Рішення адміністративного суду від 2014-01-06 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України у Донецькій області від 04 листопада 2013 року у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення вказаного органу Пенсійного фонду України від 27 серпня 2013 року №1183 про застосування до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, відмовлено з посиланням на те, що виконання таких рішень повинно здійснюватися виключно органами Казначейства. З постановою не погоджувалося тому, що державний виконавець неправомірно послався на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Позивач після уточнення позовних вимог просив скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України у Донецькій області від 04 листопада 2013 року (ВП №40541034) про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати прийняти рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області від 27 серпня 2013 року №1183 до виконання в порядку ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». Третя особа подала клопотання про розгляд справи без участі його представника. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідає вимогам законодавства. Пояснив, що в аналогічних ситуаціях відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України у Донецькій області відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 завжди відмовляє у відкритті виконавчих проваджень. Просив в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що до виникнення спірних правовідносин 09 жовтня 2013 року Управління Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області звернулося до відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції із заявою, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення вказаного органу Пенсійного фонду України від 27 серпня 2013 року №1183 про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, яким на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради застосовані фінансові санкції в розмірі 170 грн. До заяви додало вказане рішення як виконавчий документ. Постановою відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції від 11 жовтня 2013 року №1324/2 (ВП №40156595) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження) у відкритті виконавчого провадження відмовлено. Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції від 19 жовтня 2013 року вказану постанову скасовано. Після її скасування державним виконавцем прийнято постанову, датовану 11 жовтня 2013 року, якою на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення) у відкритті виконавчого провадження відмовлено. В постанові містилося посилання на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону виконання рішення покладено на відповідний відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в області. 30 жовтня 2013 року Управління Пенсійного фонду України в місті Сніжне Донецької області подало до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України у Донецькій області заяву про примусове виконання рішення вказаного органу Пенсійного фонду України від 27 серпня 2013 року №1183 про застосування до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України у Донецькій області від 04 листопада 2013 року (ВП №40541034) на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження) у відкритті виконавчого провадження відмовлено. Державний виконавець в постанові посилався на те, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 виконання таких рішень повинно здійснюватися виключно органами Казначейства. Вказана постанова до позивача надійшла 08 листопада 2013 року. Вважаючи постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірною орган Пенсійного фонду України звернувся до суду з даним позовом. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню таких підстав. Між сторонами виник спір щодо правомірності постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження», що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Згідно з ч.ч. 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Пунктом 8 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Орган Пенсійного фонду України подав до відповідача на примусове виконання рішення про застосування до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради фінансових санкцій. Вказане рішення прийнято на підставі ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не передбачає примусове виконання таких рішень органами державної виконавчої служби. З огляду на наведене виконання такого рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», є неможливим, і положення п. 1 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону, яка визначає підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень, застосуванню не підлягає. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки виконання рішень іншими органами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Частиною 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Вказані обставини виключали здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Отже, державний виконавець правомірно застосував положення п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. При цьому державний виконавець, обґрунтовуючи постанову, помилково послався на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Між тим, вказане не спростовує висновків державного виконавця про наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, і не є підставою для скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Результат розгляду: denied