Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача та просить визнати дії останнього щодо невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, неправомірними та зобов'язати здійснити таке нарахування та виплату за період з 01.05.2013р. по 01.10.2013р. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. народження, перебуває на обліку у відповідача як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої з 01.05.2013р. по 01.10.2013р. визначено відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2011р. Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», передбачена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. 13.11.2013р. вона звернулась до відповідача із заявою про виплату такої допомоги, однак їй листом за вих. № 127 від 18.11.2013р. було відмовлено у цьому з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2011р., якою встановлений граничний розмір, який їй призначено та виплачується. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, згідно наданої заяви просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач - представник УПСЗН Докучаєвської міськради Донецької області у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні вимог позивача, а також розглянути справу у відсутність представника управління. Третя особа - представник УДКСУ у м. Докучаєвську Донецької області у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав клопотання, де просив справу розглянути за його відсутності. Враховуючи наведене суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. народження (а.с.12). З довідки Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської міської ради від 18.11.2013 року № 127 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в Докучаєвському УПСЗН та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку працюючим жінкам (а.с. 10). 18.11.2013 року на звернення позивача від 13.11.2013 року, Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської міської ради була надана відповідь за № 127, якою було відмовлено в проведені перерахунку та виплаті допомоги, зі змісту якої також вбачається що [PERSON] отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі що, перевищує мінімальний, згідно порядку, передбаченому п. 22 Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (а.с. 10). Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних приватних заходів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18.01.2001 р., який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40-44. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (далі - рішення № 10-рп/2008) визнано неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Проте, ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що у 2009 р. допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Аналогічним чином врегульовано спірні правовідносини у 2010 р. ст.45 Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік». В зв'язку з тим, що у передбачений законом спосіб положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не визнано неконституційними та не скасовано, у 2009-2010 р. допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначалась та виплачувалась у відповідності до п. 22 Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми». Оскільки ані Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», ані іншими Законами, не встановлювалось на 2011р. інший, ніж у Законах України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» розмір допомоги, а дії Законів про бюджет діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках, спірні правовідносини з 01.01.2011 р. регулюються Законами України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а положення Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» в тій частині, в якій воно суперечить названим законам, застосовуватися не може. Отже, з 21.06.2011р. у відповідача виник обов'язок здійснювати виплату державної допомоги в розмірах, передбачених Законами України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Оскільки у справі, що розглядається, суд встановив, що спір виник щодо виплати допомоги з травня 2013 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин суд дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі № 21-410а12. Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. Заявлений позов не містить вимог про відшкодування шкоди, отже вимоги в частині стягнення недоотриманої позивачем суми допомоги не грунтуються на законі. З адміністративним позовом [PERSON] звернулася до суду 26.12.2013 року. Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Оскільки поважність причин пропуску строку позивачем не вказані, тому позовні вимоги за період з 01.05.2013 року по 24.06.2013 року включно необхідно залишити без розгляду та з урахуванням норм ст. 99 КАС, щодо шестимісячного терміну звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновків що позовні вимоги підлягають задоволенню з 25 червня 2013 року по 01 жовтня 2013 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial