Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (неповнолітня), звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни, Державної реєстраційної служби України, в якому просять суд: - скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни про відмову в реєстрації права власності №8629587 від 04.12.2013 року, прийнятого за наслідками розгляду заяви №4173691; - зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонську Ірину Володимирівну здійснити реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, відповідно рішення Московського районного суду м. Харкова №643/70/79/2013 від 10.10.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонською Іриною Володимирівною прийнято рішення про відмову в реєстрації права власності №8629587 від 04.12.2013 року, яке є незаконним та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, отже підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач, [PERSON] та представник [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви. Позивач, [PERSON], в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, подав заяву про розгляд справи за своєю відсутністю. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заперечення, в яких зазначили про обґрунтованість та правомірність дій відповідачів щодо прийняття рішення, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на доводи, викладені в письмових запереченнях та поясненнях. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2013р. по справі №643/7079/2013;2/643/3071/2013 визнано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на прибудову приміщення 8, площею 10,6 кв.м. до квартири [ADDRESS], по 1/3 частині, за кожною. За для реєстрації прав та їх обтяжень, у відповідності до вказаного рішення суду, подана заява. За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2013р. за реєстраційним номером № 4173691 та документів поданих для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстратором відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04.12.2013р. №8629587. В оскаржуваному рішення містяться посилання на те, що документи подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, оскільки відповідно до пункту 18.4 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 27.06.2006 № 68: документ має юридичну силу за наявності обов'язкових реквізитів: найменування (або бланк із зазначенням назви) установи чи організації (автора), її місцезнаходження, посади особи, яка підписала документ, дати, підпису та в необхідних випадках - відбитка печатки, реєстраційного номера. Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається частиною 1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р. (який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення), визначений перелік документів що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед яких є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як встановлено судом на адресу відповідача, суб'єкта владних повноважень, разом із заявою подана копія Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2013р. по справі №643/7079/2013;2/643/3071/2013, яка завірена гербовою печаткою суду. Таким чином, з вказаного рішення суду, поданого для проведення державної реєстрації права власності на прибудову приміщення, реєстратор мав змогу встановити та підтвердити факт виникнення, переходу або припинення прав позивачів на прибудову приміщення 8, площею 10,6 кв.м. до квартири [ADDRESS], по 1/3 частині кожному. Щодо посилання відповідачів на положення пункту 18.4 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 27.06.2006 № 68, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18.4 вказаної Інструкції документ має юридичну силу за наявності обов'язкових реквізитів: найменування (або бланк із зазначенням назви) установи чи організації (автора), її місцезнаходження, посади особи, яка підписала документ, дати, підпису та в необхідних випадках - відбитка печатки, реєстраційного номера. Необхідно звернути увагу на те, що судом долучено до матеріалів справи Рішення суду, яке надавалось до відповідача разом із заявою. Вказане рішення відповідає положенням пункту 18.4 Інструкції. Відповідно до п.23 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. 2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. 3. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, не може здійснюватися у разі, якщо об'єкт нерухомого майна розміщений у межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, одним з таких органів на вибір заявника, а також у разі проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, не може здійснюватися у разі наявності помилки в Державному земельному кадастрі, яка виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів). 4. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено позивачам у державній реєстрації права власності на нерухоме майно з підстав, не передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є порушенням прав та інтересів позивачів. При цьому суд враховує положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими , прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи, з огляду на доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача в першій частині позовних вимог, суд дійшов до висновку про їх задоволення. Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни здійснити реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, відповідно рішення Московського районного суду м. Харкова №643/70/79/2013 від 10.10.2013 року, суд зазначає наступне. Суд не має прав перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта, а отже, вказана позовна вимога підлягає задоволенню лише в частині зобов'язання здійснення дій щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial