Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новель" звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 28 жовтня 2013 року № 0001632202 та № 0001642202. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Податковий кодекс України, Цивільний кодекс України, закони України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про обіг векселів в Україні", "Про захист прав споживачів", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 25 травня 1995 року № 88, Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку запасів, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2, Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року № 104, та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" не спричинили реального настання правових наслідків, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом підтверджуються необхідними первинними документами. Також представник позивача вказує на те, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення без розгляду заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" на акт перевірки. Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві правомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013 року № 0001632202 та № 0001642202, оскільки реальність здійснення операцій за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" не підтверджується первинними документами. Під час розгляду справи допитано в якості свідка комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" [PERSON], який надав пояснення відносно того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" замовлялися послуги у Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" з пакування панчішно-шкарпетних виробів в картонну упаковку, виготовлення та наклеювання стікерів та передпродажної підготовки панчішно-шкарпетних виробів, оскільки штат працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" не давав можливості виконати дані роботи самостійно. Також свідок надав пояснення відносно того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" складалися прості векселя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа", оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Новель" станом на грудень 2011 року тільки розпочало здійснювати господарську діяльність та не мало коштів для оплати наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" послуг. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Товариство з обмеженою відповідальністю "Новель" є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. В період з 27 вересня 2013 року по 3 жовтня 2013 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі направлення від 27 вересня 2013 року № 373/22-02, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 81, статті 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" у грудні 2011 року. За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві складено акт від 10 жовтня 2013 року № 235/2657/22-02-09/37588032, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель": - підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 154 388 грн., в тому числі по періодам: за ІV квартал 2011 року в сумі 154 388 грн.; - пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 134 251 грн., в тому числі: за грудень 2011 року в сумі 134 251 грн. На підставі складеного акту перевірки 28 жовтня 2013 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення: - № 0001632202, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "Новель" суму грошового зобов'язання в розмірі 167 814 грн., з якої: за основним платежем - 134 251 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 33 563 грн. за платежем: податок на додану вартість, код платежу: 3014010100; - № 0001642202, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "Новель" суму грошового зобов'язання в розмірі 154 388 грн. за платежем: податок на прибуток, код платежу: 3011021000. При цьому, суд звертає увагу, що в податкових повідомленнях-рішеннях зазначено про те, що вони складені на підставі акту перевірки від 10 жовтня 2013 року № 235/2657/22-02-09/35788032, проте враховуючи, що суми визначені в податкових повідомленнях рішеннях та назва юридичної особи позивача відповідає даним акту перевірки від 10 жовтня 2013 року № 235/2657/22-02-09/37588032, суд приходить до висновку про описку в зазначенні номеру акту перевірки. Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу валових витрат та до складу податкового кредиту суми витрат та ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа", оскільки правочини вчинені за участю позивача та його контрагента не спричинили настання реальних правових наслідків. Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість суд зазначає про наступне. Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу). Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України). Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін. Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України). Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача. Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного. 3 листопада 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель", як замовником, укладено договір № 03111 про надання послуг, за умовами якого виконавець приймає на себе обов'язок надати замовнику послуги з передпродажної підготовки панчішно-шкарпетних виробів, пакування в картонну упаковку, на клеєння стікерів, а замовник зобов'язується оплатити надані виконавцем послуги на умовах цього договору. Пунктом 3.1 договору визначено, що послуги, які виконує виконавець, замовник сплачує після підписання акта приймання-передачі на розрахунковий рахунок виконавця. Розрахунки за виконання наданих послуг замовник може здійснювати протягом 4 місяців з моменту підписання акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг). Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" виписало на користь позивача податкові накладні: - № 508 від 5 грудня 2011 року на загальну суму 340 129,20 грн., в тому числі ПДВ - 56 688,20 грн., - № 1520 від 15 грудня 2011 року на загальну суму 262 530 грн., в тому числі ПДВ - 43 755 грн., - № 2714 від 27 грудня 2011 року на загальну суму 202 843,80 грн., в тому числі ПДВ - 33 807,30 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" підписані акти приймання-передачі наданих послуг № 051203 від 5 грудня 2011 року, № 151205 від 15 грудня 2011 року та № 271202 від 27 грудня 2011 року, згідно яких виконавцем надані послуги з пакування панчішно-шкарпетних виробів в картонну упаковку (41 437 штук), виготовлення та наклеювання стікерів (82 874 штук) та передпродажної підготовки панчішно-шкарпетних виробів на загальну суму 805 503 грн. 14 лютого 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" підписана додаткова угода № 1, згідно якої сторони погодили, що покупець погашає заборгованість перед постачальником за надані послуги, згідно умов договору № 03111 від 3 листопада 2011 року шляхом передачі простих векселів. Сума на яку проводиться погашення заборгованості векселем становить 805 503 грн. 14 лютого 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" підписаний акт приймання передачі векселів № 120201. На підтвердження реальності вчинених операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" позивачем надано копію макету стікеру, копію наказу від 1 грудня 2011 року № 10 про надання допуску до складу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" та копії простих векселів. На підтвердження орендування Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" складського приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Академіка Вернадського, 42 в м. Києві позивачем надано копію договору оренди нерухомого майна, що знаходиться на балансі організацій, які віднесені до відання Національної академії наук України № 46 від 1 серпня 2011 року, укладеного між Інститутом колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського НАН України, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель". На підтвердження придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" пустих пакувальних конвертів з картону для пакування панчішно-шкарпеткових виробів позивачем надано копію вантажної митної декларації від 10 травня 2011 року № 100140000/2011/277136. На підтвердження придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" панчішно-шкарпетних виробів позивачем надано копії вантажних митних декларацій від 18 липня 2011 року № 100200000/2011/282484, № 100200000/2011/282483, від 18 жовтня 2011 року № 100200000/2011/290755, № 100200000/2011/290759, від 15 листопада 2011 року № 100200000/2011/293529. Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що панчішно-шкарпетні вироби після їх пакування в подальшому реалізовувалися в магазинах Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерак", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа", Товариства з обмеженою відповідальністю "Алнаір", Товариства з обмеженою відповідальністю "Цаннер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаспер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Атор", фізичної особи-підприємця [PERSON] На підтвердження своєї позиції позивачем надано копії договорів, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Край", Товариством з обмеженою відповідальністю "Мерак", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет", Товариством з обмеженою відповідальністю "Алнаір", Товариством з обмеженою відповідальністю "Цаннер", Товариством з обмеженою відповідальністю "Джаспер", Товариством з обмеженою відповідальністю "Атор", фізичною особою-підприємцем [PERSON] та копії видаткових накладних. Під час розгляду справи представник позивача зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" замовлялися послуги у Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" щодо пакування панчішно-шкарпетних виробів в картонну упаковку, виготовлення та наклеювання стікерів та передпродажної підготовки панчішно-шкарпетних виробів, оскільки штат працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" не давав можливості виконати дані роботи самостійно. На підтвердження своєї позиції позивачем надано копію табелю обліку використання робочого часу за грудень 2011 року, з якого вбачається, що в грудні 2011 року на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Новель" працювало 9 осіб, з яких: офісменеджер, комірник, два завідуючих складом, головний бухгалтер, комерційний директор, кур'єр-експедитор, директор, менеджер. Проте, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій у грудні 2011 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа", з огляду на нижченаведене. Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податковий кодекс України встановлюють, що будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Проте, позивачем під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження фактичного надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" послуг з пакування панчішно-шкарпетних виробів в картонну упаковку, виготовлення та наклеювання стікерів та передпродажноу підготовки панчішно-шкарпетних виробів, згідно договору від 3 листопада 2011 року № 03111. Доказів здійснення зазначених послуг працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" суду не пред'явлено. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, кого саме із працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" із зазначенням їх прізвищ та ініціалів залучено до виконання робіт на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель". Також з наданих представником позивача первинних документів по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" не можливо встановити яким чином обраховувалася вартість наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" послуг. Крім того, суд зазначає, що позивачем надано копії видаткових накладних на підтвердження реалізації придбаних панчішно-шкарпетних виробів Товариству з обмеженою відповідальністю "Край", Товариству з обмеженою відповідальністю "Мерак", Товариству з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет", Товариству з обмеженою відповідальністю "Алнаір", Товариству з обмеженою відповідальністю "Цаннер", Товариству з обмеженою відповідальністю "Джаспер", Товариству з обмеженою відповідальністю "Атор", фізичній особі-підприємцю [PERSON] за період з січня по червень 2012 року, з яких вбачається, що загальна вартість реалізованого товару складає близько 1 094 375,30 грн. При цьому, позивачем сплачено за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" послуги - 805 503 грн., за придбані пусті пакувальні конверти з картону для пакування панчішно-шкарпеткових виробів суму в розмірі 141 504,33 грн., разом з тим позивачем також сплачувалися кошти за придбання панчішно-шкарпеткових виробів. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено відповідності придбання позивачем послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" критерію економічної доцільності та цілям господарської діяльності позивача. Правова позиція викладена в оглядовому листі Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2009 року № 982/13/13-09 передбачає, що суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Згідно акту Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька від 27 лютого 2012 року № 187/3-23-30-37033120 про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, перевіркою встановлено неможливість фактичного здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" є: інша поліграфічна діяльність, надання інших послуг у поліграфічній діяльності, рекламна діяльність, діяльність у сфері радіомовлення та телебачення, діяльність інформаційних агентств, діяльність у сфері фотографії. Враховуючи наведене суд зазначає про невідповідність наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" послуг позивачу статутній діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа". Отже, всі вищенаведені дані в сукупності свідчать про відсутність фактичного здійснення господарських операцій за участю позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" у грудні 2011 року. При цьому, суд зазначає, що за відсутності факту отримання послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту та до складу валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність висновків відповідача щодо безпідставності включення Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" до складу податкового кредиту суми ПДВ та до складу валових витрат витрати на підставі первинних документів, складених Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" у грудні 2011 року. При цьому, суд приймає до уваги доводи представника позивача відносно того, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення без розгляду заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" на акт перевірки та зазначає про наступне. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2013 року у справі № 826/16466/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" до Державною податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2014 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" задоволено, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо залишення без розгляду заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" на акт документальної позапланової виїзної перевірки №235/2657/22-02-09/37588032 від 10 жовтня 2013 року, зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві розглянути заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" від 17 жовтня 2013 року на акт документальної позапланової виїзної перевірки № 235/2657/22-02-09/37588032 від 10 жовтня 2013 року та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві долучити заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" від 17 жовтня 2013 року до акту документальної позапланової виїзної перевірки №235/2657/22-02-09/37588032 від 10 жовтня 2013 року. Разом з тим, протиправність дій Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо нерозгляду заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Новель" на акт документальної позапланової виїзної перевірки №235/2657/22-02-09/37588032 від 10 жовтня 2013 року не можуть бути підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, оскільки вказаними рішеннями судів не надано оцінку реальності господарських операцій. При цьому, судом під час розгляду даної справи надана оцінка спірним господарським операціям позивача та оцінка правомірності включення Товариством з обмеженою відповідальністю "Новель" до складу податкового кредиту суми ПДВ та до складу валових витрат витрати на підставі первинних документів, складених Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайпер Медіа" у грудні 2011 року. Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та в межах своїх повноважень винесено податкові повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013 року № 0001632202 та № 0001642202. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied