Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]) звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить : - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Сумах (далі - відповідач, ДПІ в м.Сумах) за №0024211701/17982 від 20 листопада 2013 року, відповідно до якого позивачу збільшено розмір податкових зобов'язань по податку на додану вартість на суму 3854 грн. 00 коп. та застосовано штрафні санкції вс умі 963 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по оплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позову. Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин, викладених у письмовому запереченні (а.с.16-17). В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки, в акті були зафіксовані порушення вимог Податкового кодексу України, за що позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Виходячи з наступного: Як свідчить з матеріалів справи, СПД ФО [PERSON] зареєстрований виконавчим комітетом Сумської міської ради 04.12.2006р., на обліку в ДПІ в м.Сумах перебуває з 05.12.2006р. Згідно з реєстраційними даними, фактичних вид господарської діяльності - оптова торгівля. У період з 06.11.2013р. по 07.11.2013р. у ФОП [PERSON] була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка правильності нарахування позивачем суми податкового зобов'язання та податкового кредиту за період: за березень 2012р., за квітень 2012 р., за червень 2012 р. З метою перевірки інформації, що свідчила про можливі порушення позивачем податкового законодавства за період з 01.03.2012р. по 30.06.2012р. платнику податків було вручено запит ДПІ в м.Сумах від 11.09.2013р. №6593. Як зазначає відповідач, пояснення та їх документальні підтвердження на зазначений письмовий запит позивач надав, але не в повному обсязі у зв'язку з чим, як стверджує відповідач, платником податків було порушено п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Отже, за наслідками проведеної перевірки ДПІ в м.Сумах було складено акт від 13.11.2013р. №1706/18-19-17/49 (а.с.8-12) в якому відображено відповідні порушення з боку позивача, що були виявлені в ході здійснення перевірки. Так, перевіркою було встановлено порушення пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України в результаті чого позивачу було донараховано податку на додану вартість за квітень 2012 року у розмірі 3037 грн. 00 коп. та за травень 2012 року на суму 817 грн. З урахуванням виявлених порушень, 20.11.2013 року ДПІ в м.Сумах було прийнято податкове повідомлення-рішення №0024211701/17982 (а.с.7) про збільшення грошового зобов'язання ФОП [PERSON] по податку на додану вартість на загальну суму 4817 грн. 50 коп. з яких: 3854,00 грн. за основним платежем, 963 грн. штрафних санкцій. Зазначене ППР було оскаржено позивачем в адміністративному порядку. Рішенням ГУ Міндоходів у Сумській області від 25.12.2013р. №12024/П первинну скаргу ФОП [PERSON] було залишено без задоволення. Звертаючись до суду з адміністративним позовом про оскарження вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач просив суд врахувати, що в Акті перевірки відповідачем зроблені безпідставні та необґрунтовані висновки про безпідставне віднесення ФОП полубояровим М.О. сум ПДВ по господарським операціям з ТОВ «Екобудкомплект Т.М.». Однак, в обґрунтування своєї позиції позивач просив суд врахувати наявність первинних документів, які оформлені належним чином. Крім цього, позивач звертає увагу суду на те, що ТОВ «Екобудкомплект Т.М.» звітує до ДПІ про здійснення господарської діяльності, до податкової звітності контрагентом було включено податкові зобов'язання по ПДВ по господарським операціям з ФОП [PERSON] за відповідні податкові періоди, крім того, контрагент звітує до ДПІ про наявність найманих працівників у кількості 7 осіб на підприємстві, зазначена звітність наявна в електронній базі податкових орг8анів. Посилання в акті перевірки на неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Екобудкомплект ТМ», на переконання позивача, також є необґрунтованим, оскільки дане твердження відповідача спростовується довідкою Лівобережної ОДПІ про результати проведення зустрічної звірки від 05.09.2013р., яка наявна в електронній базі податкових органів. Визначаючись з правовою позицією щодо позовних вимог ФОП [PERSON], суд виходив в заступного: Як свідчить з Акту перевірки, причиною для донарахування позивачу зобов'язань по податку на додану вартість стало зменшення за результатами перевірки податкового кредиту ФОП [PERSON] на суму витрат, понесених по операціях з ТОВ «Екобудкомплект ТМ» , оскільки , на переконання відповідача, по даному правочину документи бухгалтерського та податкового обліку складалися без мети реального настання правових наслідків та з метою заниження об'єкта оподаткування. Перевіркою встановлено, що згідно оформлених первинних документів (податкових накладних - стор.6 Акту перевірки) ФОП [PERSON] було документально оформлено оприбуткування товару (заглушки) від ТОВ «Екобудкомплект ТМ» та віднесено до податкового кредиту ПДВ у квітні 2012 року розмірі 3037 грн., у травні 2012 року - 817 грн. При проведенні перевірки ФОП [PERSON] було використано матеріали перевірки ТОВ «Екобудкомплект ТМ», отримані з Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська (Акт від 15 січня 2014 року №155/227/36728154 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Екобудкомплект ТМ» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Галактик» за грудень 2011 року, лютий 2012 року, ПП «АТМ» за березень 2012 року, квітень 2012 року Згідно з даними перевірки, з урахуванням результатів перевірок постачальників ТОВ «Екобудкомплект ТМ» не встановлено фактів передачі товарів від контрагентів - продавців, у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, майна та матеріальних ресурсів. Встановлено, що операції купівлі-продажу ТОВ «Екобудкомплект ТМ» не спричиняють реального настання правових наслідків. За результатами перевірки не підтверджено реальності здійснення господарських відносин із контрагентами та встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях ТОВ «Екобудкомплект ТМ» з постачальниками та покупцями. Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства, базується на відсутності реальних доказів реалізації товару ТОВ «Екобудкомплект», що на думку відповідача, дало підстави ДПІ в м.Сумах вважати віднесення ФОП [PERSON] до податкового кредиту податок на додану вартість по податкових накладних у квітні 2012 року у сумі 3037 грн. та у травні 2012 року в сумі 817 грн. порушенням норм податкового законодавства. Суд не погоджується з даними твердженнями та висновками відповідача зважаючи на наступне: Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно д п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Як вбачається зі змісту акту перевірки, відповідач фактично дійшов висновків про заниження відповідачем податкових зобов'язань у зв'язку з твердженням про фактичне нездійснення зазначених господарських операцій. В обґрунтування цього відповідач наводить витяг з акту про неможливість проведення зустрічної звірки по контрагенту ТОВ «Екобудкомплект ТМ». Однак, слід зазначити, що сам по собі Акт (копія якого до суду не була надана, не зважаючи на витребування судом даного доказу) не може бути достатнім та допустимим доказом нездійснення господарських операцій між позивачем та зазначеним контрагентом. Крім цього, суд бере до уваги той факт, що відповідач посилається на Акт про неможливість здійснення перевірки датований 15 січня 2013 року, тоді як до суду самим же відповідачем надається доказ наявності довідки про результати проведення перевірки у вересні 2013 року (а.с.187). Отже, посилання відповідача на Акт перевірки який датований січнем 2013 року, за наявності довідки про результатами перевірки у вересні 2013 року, вважаються судом недоречними та необґрунтованими. Крім цього, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача щодо відсутності трудових ресурсів, майна та матеріальних ресурсів. Так, позивачем до матеріалів справи надано докази, які свідчать про те, що на підприємстві ТОВ «Екобудкомплект ТМ» працює 7 чоловік, дане товариство у весь перевіряє мий період 2012 року звітувало належним чином, у тому числі і по господарським операціям з ФОП [PERSON], що підтверджується копіями податкових декларацій контрагента за 2012 рік з доданими копіями податкових розрахунків, розшифровками податкових зобов'язань (а.с.20-59). При дослідженні податкових декларацій позивача будь-яких розбіжностей між податковими зобов'язаннями ТОВ «Екобудкомплект ТМ» та податковим кредитом ФОП [PERSON] не вбачається, і відповідачем не доведено факт наявності будь-якої розбіжності відповідних сум. Твердження відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій також відповідачем вважається судом також безпідставним та недоведеним. Так, належним доказом факту проведення документування фактично не здійснених господарських операцій з метою отримання підприємством податкової вигоди, можуть бути такі, що набрали законної сили рішення суду про визнання правочину недійсним або вирок суду у кримінальній справі, доказів існування яких відповідачем суду не надано. Крім того, невиконання контрагентом своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування валових витрат та податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку позивач не є. Згідно ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, України визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя. Рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Бульвес А.Д. проти Болгарії (заява №3991/03)» визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Натомість позивачем як під час перевірки так і суду під час судового розгляду справи були надані копії первинних документів в підтвердження здійснення відповідних господарських операцій. Так, позивачем надано до суду реєстри виданих та отриманих податкових накладних, за відповідні періоди 2912 року (а.с.74-84), виписки по рахунку, накладні, податкові накладні, рахунки на оплату, Акти здачі-прийняття робіт на перевезення вантажу (транспортна компанія «САТ») докази здійснення оплати за транспортування товару, товарно-транспортні накладні, тощо (а.с.85-182). Жодних зауважень до невідповідностей, які містяться у зазначених документах відповідачем ні у акті перевірки ані суду не було зазначено. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Відповідно до ч.1 ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам. Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби , яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, контролюючий орган має доводити недобросовісність платника податків. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку про заниження позивачем у періоді, що перевірявся податку на додану вартість, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted