власності, і відповідно правових підстав для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на дві земельні ділянки у позивача не має. Тому просив зобов'язати державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області Сластьон Тетяну Василівну зареєструвати земельну ділянку, отриману у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656, площею 6,6653 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданим 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача та другий відповідач у судовому засіданні проти позову заперечували, у своїх запереченнях зауважували на відсутність відомостей у Державному земельному кадастрі щодо об'єднання двох земельних ділянок за номерами 349 та 350, що перебували у складі КСП ім. Толбухіна в одну земельну ділянку, загальною площею 6,67 га на яку видано акт на право приватної власності на земельну ділянку, і яку було успадковано позивачем згідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року, що унеможливлює таку реєстрацію у відповідності з нормами діючого законодавства. За таких обставин вважає рішення, що оскаржується позивачем, вмотивованим та таким, що винесено на підставі та в межах діючого законодавства. Також, посилались на рішення Власівської сільської ради від 04 червня 2002 року, яким визначено та погоджено проекти розташування земельних ділянок та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, зауважуючи, що вказаним рішенням встановлено межі та площу земельних ділянок за номерами 349 та 350, що в подальшому були передані у власність позивачеві. Наголошували на відсутності у національній кадастровій системі інформації стосовно спірної земельної ділянки площею 6,67 га. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 02 серпня 2013 року позивач звернувся до Відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру для здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку загальною площею 6,67 га, розташованої на території Власівської сільської ради Зінківського району Полтавської області з цільовим призначенням «для ведення сільськогосподарського виробництва», що перейшло до останнього на праві спадкування від померлого батька - [PERSON]. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданого 28 листопада 2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області. 05 серпня 2013 року за результатами розгляду заяви позивача винесено рішення № РВ-5300039462013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: згідно схеми розміщення часток (паїв) КСП ім. Толбухіна та викопіювання з проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КСП ім. Толбухіна, наданого Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області на підставі державного акту на право приватної вартості на землю, лічиться дві земельні ділянки за номерами 349 та 350. Враховуючи те, що технічна документація по об'єднанню даних ділянок не розроблялась - реєстрація даних ділянок як однієї цілої не відповідатиме чинному законодавству. Рекомендація: Ліцензіату розробити технічну документацію по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на кожну земельну ділянку (а.с. 9). Для належного виконання вказаного рішення представник позивача звернувся за роз'ясненням щодо вказаної відмови, за результатами розгляду якої було отримано відповідь Головного управління Держземагенства у Полтавської області від 15 серпня 2013 року № НЕ 1619007. Вказаним листом зазначено, що для вирішення питання щодо реєстрації земельної ділянки [PERSON] необхідно звернутись до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Після чого звернутись до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області для здійснення державної реєстрації земельної ділянки (а.с. 10). Зіньківським районним виробничим відділом Полтавської регіональної філії держаного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (01.01 КВЦПЗ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Власівської сільської ради Зінківського району Полтавської області (а.с. 11-13). Після розроблення вказаної технічної документації позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 09 грудня 2013 року № РВ-5300060292013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: згідно схеми розміщення часток (паїв) КСП ім.Толбухіна та викопіювання з проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КСП ім. Толбухіна, наданого Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області на підставі державного акту на право приватної вартості на землю, лічиться дві земельні ділянки за номерами 349 та 350. Враховуючи те, що у державного кадастрового реєстратора відсутня інформація про те чи технічна документація по об'єднанню даних ділянок розроблялась - реєстрація даних ділянок як однієї цілої не відповідатиме чинному законодавству. Рекомендація: Привести у відповідність. Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду. Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку рішенню від 09 грудня 2013 року № РВ-5300060292013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлюються Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI та додатково регулюється Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (надалі - Порядок № 1051). Згідно ст. 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до п. 73 Порядку ведення Державного земельного кадастру державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. Згідно п. 74 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: 1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель. Так, пунктом 110 вказаного Порядку встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ; 4) документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки (крім випадку, передбаченого в абзаці четвертому пункту 86 цього Порядку, коли зазначається реєстраційний номер попередньої заяви або подається її копія). Відповідно до пункту 111 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. Згідно пункту 75 Порядку № 1051 у разі невідповідності електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор: 1) складає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру протокол проведення перевірки електронного документа за формою згідно з додатком 16; 2) повертає заявникові документацію із землеустрою та оцінки земель без позначки, зазначеної у пункті 75 цього Порядку, разом з електронним документом, протоколом його перевірки та іншими документами, крім документа, що підтверджує оплату послуг з внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, для виправлення зазначених у протоколі проведення перевірки електронного документа помилок та подання документів разом з цим протоколом для проведення повторної перевірки. