Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

23.12.2013 до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшов адміністративний позов Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції (також далі - ДАЧЕІ, позивач) до Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" (також далі - ДП "Керченський МТП", відповідач) про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом часткового зупинення виконання робіт в частині, що пов'язані зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт (акваторію Керченського протоки Азовського моря) із зворотними водами із застосуванням каналів (вода, що відведена з забудованої території підприємства, на якій вона утворилася внаслідок випадання атмосферних опадів, з допомогою зливових скидів) на території ДП "Керченський МТП" до усунення порушення та отримання у встановленому порядку рішення на відновлення діяльності. Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами позапланової перевірки встановлено порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зміст яких, на думку позивача, зумовлює часткове зупинення виконання робіт в частині, що пов'язані зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт із зворотними водами із застосуванням каналів на території ДП "Керченський МТП" та неможливість їх виконання до усунення порушення, отримання у встановленому порядку рішення на відновлення діяльності. На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду копії наступних документів: заява громадської організації "Керченська організація КРА "Екологія та мир" від 16.10.2013 № 23; лист ДАЧЕІ від 08.11.2013 № 7/3718; згода на проведення позапланової перевірки Державної екологічної інспекції України від 05.11.2013 № 2/2-3139 3Г; наказ ДАЧЕІ від 19.11.2013 № 813 "Про проведення позапланового заходу"; направлення від 19.11.2013 № 7/1176 на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства; акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 06.12.2013; протоколи про адміністративні порушення від 06.12.2013 № 004307 та № 004313; постанови про накладення адміністративного стягнення від 11.12.2013 № 004307 та № 004313; фіскальні чеки на підтвердження направлення постанов про накладення адміністративного стягнення ДП "Керченський МТП". На вимогу частини п'ятої статті 4 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та згідно з пунктом 5 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (також далі - КАС України) справу призначено до розгляду в порядку скороченого провадження. Відповідачу запропоновано у десятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали, але не пізніше 14.01.14, надати суду письмові заперечення проти позову, необхідні документи та всі докази на їх підтвердження, наявні у відповідача, які мають бути подані в зазначений строк безпосередньо до канцелярії суду. 10.01.2014 до канцелярію суду відповідачем подано письмові заперечення та докази на їх підтвердження, за змістом яких відповідач просить залишити позов без задоволення, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Розглянувши подані заперечення та докази на їх підтвердження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначено приписами Закону України від 25.06.1991 № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища". На вимогу статті 1 названого Закону завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною. За змістом статті 2 вказаного Закону відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Згідно частин першої - третьої статті 16 зазначеного Закону управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, екологічної експертизи, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності. Державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України. Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій. У відповідності до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 20-11 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція України (також далі - Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України. Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря). Відповідно до пункту 6.15 Положення про Державну Азово-Чорноморську екологічну інспекцію, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12 грудня 2011 № 136, ДАЧЕІ для виконання покладених на неї завдань має право приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції. З аналізу наведених норм права вбачається, що відповідач, як територіальний орган Держекоінспекції України, наділений повноваженнями щодо самостійного прийняття рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) та припинення діяльності підприємств у разі порушення позивачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Пунктом 2 Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого постановою Верховної Ради України від 29.10.1992 № 2751-XII "Про затвердження Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища" діяльність підприємств, що здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, може бути: обмежена - на певний період (до виконання необхідних природоохоронних заходів) встановлюються зменшені обсяги викидів і скидів забруднюючих речовин та розміщення відходів у цілому по підприємству чи по окремих його цехах (дільницях) і одиницях обладнання; тимчасово заборонена (зупинена) - до виконання необхідних природоохоронних заходів зупиняється експлуатація підприємства чи окремих його цехів (дільниць) і одиниць обладнання; припинена - повністю припиняється експлуатація підприємства чи окремих його цехів (дільниць) і одиниць обладнання. При тимчасовій забороні (зупиненні) чи припиненні діяльності підприємств забороняються всі викиди і скиди забруднюючих речовин та розміщення відходів по підприємствах в цілому чи окремих їх цехах (дільницях) і одиницях обладнання. Вказані в заходи реагування за порушення навколишнього природного середовища як для Держекоінспекції України, так і для її територіального органу - Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції, є вичерпними. Підстави для застосування заходів реагування органами Держекоінспекції України передбачені пунктом 4 постанови Верховної Ради України від 29.10.1992 № 2751-XII "Про затвердження Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища" за змістом якого діяльність підприємств обмежується або тимчасово забороняється (зупиняється) у разі перевищення ними лімітів використання природних ресурсів, порушення екологічних нормативів, екологічних стандартів, а також вимог екологічної безпеки, зокрема: а) введення в дію підприємств, на яких не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних вимог і виконання заходів, передбачених проектами на їх будівництво (реконструкцію); б) відсутності споруд, устаткування і пристроїв для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, а також приладів контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та характеристиками шкідливих факторів на підприємствах, діяльність яких пов'язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, або порушення правил експлуатації зазначених споруд, устаткування, пристроїв і приладів; в) використання природних ресурсів, викидів і скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, складування, захоронення, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів без відповідних дозволів; г) перевищення гранично допустимих чи тимчасово узгоджених викидів і скидів забруднюючих речовин в навколишнє природне середовище, рівнів акустичного, електромагнітного, іонізуючого та іншого шкідливого впливу фізичних факторів, біологічного впливу та радіоактивного забруднення; д) порушення екологічних вимог при виробництві, зберіганні, транспортуванні, знешкодженні, захороненні токсичних та інших речовин, небезпечних для навколишнього природного середовища, здоров'я та життя людей; е) відсутності або нездійснення заходів, спрямованих на запобігання залповим викидам і скидам, що створюють високі та екстримально високі рівні забруднення повітряного та водного басейнів і грунтів, становлять небезпеку для здоров'я та життя людей, тваринного і рослинного світу; є) виробництва й експлуатації транспортних та інших пересувних засобів і установок, у викидах та скидах яких вміст забруднюючих речовин перевищує встановлені нормативи; ж) впровадження відкриттів, винаходів, застосування нової техніки, імпортного устаткування, технологій і систем, що не відповідають екологічним вимогам; з) порушення екологічних вимог при дислокації військових частин, проведенні ними військових навчань, маневрів, переміщенні військ і військової техніки (крім випадків надзвичайних ситуацій, що оголошуються відповідно до законодавства України); и) порушення інших вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Також на вимогу пункту 5 вищезгаданої постанови підставою для припинення діяльності підприємств є систематичне перевищення ними лімітів використання природних ресурсів, порушення екологічних нормативів та екологічних стандартів, що не можуть бути усунуті з технічних, економічних чи інших причин. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Так, згідно з частиною п'ятою статті 4 зазначеного Закону повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Частиною сьомою статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. З дослідженого судом акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 06.12.2013, в порушення вимог законодавства, виявлені під час заходу державного нагляду (контролю) зазначено про порушення ДП "Керченський МТП" положень статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю)", ст. 20-2 п. "е" Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; частини п'ятої статті 42, частини першої статті 49, пункту 9 частини першої статті 44, частини 1 статті 70, пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України. Зокрема, приписи статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю)" передбачають, що суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом; виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону; одержувати примірник припису або акта органу державного нагляду (контролю) за результатами проведеного планового чи позапланового заходу. За змістом пункту "е" статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" надання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням. Вказані норми законодавства передбачають вчинення певних дій та не містять застережень, внаслідок невиконання яких до суб'єкта господарювання можуть бути застосовані заходи реагування у вигляді повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення) реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг. Крім того, з матеріалів справи судом не встановлено обставин невиконання суб'єктом господарювання приписів (вимог) щодо усунення виявлених порушень, оскільки вони органом державного нагляду (контролю), ані під час перевірки, ані за її результатами, не вживались. Щодо положень частини п'ятої статті 42, пункту 9 частини першої статті 44, частини першої статті 49, частини 1 статті 70, пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України, то їх зміст передбачає, що вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування; водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу; спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу; скидання стічних вод у водні об'єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Забороняється введення в дію нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, комунальних та інших об'єктів, не забезпечених пристроями і очисними спорудами необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії, та необхідною вимірювальною апаратурою, що здійснює облік об'ємів забору і скидання води. Отже, як убачається із змісту наведеного, вказані в акті порушення, встановлені ДАЧЕІ за результатами перевірки, забороняють скидання стічних вод у водні об'єкти; здійснювати спеціальне водокористування без наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та зобов'язують мати спеціальний дозвіл на водокористування. Проте, вказані норми не містять санкції за їх порушення окрім тих, що передбачені приписами статті 110 Водного кодексу України, за змістом частини першої якої, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. За змістом частини першої статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Судом встановлено, що ДП "Керченський МТП" не має на балансі та в користуванні спеціальних споруд та технічних пристроїв (водозабірних споруд, зливових скидів, тощо), що пов'язані зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт, оскільки, у тому числі вказані об'єкти, ним передано 13.06.2013 на виконання наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" саме ДП "АМПУ", про що свідчить акт № 1 приймання-передачі майна, майнових прав та обов'язків. Причали № 1 - № 7 належать до державної власності та обліковуються на балансі Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", а використовуються ДП "Керченський МТП" на підставі договору користування чужим майном (сервітутом) від 19 червня 2013 року № 1. Окрім цього, відповідно до статті 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними. Вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування. Отже, з наведеного слідує, що дозвіл на спеціальне водокористування оформлює лише первинний водокористувач, а вторинний водокористувач може здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти на підставі дозволу на спеціальне водокористування первинного водокористувача, при цьому окремим документом дозвіл на спеціальне водокористування для вторинних водокористувачів не оформлюється. ДП "Керченський МТП" є вторинним користувачем, а тому не відноситься до суб'єктів, яким необхідно оформлення дозволу на спеціальне водокористування. За таких обставин вимоги позивача про надання оформленого дозволу на спеціальне водокористування, адресовані ДП "Керченський МТП", як вторинному водокористувачу, є протиправними та не засновані на законі. З аналізу вищенаведеного слідує, що вказані позивачем в акті норми Водного кодексу України не містять застереження, виникнення якого б передбачало вжиття заходів реагування у вигляді часткового чи повного зупинення виконання робіт, у тому числі в частині, що пов'язана зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт із зворотними водами із застосуванням каналів та території ДП "Керченський МТП", про що заявлено вимоги в позові. За таких підстав, позовні вимоги в частині вжиття заходів реагування у вигляді часткового чи повного зупинення виконання робіт, що пов'язані зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт із зворотними водами із застосуванням каналів та території ДП "Керченський МТП" не засновані на законі, а тому задоволенню не підлягають. Слід також зазначити, що частиною п'ятою статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", положення якої передбачають вжиття заходів за постановою адміністративного суду, не передбачено можливість часткового зупинення виконання робіт до настання певної події, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині щодо встановлення обставини до якої має бути частково зупинено виконання робіт позивача, а саме: до усунення порушення та отримання у встановленому порядку рішення на відновлення діяльності, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості прийняти рішення відповідно до повноважень, визначених чинним законодавством (обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємства), та звернутись до суду у порядку встановленому законом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у разі, якщо необхідність такого підтвердження передбачена законом. Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд при вирішенні справи, на вимогу частини першої статті 9 КАС України, керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Предметом доказування, згідно з частиною першою статті 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду, розмір судових витрат тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Водночас до предмета доказування не включають обставини, визнані сторонами, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а також інші обставини, які не належить доказувати. Доказів, підтверджуючих, що за встановлених позивачем порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягають застосуванню заходи реагування, шляхом часткового зупинення виконання робіт в частині, що пов'язані зі скидом забруднюючих речовин у водний об'єкт (акваторію Керченського протоки Азовського моря) із зворотними водами із застосуванням каналів (вода, що відведена з забудованої території підприємства, на якій вона утворилась внаслідок випадання атмосферних опадів, з допомогою зливових стоків) на території Державного підприємства "Керченський морський торгівельний порт", із посиланням на норми чинного законодавства, суду не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що дії суб'єкта владних повноважень у даному випадку вчинені не у повній відповідності до частини третьої статті 2 КАС України, що призведе до порушення прав та інтересів позивача, а відтак вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки необґрунтованість заходів реагування обумовлює порушення балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може прийматись як застереження від будь-яких порушень і також не може бути умовним. Дослідивши повідомлені сторонами обставини, перевіривши матеріали справи, що надійшли до суду, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про достатність підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. З огляду на викладене, суд не знаходить доведеними вимоги позивача, такими що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому у задоволенні вимог, про задоволення яких в адміністративному позові просить позивач, слід відмовити у повному обсязі. Інші твердження позивача не спростовують зроблених судом висновків. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied