Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна комерційна фірма "В.І.А.", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд: скасувати податкове повідомлення - рішення №0000541800/0 від 10.12.2010 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладене в акті перевірки відповідача, а відтак, суперечить ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по оплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення позиція яких повністю збігається з викладеною у судовому засіданні, де вказав, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки, в акті були зафіксовані порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість", за що позивачу було визначено відповідне податкове зобов'язання. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фахівцем Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова проведена документальна невиїзна перевірка відповідача з питань правомірності формування податкового кредиту у квітні 2010 року по взаємовідносинам з ТОВ "Електроспецтех" та правильності обчислення ПДВ за квітень 2010 року. Результати перевірки оформлені актом №10492/18/31234850 від 07.12.2010 року, яким зафіксовано порушення пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідно до якого позивачем до складу податкового кредиту за квітень 2010 року ТОВ "БКФ "В.І.А." включені суми ПДВ у розмірі 41148,00 грн., які виникли від виконання угод, які визнані нікчемними в силу ст. 216 ЦК України та не створюють юридичних наслідків і як наслідок не пов'язані з власною господарською діяльністю (т. 1 а.с. 21-42). На підставі акту перевірки №10492/18/31234850 від 07.12.2010 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення №0000541800/0 від 10.12.2010 року, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 61722,00 грн., у тому числі за основним платежем - 41148,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20574,00 грн. (т. 1 а.с. 11). З матеріалів справи встановлено, що між позивачем (Підрядник) та ТОВ "МЕТРОПОЛІЯ" (Замовник) було укладено договір №07/04 від 09.04.2010 року, за умовами якого підрядник, використовуючи власне обладнання та матеріали, зобов'язується організувати та виконати повний комплекс робіт з власних матеріалів, обладнання та, частково, з матеріалів замовника (плитка для підлоги та ковролін), у відповідності до проектної документації та Додатку №1 до цього договору та здати Замовнику виконані роботи, а саме: комплекс будівельно-монтажних і оздоблювальних робіт на Об'єкті: мебельник гіпермаркет, ТРК "Караван", вул. Нижньодніпровська, 17 у смт. Ювілейне у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області":, (в подальшому - "Об'єкт), у терміни передбачені даним Договором (т. 2 а.с. 26-31). На підтвердження виконання сторонами умов укладеного договору, позивачем надано до суду: розрахунок договірної ціни, довідка про вартість виконаних робіт, акт виконаних робіт (т. 2 а.с. 32-41). Оплата за вищевказаним правочином була здійснена в повному обсязі, що підтверджується виписками з банку (т. 2 а.с. 51-59). Судовим розглядом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ "Електроспецтех" (Підрядник) було укладено договір будівельного підряду від 14.04.2010 року №14/04-10С, за умовами якого Підрядник зобов'язується виконати комплекс робіт на об'єкті "ТРЦ "Караван", що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Юбілейний, вул. Нижньо-Дніпровська 17, а Замовник зобов'язується надати фронт робіт, прийняти їх та сплатити за виконані роботи (т. 1 а.с. 64-65). Реальність виконання зобов'язань по укладеному правочину підтверджується документами первинного обліку: локальним кошторисом (т. 2 а.с. 17-18), відомістю ресурсів (т. 2 а.с. 19), договірною ціною, довідкою про вартість виконаних робіт, актом прийому виконаних будівельних робіт, податковою накладною №434, №433, №508, №533, №771, №785 (т. 1 а.с. 66-85). Оплата по договору будівельного підряду від 14.04.2010 року була здійснена в повному обсязі шляхом списання коштів із рахунку позивача, що підтверджується виписками з банку (т. 1 а.с. 107-114). Перевіряючи можливість виконання ТОВ "Електроспецтех" умов договору укладеного з позивачем, судом встановлено, що ТОВ "Електроспецтех" має ліцензію відповідного зразку серії АВ №512789 з переліком робіт (т. 1 а.с. 134-136), з яких встановлено, що останній здійснює господарську діяльність по наданню будівельних послуг. На день укладання правочину ТОВ "Електроспецтех" рахувалось в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до витягу з ЄДРСР (т. 2 а.с. 3-4). Крім того, в матеріалах справи міститься лист директора ТОВ "Електроспецтех" до директора ТОВ "БКФ"В.І.А." з проханням допустити працівників ТОВ "Електроспецтех" на об'єкт "ТРЦ "Караван", що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Юбілейний, вул. Нижньо-Дніпровська 17, для виконання умов договору будівельного підряду (т. 2 а.с. 45), та розпорядження позивача про надання повного доступу [PERSON] до об'єкту для виконання будівельних робіт (т. 2 а.с. 47). Також, з пояснень представника позивача судом встановлено, що контроль по виконанню робіт, ТОВ "Електроспецтех" був покладений на співробітника ТОВ "БКФ "В.І.А." [PERSON], який за освітою інженер будівельник, що підтверджується дипломом спеціаліста про отримання вищої освіти за спеціальністю "Промислове цивільне будівництво" (т. 2 а.с. 9) та на якого посадовою інструкцією, затвердженою директором ТОВ "Будівельна комерційна фірма "В.І.А." покладено обов'язок контролювати виконання будівельно-монтажних робіт (т. 2 а.с. 10-13). Суд вважає за доцільне зазначити, що позивач для виконання умов договору будівельного підряду використовував свою спецтехніку, яка знаходиться на балансі ТОВ "БКФ"В.І.А.", що підтверджується оборотною відомістю/рахунком 10/4 "Машини і обладнання" (т. 2 а.с. 5-6). Тобто, позивач документами первинного та бухгалтерського обліку довів перед судом наявність у його контрагента трудового персоналу відповідної кваліфікації для виконання будівельних робіт. Оцінивши наявні в справі докази, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобов'язань за спірним правочином. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про ПДВ", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Відповідно до п.п 7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, у порядку, передбаченому ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість». Стаття 9 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачає реєстрацію осіб як платників податку на додану вартість податковим органами. Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, у якому визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Положеннями п.п. 7.2.3. п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Вона виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-вр від 03.04.1997 року не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними або митними деклараціями. Пунктом 7.5. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; - або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). З урахуванням викладеного вище, суд доходить до висновку, що Законом України "Про податок на додану вартість" встановлено декілька необхідних умов, за наявності яких платник податку отримує право на віднесенні сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у складі ціни товарів, робіт, послуг, що придбаваються ним для використання у власній господарській діяльності, до складу податкового кредиту, а саме: наявність належним чином оформленої податкової накладної або іншого документа, передбаченого п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість"; настання першої з подій, з якими Закон пов'язує право платника податку на податковий кредит. Отже, отримання податкової накладної, оформленої саме до вимог чинного законодавства, є необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг. Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, актам приймання виконаних робіт, розрахунковим документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. З приводу викладеного в акті судження суб'єкта владних повноважень щодо нікчемності правочинів суд зазначає, що правовідносини з приводу нікчемності правочинів унормовані ст.228 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228); у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч.3 ст.228). З приписів ст. 228 Цивільного кодексу України чітко і безумовно слідує, що законодавець з 01.01.2011 року виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних. Відтак, з 01.01.2011 року повноваження на встановлення законності правочину, за яким платником податків було сформовано валові витрати обігу та виробництва або податковий кредит з ПДВ, зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, належать до виключного прерогативи судових органів. З пояснень представника відповідача судом встановлено, що укладені між позивачем та контрагентами у спірних правовідносинах договори в судовому порядку не оспорювались, таких, що набули законної сили, рішень судів з приводу визнання перелічених договорів недійсними не має. За таких обставин, слід дійти висновку, що за правилами ч.2 ст.71 КАС України відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів власного судження про нікчемність правочинів укладених між позивачем та контрагентами. Враховуючи, що обґрунтованість та правомірність судження суб'єкта владних повноважень про нікчемність правочинів не знайшла свого підтвердження добутими судом по справі доказами, а інших фактичних мотивів суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення згідно з актом перевірки не покладено, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про недоведеність факту порушення позивачем положень Закону України "Про податок на додану вартість". Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. На час складення податкових накладних контрагент позивача ТОВ "Електроспецтех" рахувалось в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, було зареєстроване за адресою, вказаною на виданих податкових накладних, та мало свідоцтво платника податку на додану вартість (т. 1 а.с. 117-118, т. 2 а.с. 3-4). Окрім іншого, суд не погоджується з твердженням відповідача викладеним в акті перевірки від 07.12.2010 року №10492/18/31234850 про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, з підстав встановлення в акті про документальну невиїзну перевірку ТОВ "Електроспецтех" від 23.11.2010 року №3058/23-03-05/34689962 (т. 1 а.с. 138-160) факту неможливості реального здійснення фінансово - господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства, оскільки у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, а отже господарська діяльність контрагента позивача не вказує на нереальність укладеного правочину з товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна комерційна фірма "В.І.А." за перевіряємий період. Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Отже, такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності. Так, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено. Додатково суд бере до уваги, що згідно з змістом суджень відповідача, котрі викладені в акті висновок суб'єкта владних повноважень про відсутність факту реального вчинення господарських операцій спірних правочинів вмотивований виключно посиланням на акти податкових інспекцій на обліку в яких знаходяться контрагенти позивача. Разом з тим, в силу ст.70 КАС України судження органу державної податкової служби України про нікчемність укладених суб'єктами господарювання правочинів не може бути визнано належним, допустимим і достатнім доказом невідповідності правочину вимогам закону. Інших мотивів нікчемності спірного правочину відповідач в основу оскарженого податкового повідомлення - рішення не поклав. Поряд з цим, суд зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Електроспецтех" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Харкова про скасування наказу, визнання дій неправомірними задоволено в частині вимог про визнання неправомірними дій з проведення невиїзної документальної перевірки. Визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова щодо проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Електроспецтех" (ідентифікаційний код - 34689962) з питань правомірності формування податкового кредиту у квітні, червні 2010р. по взаємовідносинами з ПП "Елітпромстандарт" та правильності обчислення ПДВ за квітень, червень 2010р., на підставі якої було складено акт перевірки від 25.08.2010р. №2123/18-011/34566972. Адміністративний позов в частині вимог про скасування наказу "Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Електроспецтех" від 25.08.2010р. без номера залишено без задоволення (т. 1 а.с. 236-238). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2012 року постанову ХОАС від 30.05.2011 року залишено без змін (т. 1 а.с. 234-235). Зі змісту положень ч.2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України випиває, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Згідно п. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд дійшов до висновку, що відповідач ні документально, ні нормативно не довів правомірності винесеного повідомлення - рішення, а тому вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та скасувати податкові повідомлення - рішення №0000541800/0 від 10.12.2010 року.

Результат розгляду: granted