Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) про зобов'язання надати інформацію по трьом земельним ділянкам окремо в Дарницькому, Деснянському, Дніпровському, Оболонському районах м. Києва, а саме: відомості та графічні матеріали (в масштабі не менше 1:2000 з зазначенням розміру) відповідно до містобудівної документації про сформовані земельні ділянки орієнтовною площею 0,3-0,5 га із земель житлової та громадської забудови та видом використання - будівництво багатоповерхового житлового будинку, що не надані у власність чи користування та не знаходяться на стадії розробки оформлення прав (можуть перебувати в запасі); відомості та графічні матеріали (в масштабі не менше 1:2000 з зазначенням розміру) відповідно до містобудівної документації про земельні ділянки орієнтовною площею 0,3-0,5 га із земель житлової та громадської забудови та видом використання - будівництво багатоповерхового житлового будинку, надання яких можливо за проектом землеустрою щодо їх відведення або згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки або поділу чи об'єднання земельних ділянок. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013 відкрито скорочене провадження в адміністративній справі № 826/19955/13-а. 10 січня 2014 року до відділу документального обігу та контролю суду надійшли заперечення відповідача. Згідно частини 4 статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 6 статті 1832 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, зазначаються: 1) дата, час та місце її прийняття; 2) найменування адміністративного суду, прізвище та ініціали судді, який прийняв постанову; 3) ім'я (найменування) сторін; 4) предмет адміністративного позову; 5) положення закону, якими суд керувався і на підставі яких задоволено позов; 6) висновок суду про повне або часткове задоволення чи відмову у задоволенні вимог адміністративного позову з посиланням на досліджені судом докази; 7) розподіл судових витрат; 8) обов'язок відповідача виконати постанову негайно, крім постанови в адміністративній справі, передбаченій пунктом 2 частини першої цієї статті; 9) строк набрання постановою законної сили та порядок її оскарження. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку скороченого провадження та прийняття рішення по справі. Так, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Положення закону, якими суд керувався і на підставі яких відмовлено у задоволенні позову. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI) регламентовано порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації. Згідно статті 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію. Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону № 2939-VI. Запит на інформацію, згідно з частиною 1 статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина 2 статті 19 Закону № 2939-VI). Строк розгляду запитів на інформацію врегульований статтею 20 Закону № 2939-VI, згідно з частиною 1 якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено статтею 23 Закону № 2939-VI. Згідно з частиною 1 статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Відповідно до частини 2 статті 23 Закону № 2939-VI запитувач має право оскаржити, зокрема, надання недостовірної або неповної інформації, інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Відповідно до частини 2 статті 22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2013 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом про надання відомостей та графічних матеріалів (в масштабі не менше 1:2000 з зазначенням розміру) відповідно до містобудівної документації про сформовані земельні ділянки орієнтовною площею 0,3-0,5 га із земель житлової та громадської забудови та видом використання - будівництво багатоповерхового житлового будинку, що не надані у власність чи користування та не знаходяться на стадії розробки оформлення прав (можуть перебувати в запасі), а у випадку відсутності сформованих земельних ділянок відповідного цільового призначення, виду використання та розміру - повідомити про земельні ділянки з заявленими характеристиками, надання яких можливо за проектом землеустрою щодо їх відведення або згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки або поділу чи об'єднання земельних ділянок. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку Закону № 2939-VI листом від 25.10.2013 № 057022-22533 (Т. 1, арк. 6) повідомив позивача про наступне: "Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у приватну власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання громадян про передачу їм у приватну власність земельних ділянок для певного цільового призначення з урахуванням відповідності місця їх розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. До повноважень Департаменту земельних ресурсів не відноситься ведення обліку вільних земельних ділянок, придатних для того чи іншого цільового призначення у зв'язку з неможливістю визначення відповідності місця їх розташування містобудівній або іншій документації, яка за своїм змістом не відноситься до компетенції Департаменту.". Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що відповідачем було вчинено всі необхідні дії щодо розгляду і надання обґрунтованої і своєчасної відповіді на інформаційний запит позивача. Крім цього, суд вважає доцільним зазначити, що Департамент земельних ресурсів є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та згідно з законодавством забезпечує виконання повноважень Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сфері земельних відносин, є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді та виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), безпосередньо підпорядковується Київському міському голові, а з питань управління землями державної власності, розпорядження якими здійснює виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації). Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до рішення Київської міської ради від 18.04.2013 № 194/9251 «Про ведення міського земельного кадастру» здійснює ведення міського земельного кадастру, що містить інформацію про зареєстрованих власників та землекористувачів земельних ділянок до 01.01.2013, розташованих в межах м. Києва, та земельні ділянки, право комунальної власності територіальної громади міста на які зареєстровано в установленому законом порядку чи щодо яких Київською міською радою прийнято рішення про передачу у власність, користування та продаж. Отже, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) може бути надано лише ту інформацію, якою останній володіє та надання якої відноситься до його компетенції і до якої не відноситься інформація про вільні земельні ділянки. Крім того, до компетенції Департаменту земельних ресурсів відповідно до Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 № 182/342, не відносяться повноваження щодо ведення обліку земельних ділянок, не наданих у власність чи користування. Відтак, беручи до уваги вищевикладені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання надати інформацію задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied