Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України про зобов'язання здійснити виплату одноразового грошового забезпечення у розмірі 117842,04 грн. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю. Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені усі обставини справи, що привело до винесення необґрунтованого рішення. Згідно ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу в Службі безпеки України. Наказом Голови Служби безпеки України від 14 листопада 2008 року № 499-ос був звільнений з військової служби у запас за станом здоров'я. З 11 березня 2009 року за висновком спеціалізованої турбекульозно-пульмонологічної медико-соціальної експертної комісії [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з проходженням військової служби. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року зобов'язано Службу безпеки України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 36-місячного грошового забезпечення. [PERSON] було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 97524 гривні. При визначенні розміру допомоги відповідач керувався п. 2 Постанови Кабінетом Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб». Пунктом 2 цього Порядку визначено, що у разі настання інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, що визначається за останньою посадою на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової надбавки за вислугу років. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача відсутні ознаки неправомірності, оскільки останній, при визначенні розміру одноразової допомоги, керувався п. 2 Порядку. Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон). Відповідно до ч.2 ст.16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок). Частиною другою пункту 2 Порядку передбачено, що у разі настання інвалідності в період проходження військової служби - одноразова грошова допомога виплачується у розмірі: 36-місячного грошового забезпечення інвалідам ІІІ групи. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входить посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Отже, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, відповідач при визначенні розміру грошової допомоги позивачу повинен був виходити зі складових грошового забезпечення, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не положень, зазначених в пункті 2 Порядку, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав військовослужбовців. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2011 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 року залишена без змін, визнано незаконним та нечинним абз. 5 пп. 4 п. 2 Порядку, в частині визначення грошового забезпечення військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років. Що стосується вимог про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у твердій грошовій сумі, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суд не наділений повноваженнями щодо здійснення розрахунку конкретної суми грошових коштів. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial