Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, треті особи - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», філія Львівського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати дії Головного управління юстиції у Львівській області протиправними щодо дій, вчинених у закінченому виконавчому провадженні, визнати дії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області неправомірними щодо нездійснення контролю за вчиненням виконавчих дій, визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області при винесенні постанови від 14.01.2014 ВП №2611186 про арешт коштів боржника - головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відкритих у філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк'' протиправними, зобов'язати державного виконавця скасувати постанову від 14.01.2014 ВП №2611186 про арешт коштів боржника та зобов'язати державного виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з рахунків головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відкритих у філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк''. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з п.7 ч.2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606 (далі - Закон України "Про виконавче провадження") відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу. При цьому позивач ствердив, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого документа, який не містить усіх передбачених законодавством вимог; державним виконавцем вчинялись дії по виконанню виконавчого документа, строк пред'явлення до виконання якого закінчився, державним виконавцем не надіслано на адресу позивача постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника. Також зазначає, що для невиконання вимог державного виконавця були об'єктивні причини - відсутність коштів у кошторисі Пенсійного фонду на 2013 та 2014 року на виплату штрафів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві та уточненій позовній заяві, просила позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав до суду заперечення, в яких проти позову заперечив, зазначив, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем правомірно, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», вказав, що позивачем не вживались жодні заходи щодо виконання рішення суду, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні правовідносини. Згідно з виконавчим документом, виданим 13.12.2006 року Галицьким районним судом м. Львова № 2а-327/06 зобов'язано службових осіб УМВС України у Львівській області (пенсійний відділ УМВС України у Львівській області) провести перерахунок пенсії [PERSON] з 01.01.2005, включивши преміювання у розмірі 33,3% в обрахунок надбавки за безперервну службу. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2007 встановлено подальший спосіб і порядок виконання постанови Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2006 року по справі № 2а-327/06 шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії [PERSON] з 01.01.2005 року, включивши преміювання у розмірі 33,3% (727,60 грн.) в обрахунок надбавки за безперервну службу. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника ГУПФУ у Львівській області штрафу від 30.12.2008 року в розмірі 510,00 грн. та від 16.04.2009р. в розмірі 1 020,00 грн. 04.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №2611186 на підставі ч.1 п.11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Галицького районного суду м. Львова від 23.09.2011 року по справі №2-а-919/2011, яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 року по справі №137636/11/9104 залишено без змін, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №2611186 від 04.10.2010 року, оскільки постанови про накладення штрафу на ГУ ПФУ у Львівській області фактично не виконані та відсутні підстави вважати, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів, передбачених законодавством, для виконання постанов. 30.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. У зв'язку з несплатою боржником штрафів, державним виконавцем 14.01.2014 року винесено постанову про арешт коштів в сумі 1 530,00 грн., відкритих в філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 325796) та належить ГУ ПФУ у Львівській області. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а згідно з ст.ст. 7, 14 КАС України - принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 1, 3 ст. 87 цього ж Закону України, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника юридичну особу штраф у розмірі від двадцяти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону. Судом встановлено, що державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника - ГУ ПФУ у Львівській області штрафу від 30.12.2008 року в розмірі 510,00 грн. та від 16.04.2009р. в розмірі 1 020,00 грн. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2011 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2009 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в позові Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області у Львівській області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 510,00 грн. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2011 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2009 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн. та зобов'язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження - залишено без змін. Оскільки боржником штрафи самостійно не сплачені, 14.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову ВП №2611186 про арешт коштів в сумі 1 530,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. На виконання вищевказаної норми, у зв'язку з несплатою боржником штрафів, державним виконавцем 14.01.2014 року винесено постанову ВП №2611186 про арешт коштів в сумі 1 530,00 грн. Судом не береться до уваги посилання позивача на те, що в кошторисі Пенсійного фонду на 2013 та 2014 роки не передбачені кошти на виплату штрафів та на рахунках в головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні кошти для виплати заборгованості по судових рішення, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Такі аргументи жодним чином не свідчать про незаконність рішення державного виконавця про накладення накладення арешту за несплату штрафів. Оскільки позивачем не було виконано вимоги відповідача про несплату штрафів за невиконання рішення суду, оскаржувана постанова про накладення арешту на кошти Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області в сумі 1 530,00 грн. є належним способом забезпечення виконання рішення суду і винесена у порядок та спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому позов не підлягає задоволенню. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Результат розгляду: denied