Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (далі за текстом - позивач) звернулося до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Димитрові (далі за текстом - відповідач) про визнання дій неправомірними та стягнення суми виплаченої пенсій в розмірі 600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянину [PERSON] позивачем було виплачено 600 грн. за період з 01.09.2013 року по 30.11.2013 року у зв'язку з отриманням останнім травми 14.09.1997 року в ТОВ «Зверевське шахтопрохідне управління» м. Зверево, Ростовська область. Однак, до теперішнього часу вказана сума не включається до Акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та суми сплачених пенсій не відшкодовуються. Позивач просить визнати дії відповідача не правомірними та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 600,00 грн. Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження. Представник відповідача Бабіч Н.А. через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та письмові заперечення на позов. В обґрунтування заперечень зазначила, що нещасний випадок з [PERSON] трапився на виробництві 14.09.1997 року в ТОВ "Зверевське шахтопрохідне управління" м. Зверево, Ростовська область. Правове регулювання питань відшкодування шкоди потерпілим, які отримали каліцтво за межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання, і не є застрахованими в Україні, здійснюється у відповідності до міжнародних Угод. Так, з цього питання діє Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписана 9 вересня 1994 року державами колишнього Союзу РСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусія, Грузія, Казахстан, Киргизія, Молдова, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна). Відповідно до ст. 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я (в тому числі під час втрати працездатності в наслідок нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівником трудових після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Враховуючи, заявлені клопотання представників сторін та те, що у судове засідання не прибули особи, які беруть участь у справі, хоча були належним чином повідомлені, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог частин, 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд встановив наступне. Позивачем були понесені витрати з виплати та доставки пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з 01.09.2013 по 30.11.2013 в розмірі 600,00 грн. громадянину [PERSON], який отримав каліцтво за межами України в Російській Федерації у 1997 році, а саме, 14.09.1997 в ТОВ "Зверевське шахтопрохідне управління" м. Звереве, Ростовської області, Російської федерації, що підтверджено актом про нещасний випадок на виробництві від 03.10.1997 № 9. Вказана сума була включена позивачем до відповідних актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Як вбачається з цих актів, відповідачем вказана сума не була прийнята до заліку у зв'язку з отриманням особою каліцтва за межами України. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 Основ в Україні страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності є видом загальнообов'язкового державного соціального страхування. Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (ст. 12 Основ). За пенсійним страхуванням згідно зі ст. 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: - пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); - пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; - медичні профілактично-реабілітаційні заходи; - допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до п. 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються певні види соціальних послуг та матеріального забезпечення, в тому числі, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; У ч. 4 ст. 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до ст. 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Пунктом 2 ст. 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 № 1105-14 закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між ФСС і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Сфера дії цього Закону поширюється на категорію особи, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій якої виник спір. За змістом ч. 2 ст. 2 Закону № 1105 особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону № 1105 мають особи, на яких в момент нещасного випадку розповсюджувались або норми законодавства СРСР (тобто під час існування останнього до 1992 року) або норми законодавства України тобто після 1 січня 1992 року. З матеріалів справи вбачається і ця обставина не заперечується сторонами, що [PERSON] отримав каліцтво на території Російській Федерації у 1997 році, тобто під час нещасного випадку на нього розповсюджувались норми законодавства саме Російської Федерації, у зв'язку з чим відповідач не може бути визнаний належним страховиком щодо нещасного випадку, який стався із вказаною особою. У зв'язку з відсутністю страхового випадку, тобто отримання каліцтва особою після 1991 року за межами України, відповідач не може нести витрати по відшкодування позивачу виплачених [PERSON] пенсії по інвалідності. Зазначене підтверджується положеннями ст. 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписана державами колишнього Союзу РСР 09.09.1994 року, згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоров'я (в тому числі під час втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівником трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої сторони), смертю проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Аналогічного висновку стосовно [PERSON] дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25 серпня 2011 по справі № К/9991/51906/11 та Донецькій апеляційний адміністративний суд в ухвалах від 25 липня 2013 року по справі № 805/5530/13-а, від 26 лютого 2013 року по справі № 805/261/13-а, від 15 листопада 2013 року по справі № 805/13385/13-а та від 13 листопада 2012 року по справі № 2а/0570/10986/2012. Крім того, ч.1 ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, суд дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254 КАС України, суд,

Результат розгляду: denied