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем було відмовлено у внесенні відомостей саме з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру. Однак, відповідачем при розгляді заяв [PERSON] не було враховано перебування земельної ділянки на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданим 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656, площею 6,67 га (6,6653 га). Стосовно даної обставини суд звертає увагу на наступне. Відповідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. Дана норма кореспондується пунктом 115 Порядку № 1051. Надаючи оцінку посиланню відповідача на рішення Власівської сільської ради від 04 червня 2002 року, яким визначено та погоджено проекти розташування земельних ділянок та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, в тому числі встановлено межі та площу земельних ділянок за номерами 349 (площею 3,29 га) та 350 (площею 3,37 га), що в подальшому перейшли у власність позивачеві, суд зауважує наступне. Дане рішення хоч і передувало складенню державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, однак не є правовстановлюючим для позивача, оскільки право власності на спірну земельну ділянку виникло у [PERSON] на підставі та в межах права на спадщину за заповітом, визначено свідоцтвом від 07.09.2012 року № 1656, а саме - однієї земельної ділянки загальною площею 6,67 га згідно акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 № 615850 від 28.11.2002 року. В даному випадку державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданим 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656 визначено одну земельну ділянку саме площею 6,67 га. Відповідачами не надано до суду належним чином завірених копій рішень судів про скасування вказаних державного акту та свідоцтва про право на спадщину. Згідно частини 2 статті 1 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III право власності на землю гарантується. Отже, право позивача на земельну ділянку є беззаперечним. Згідно частини 1 статті 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 02 квітня 2002 року № 449 встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Посилання відповідача на відомості про невідповідність даних електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об'єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки), що зафіксовані протоколом проведення перевірки електронного документа від 09 грудня 2013 року № ПП-5300041002013 (а.с 81), є необґрунтованими з огляду на наступне. Підставою такого висновку згідно пояснень відповідачів слугував черговий індексний кадастровий план, схема якого була розроблена та узгоджена протягом 2000 року (а.с. 84), що в свою чергу не може слугувати належним доказом такого розмежування земельної ділянки, яка в подальшому перейшла у власність позивача на праві спадкування та на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, як на цілу частку площею 6,67 га. Також, суд звертає увагу, що згідно наданого викопіювання з кадастрової карти (плану), долученого до матеріалів справи, дана земельна ділянка значиться як єдина, а не окремі дві (а.с 82). Крім того, відповідачами в ході судового розгляду зазначалось про фактичну відсутність відомостей у національній кадастровій системі по даній земельній ділянці. Відповідачем не було надано доказів, яким саме даним Державного земельного кадастру, які містяться в національній кадастровій системі - не відповідають дані електронного документа розробленого із технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Також відповідачем не було надано доказів, що "викопіювання з чергового кадастрового плану Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області" (а.с. 84) є Даними державного земельного кадастру, відносно земельної ділянки право на яке, ще не зареєстровано в Національній кадастровій системі. Згідно викопіювання наданого державним кадастровим реєстратором, земельна ділянка [PERSON] не занесена до Національної кадастрової системи і зображена як одна земельна ділянка із загальною площею 6,6653 га (а.с. 86). Допитаним в якості свідка представником Зіньківського районного виробничого відділу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Полтавської регіональної філії, було надано пояснення, що на замовлення позивача ним було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 6,67 га на підставі правовстановлюючих документів, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданого 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656. Виготовлення технічної документації на дві окремі земельні ділянки, як того вимагає державний кадастровий реєстратор на підставі вказаних правовстановлюючих документів на ім'я позивача не має правових підстав, оскільки право на дану земельну ділянку ще не зареєстровано за позивачем і в Національній кадастровій системі відсутня інформація про таку земельну ділянку. Крім того, право на замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу даної земельної ділянки, може виникнути у позивача лише після реєстрації за ним такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Відповідно до частини десятої статті 791 Земельного кодексу України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Таким чином, враховуючи, що з набранням чинності Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17 жовтня 2012 року № 1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється без оформлення державних актів, особа, яка згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку, є власником земельної ділянки, у разі його втрати, після державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої технічної документації для підтвердження реєстрації земельної ділянки та права власності на зазначену земельну ділянку, може, згідно із Порядком № 1051, замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності на земельну ділянку, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вказана думка також викладена Листом Державного агентства земельних ресурсів України від 21 травня 2013 року № 8894/17/7-13 "Щодо оформлення права власності на земельну ділянку". В свою чергу, позивачем виконано всі вимоги для належного здійснення реєстрації відомостей стосовно земельної ділянки, що належить йому на праві власності, в тому числі виготовлено технічну документацію та подано заяву та відповідні додатки. До вказаних документів технічного змісту у відповідача претензій не визначено. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення покладено на Відділ Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області та державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області зокрема. Вказаним органом не надано належним доказів на підтвердження встановленого порушення та не доведено суду правомірність прийнятого ним спірного рішення. Таким чином, позовні вимоги в частині скасування рішення від 09 грудня 2013 року № РВ-5300060292013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що рішення, що оскаржує позивач, є правовим актом індивідуальної дії, та згідно частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне, згідно частини другої статті 11 Кодексу, визнати протиправними і скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09 грудня 2013 року № РВ-5300060292013 Оцінюючи позовні вимоги в частині зобов'язання державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Зінківському районі Полтавської області Сластьон Тетяни Василівни зареєструвати земельну ділянку, отриману у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2012 року № 1656, площею 6,6653 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 615850, виданим 28.11.2002 року Власівською сільською радою Зінківського району Полтавської області, суд вважає вказані позовні вимоги передчасними, оскільки питання про прийняття даного рішення з приводу державної реєстрації права власності на майно буде вирішуватись після набрання законної сили судовим рішенням про скасування рішення про відмову у державній реєстрації права власності та після звернення самим заявником до державного реєстратора із відповідною заявою. Варто зауважити, що повноваженнями про прийняття рішень щодо державної реєстрації наділені саме державні реєстратори, що підтверджено вищезазначеними нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком № 1051. Крім того, судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може регулювати суспільні відносини на майбутнє. Таким чином, суд не може зобов'язати відповідача вчинити дії, які він зобов'язаний зробити в силу Закону. Крім того, станом на дату розгляду даної справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде відмовлятись від виконання таких дій. У зв'язку з зазначеним вище приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial