Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

В квітні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) до Державної митної служби України, Полтавської митниці, за участю третіх осіб - начальника Полтавської митниці Лось В.П. та Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу Державної митної служби України від 28.03.2011 №530-к "Про припинення державної служби", а саме в наступній частині: "...За порушення Присяги державних службовців припинити 29.03.2011 перебування на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" [PERSON], головного інспектора сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення Полтавської митниці..."; визнати незаконним та скасувати повністю наказ Полтавської митниці від 29.03.2011 №107-к "Про припинення перебування на державній службі"; поновити [PERSON] на державній службі в митних органах України на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення Полтавської митниці з 29.03.2011року; визнати недійсним запис, зроблений в трудовій книжці позивача відповідно до наказу Державної митної служби України від 28.03.2011 №530-к "Про припинення державної служби" та наказу Полтавської митниці від 29.03.2011 № 107-к "Про припинення перебування на державній службі" наступного змісту: "29.03.2011 року. Припинено перебування на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу"; зобов'язати Полтавську митницю внести в трудову книжку [PERSON] наступний запис: "Запис за №26 є недійсним. Поновлений на державній службі в митних органах України на попередній посаді"; стягнути з Полтавської митниці Міндоходів на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 2415,63 грн; стягнути з Полтавської митниці Міндоходів на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2011 по день поновлення на посаді в розмірі 73500,87 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказав, що висновки службового розслідування, викладені у відповідному акті, та прийняті накази ДМСУ та Полтавської митниці про звільнення його з державної служби в митних органах відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" за порушення Присяги державного службовця, є безпідставними, оскільки при прийнятті вказаних актів не враховано характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки службовця, а також принципу співрозмірності скоєного проступку та покарання за нього. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.10.2013 судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Усною ухвалою суду від 28.11.2013, яка занесена в журнал судового засідання, проведено заміну відповідачів та третьої особи у справі, а саме, Державну митну службу України замінено на Міністерство доходів і зборів України, Полтавську митницю - на Полтавську митницю Міндоходів, Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області - на Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Позивач та його представник в ході розгляду справи позовні вимоги підтримували, просили суд їх задовольнити. Представник відповідачів проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів Полтавського окружного адміністративного суду встановила наступне. Наказом Полтавської регіональної митниці від 28.10.1996 №240-к [PERSON] прийнято на роботу інспектором відділу по контролю за переміщенням вантажів між митницями та транспортних перевезень й 01.11.1996 ним було прийнято Присягу державного службовця згідно із статтею 17 Закону України "Про державну службу". Наказом Державної митної служби України від 28.03.2011 №530-к "Про припинення державної служби" за порушення Присяги державних службовців припинено перебування [PERSON] на державній службі в митних органах України 29.03.2011 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу". У якості підстав видання цього наказу зазначається, що 02.03.2011 при митному оформленні за вантажною митною декларацією № 806000010/2011/002134 товару "Посуд столовий скляний-френч-преси" (країна виробництва - Китай), який надійшов за непрямим контрактом на адресу ПП "ОПСВ" (м. Полтава), рівень митної вартості встановив 0,5 дол. США за шт. та 1,15 дол. США за кг. В наказі йдеться про те, що аналіз рівня митної вартості на подібний товар за інформацією ЄАІС Держмитслужби України та інших джерел інформації, які є в наявності в Полтавській митниці, свідчить, що рівень митної вартості товару за вантажною митною декларацією № 806000010/2011/002134 від 02.03.2011 є заниженим. Контроль за правильністю визначення митної вартості вищевказаного товару здійснював головний інспектор сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення Полтавської митниці [PERSON], у якого були підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості та направлення запиту щодо визначення митної вартості до відділу контролю митної вартості та класифікації товарів, що ним здійснено не було в порушення Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 24.06.2009 №602 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.07.2009 за № 669/16685. 29.03.2011 Полтавською митницею видано наказ №107-к "Про припинення державної служби", яким головному інспектору сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення [PERSON] припинено з 29.03.2011 перебування на державній службі за порушення Присяги державних службовців на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу". Оцінюючи правомірність та законність прийняття оскаржуваних наказів, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до положень статті 408 Митного кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу". Тобто, норми Закону України "Про державну службу" можуть застосовуватись щодо посадових осіб митної служби лише у тій частині, що не урегульовано спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Дисциплінарного статуту митної служби України. В преамбулі Дисциплінарного статуту митної служби України зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про державну службу". Отже, і в частині регулювання правового становища державних службовців при застосуванні положень Дисциплінарного статуту митної служби України вимоги Закону України "Про державну службу" враховуються, але здійснюється таке регулювання за нормами спеціальних законів, зокрема, Дисциплінарного статуту митної служби України. Колегія суддів зазначає, що статтею 21 Дисциплінарного статуту митної служби України встановлено, що порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України. Відповідно до положень пункту 1 статті 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, зокрема, належать порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників. Тобто, зазначені у наказі про звільнення позивача з посади та припинення перебування на державній службі порушення, які кваліфіковані у наказі як неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, прямо підпадають під порушення службової дисципліни, визначені у пункті 1 статті 22 Дисциплінарного статуту митної служби України, за вчинення яких можуть бути застосовані види дисциплінарних стягнень, визначені статтею 23 цього Статуту, у тому числі і звільнення з митного органу. Колегія суддів зазначає, що припинення державної служби на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" (порушення присяги) є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою для припинення державної служби є порушення посадовою особою митної служби службової дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з митного органу, повинно бути мотивовано. Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб митної служби України чітко урегульовано розділом 4 Дисциплінарного статуту митної служби України, який визначає види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності. Відповідно до положень статті 27 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах. За правилами статті 31 Статуту застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування. Застосувавши за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, тобто є порушенням службової дисципліни відповідно до визначення статті 21 Дисциплінарного статуту митної служби України, положення пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" (порушення присяги), відповідачі тим самим позбавили позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень розділу 4 Дисциплінарного статуту митної служби України. При цьому неможливість застосування щодо позивача положень Дисциплінарного статуту митної служби України відповідачами не мотивовано. Колегія суддів зазначає, що позивач звільнений з посади з припиненням перебування на державній службі не як посадова особа митної служби, а як державний службовець. Закон України "Про державну службу" передбачає особливі види дисциплінарної відповідальності державних службовців (стаття 14 Закону) та особливі підстави припинення державної служби (стаття 30 Закону). Проте зазначеним Законом не встановлено порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених статтею 14 Закону та порядку припинення державної служби з підстав, визначених статтею 30 Закону. Колегія суддів зазначає, що при припиненні державної служби, так і при накладенні на державних службовців дисциплінарних стягнень та звільненні з роботи необхідно керуватись нормами спеціального законодавства, до якого відноситься Дисциплінарний статут митної служби України. Як слідує з матеріалів справи, при звільненні позивача з займаної посади відповідачами відразу було застосовано норми Закону України "Про державну службу", що є передчасним та не вмотивованим. Також колегія суддів звертає увагу на те, що акт службового розслідування №2 від 28.03.2011, на висновки якого в обґрунтування правомірності оскаржуваних наказів посилався в ході розгляду справи представник відповідачів, не був підставою прийняття Державною митною службою України наказу від 28.03.2011 №530-к. Підставою для його прийняття слугувало лише подання Полтавської митниці від 10.03.2011 №19/05-1664, в якому висновки акту службового розслідування від 28.03.2011 враховані бути не могли з огляду на його складення після внесення такого подання. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі в ході розгляду справи правомірності оскаржуваних наказів не довели. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування наказів Державної митної служби України від 28.03.2011 №530-к "Про припинення державної служби" за порушення Присяги державних службовців та Полтавської митниці від 29.03.2011 №107-к "Про припинення державної служби", поновлення позивача на державній службі в митних органах України підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Колегія суддів вважає, що нарахуванню та виплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2011 по 19.02.2014, оскільки доказів вини позивача в розгляді заяви про поновлення на роботі більше одного року матеріали справи не містять. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити, оскільки вони є похідними від задоволених. Вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України на його користь всіх понесених судових витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, в тому числі витрат на правову допомогу, слід залишити без задоволення, оскільки [PERSON] не надано суду доказів понесення таких судових витрат. Згідно з пунктами другим та третім частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial