Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив скасувати постанову від 15.01.2014 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладенню штрафу в розмірі 425 грн. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що 15 січня 2014 року о 09:37 годині він керував автомобілем ГАЗ 66 д/н [NUMBER] по вул. Мусорського в м. Кривому Розі, доїхавши до перехрестя доріг по вулиці Мусорського та вул. Вознесенського, безперешкодно та в рамках ПДР України виконав поворот ліворуч, при цьому пішоходів на проїзній частині не було. Проїхавши перехрестя, його зупинив патрульний автомобіль, щодо нього інспектор ДПС Захаров В.В. склав протокол за порушення п.16.2 ПДР, вказавши, що він не надав дорогу пішоходу , який проходив проїзну частину. Будь-які докази правопорушення відсутні, свідки відсутні, протокол не є доказом порушення. Отже позивача притягнуто до відповідальності за неіснуюче правопорушення. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що дійсно при здійсненні маневру повороту ліворуч на проїзній частині пішоходів не було, вважає, що правил не порушував. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав суду СД диск з відеозаписом правопорушення, пояснив, що 15 січня 2014 року о 09:37 годині , рухаючись на патрульному автомобілі було зафіксовано правопорушення ПДР [PERSON] , що було продемонстровано позивачу. Вони зупинили його та склали протокол за порушення п.16.2 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. При несенні патрульної служби він , як суб'єкт владних повноважень, керувався ЗУ «Про міліцію» та ПДР України. Вислухавши учасників процесу, проаналізувавши письмові матеріали справи, суд вважає, що строк звернення до суду для оскарження постанови не пропущено, проте позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 808547, 15.01.2014 року об 09:37 годині водій [PERSON], керував автомобілем марки Газ 66, д/н [NUMBER] на регульованому перехресті вул. Мусорського та вул. Вознесенського в м. Кривому Розі, повертав ліворуч, і не надав дорогу пішоходу, який проходив проїзну частину, на яку водій повертав. [PERSON] з протоколом не погодився, про що зазначив у протоколі, при цьому пояснив, що він не бачив пішохода. На підставі вказаного протоколу відповідачем по справі була винесена оскаржувана постанова від 15.01.2014 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн. Зазначена постанова, як правовий акт індивідуальної дії, перевірялись судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо. Відповідно до п. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положенням про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 341 (зі змінами і доповненнями) визначені основні завдання Державтоінспекції, одними із яких є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин та умов, що сприяють їх вчиненню. Державтоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням власниками (володільцями) транспортних засобів, а також громадянами, посадовими і службовими особами вимог Закону України «Про дорожній рух», правил, норм та стандартів з питань забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, N 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001) учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до п. 16.2 Правил дорожнього руху, на регульованих та нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч , повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину , на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку. Адміністративна відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП наступає у разі порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть. В судовому засіданні за участю сторін судом відтворено відеозапис з СД диску наданого відповідачем на якому зафіксовано правопорушення. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні не заперечувались обставини щодо зафіксованих обставин, місця вчинення правопорушення, наявності пішоходу, а також обставин його виїзду з другорядної дорогу на головну при наявності на головній дорозі пішоходу. Проте різні посилання позивача на ті обставини, що він не бачив пішохода , надалі , що він не рухався та версія , що він одночасно з пішоходом розпочали рух, суд не приймає до уваги, оскільки такі покази спростовуються у судовому засіданні дослідженими доказами. Вивченням протоколу про адміністративне правопорушення від 15.01.2014 року, судом встановлено, що протокол складений з додержанням вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП. Твердження позивача щодо відсутності будь-яких доказів самої події правопорушення спростовуються наданим відповідачем відеозаписом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з урахуванням принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: прийнята обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відповідно до приписів ст. 293 КУпАП в разі оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) при перевірці законності та обґрунтованості винесеної постанови може прийняти рішення про залишення постанови без змін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Приймаючи до уваги наведене, суд не встановлює наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а тому доходить висновку, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного, та

Результат розгляду: denied