Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивач звернувся до Артемівського районного суду м. Луганська з адміністративним позовом до громадянина республіки Індії [PERSON] про примусове видворення за межі території України та затримання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2013 року о 11 годин 40 хвилин працівниками прикордонного наряду від відділу прикордонної служби «Бірюкове» на напрямку н.п. Павлівка (РФ) - н.п. Довжанський (Україна) був виявлений та затриманий [PERSON], [INFO] після незаконного перетинання кордону. Позивач також зазначив, що 12 листопада 2013 року начальником Луганського прикордонного загону було прийняте рішення про примусове повернення громадянина республіки [PERSON] в країну походження, однак [PERSON] заявив, що самостійно залишити територію України не може. Позивач просив суд видворити в примусовому порядку за межі території України громадянина республіки Індії [PERSON], [INFO], та затримати останнього на період, необхідний для підготовки його видворення за межі України в примусовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково пояснив, що з рішенням про його примусове видворення з України від 12.11.2013 року не згоден, не може його добровільно виконати через брак коштів, в Республіці Індія він мешкає у будинку своїх батьків. В судовому засіданні не навів належних доказів того, на території республіки Індія переслідують або що йому щось загрожує, не навів підстав для звернення до уповноважених органів України щодо надання йому статусу біженця, неповнолітніх дітей на території України також не має. Суду пояснив, що він бажав би залишитись на території України, оскільки в Індії у нього бідна родина. Подалі відповідач позов визнав та не заперечував проти повернення в країну походження Індію. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. [PERSON] є громадянином Республіки Індія, народився [INFO], у республіці Індія, що вбачається з повідомлення про затримання від 31.10.2013 року. Як встановлено судом з матеріалів справи, а саме з рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Індія [PERSON] від 12.11.2013 року, пояснень громадянина Республіки Індія [PERSON], відповідач [PERSON] 31.10.2013 року був затриманий на ділянці відділу прикордонної служби «Бірюкове» на напрямку н.п. Павлівка (РФ) - н.п. Довжанський (Україна) після незаконного перетинання державного кордону України в пішому порядку. Начальником Луганського прикордонного загону 12.11.2013 року прийнято рішення про примусове повернення громадянина [PERSON], [INFO] в країну походження, та зобов'язання його покинути територію України у строк до 22 листопада 2013 року. Згідно пояснень громадянина Республіки Індія [PERSON] він не має можливості добровільно виконати рішення про його видворення у зв'язку з відсутністю коштів для виїзду. Відповідно до ч. 1 статті 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України від 22.09.2011 року № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773). Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Відповідно до статті 12 Закону України від 04.11.1991 року № 1777-XII "Про державний кордон України" пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в'їзду на територію України або виїзду з України. В'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземцями та особами без громадянства за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (стаття 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"). На підставі статті 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку за рішенням органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. Таким чином, порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виявилось у незаконному перетинанні державного кордону тягне за собою наслідки, передбачені статтями 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців (частина четверта статті 30 Закону № 3773). Згідно із пунктами 3, 5, 8 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, поміщення іноземців до пункту перебування здійснюється за рішенням адміністративного суду на період, необхідний для підготовки їх адміністративного видворення за межі України, але не більш як на 12 місяців. Основними завданнями пункту перебування є, зокрема, сприяння органам внутрішніх справ, охорони державного кордону та Служби безпеки у виконанні покладених на них завдань щодо встановлення осіб, поміщених до пункту перебування, та оформлення їм паспортних документів, уточнення обставин порушення іноземцями законодавства України, вишукування коштів для їх адміністративного видворення, супроводження до пунктів пропуску через державний кордон під час здійснення адміністративного видворення тощо. Поміщення іноземців до пункту перебування здійснюється його адміністрацією на підставі рішення адміністративного суду згідно з актом приймання-передачі після завершення органами внутрішніх справ, охорони державного кордону чи Служби безпеки документування порушення іноземцями законодавства України та у разі неможливості з об'єктивних причин (відсутність паспортних документів, коштів для повернення тощо) проведення організаційних і практичних заходів щодо їх адміністративного видворення. Під час розгляду справи судом також встановлено, що на громадянина Республіки Індія [PERSON], [INFO], не поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та він не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як у країні постійного мешкання відповідача - республіки Індія життю або свободі останнього не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання, відсутні випадки загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя. Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивачем доказано суду факт незаконного перебування відповідача на території України. Враховуючи те, що громадянин Республіки Індія [PERSON], [INFO], порушив чинне законодавство України, перетнувши державний кордон України без наявності законних підстав та у невстановленому місці, а також, перебуваючи на території України без документів, підтверджуючих законність такого перебування, ухиляється від добровільного виїзду з території України, про що свідчить заява відповідача від 12.11.2013 року та його пояснення в судовому засіданні, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд вважає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги Луганського прикордонного загону про примусове видворення відповідача є обґрунтованими. Також суд зазначає, що аналіз та синтез статей 6, 50, 162 КАС України та частини першої статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» свідчить про те, що центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону та Служби безпеки України у цих правовідносинах мають право на звернення до суду з позовом лише щодо примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України, а адміністративний суд має повноваження стосовно розгляду такого позову та компетенцію щодо прийняття рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Однак КАС України та інші закони України не надають право цим суб'єктам владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом про затримання іноземця чи особи без громадянства, тому й адміністративний суд позбавлений компетенції стосовно розгляду такого позову. Оскільки законодавством не встановлено право суб'єктів владних повноважень на звернення до суду з вимогами про затримання іноземця чи особи без громадянства і адміністративними судам не надано компетенції щодо вирішення таких справ, то у разі подання такого позову адміністративний суд повинен відповідно до п.1 ч.1ст.109 КАС України відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі або згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України закрити провадження у справі. Виходячи з того, що Луганський прикордонний загін не має права на звернення до суду з вимогами про затримання відповідача на період, необхідний для підготовки його видворення за межі України в примусовому порядку і адміністративному суду не надано компетенції щодо вирішення таких справ, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про затримання громадянина Індії [PERSON] [INFO] на період, необхідний для підготовки його видворення за межі України в примусовому порядку необхідно відмовити та провадження у справі в цій частині закрити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial