Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просили: - визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову ДВС України від 26.06.2013 р. про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В’ячеслава Андрійовича про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №35837202 від 27.12.2012 р., що видав [PERSON]; - визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову ДВС України від 26.06.2013 р. про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В’ячеслава Андрійовича про скасування постанови про відвід державного виконавця від 12.06.2013 р. за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В’ячеслава Андрійовича; - визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову ДВС України від 27.06.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №35837202 (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за підписом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Каращук Катерини Леонідівни; - визнати незаконною, протиправною бездіяльність ДВС України, начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В’ячеслава Андрійовича, що проявилися в не надісланні в строки, передбачені національним законодавством України [PERSON] та [PERSON] постанови ДВС України від 26.06.2013 р. про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 щодо скасування постанови від 12.06.2013 р. про відвід державного виконавця. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2011 р. у справі №2а-5675/11/1070, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2011 р., суд визнав протиправною та скасував постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.03.2010 року №18362826 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа); визнав протиправними дії та бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які проявилися в порушенні та не дотриманні вимог законодавства України при винесенні та надісланні [PERSON] 20.05.2010 р. постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка Вячеслава Сергійовича про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 31.03.2010 р. №18362826 з порушенням та не дотриманням строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження»; зобов'язав Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву [PERSON] та [PERSON] про прийняття до примусового виконання виконавчого документа/ухвали суду та відкриття виконавчого провадження від 22.03.2010 р., та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» стосовно вирішення питання про відкриття виконавчого провадження. Окрім того, Київський окружний адміністративний суд зобов'язав Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати в місячний строк (після набрання законної сили рішення суду) до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення. Не зважаючи на те, що відповідачі є боржником (ДВС України) у виконавчому провадженні №18362826, всупереч вимогам ч. 6 ст. 25, ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2011 р. по справі №2а-5675/11/1070, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2011 р. по справі №2а-5675/11/1070, вчинили дії на ухилення від виконання рішень судів і безпідставно, незаконно, на власний розсуд дійшли висновку, що виконавчий документ №6-129/10 не підлягає примусовому виконанню в органі ДВС згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Дії відповідачів, зокрема начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволова В’ячеслава Андрійовича, вважають протиправними, а тому звернулись до суду за захистом своїх прав. Відповідач - 1 - представник ДВС України, позов не визнав, обґрунтовуючи заперечення тим, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 р. №6-129/10 винесена в порядку статей 137, 368 Цивільного процесуального кодексу України та є ухвалою про витребування доказів і не є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а відтак не підлягає примусовому виконанню. Дії органу ДВС України та, зокрема, начальника Черноволова В’ячеслава Андрійовича, вважає правомірними, вчиненими в межах, визначених Законом України «Про виконавче провадження». З урахуванням того, що оспорюються дії та рішення, прийняті на виконання ухвали районного суду в цивільній справі №6-129/10, представник ДВС України заявив клопотання про закриття провадження у даній справі №826/13531/13-а. Відповідач - 2 свого відношення до позову не висловив. На час вирішення справи по суті Черноволов В’ячеслав Андрійович звільнений з займаної посади - начальника відділу розгляду звернень громадян Департаменту контролю за виконанням рішень, розгляду звернень громадян та юридичних осіб Державної виконавчої служби України, відповідно до наказу №826/к від 09 грудня 2013 року. Разом з тим, позивач та в одній особі представник позивача, [PERSON], клопотань щодо відповідача - 2 в з'язку з наявними обставинами не заявляв та наполягав на участі в якості відповідача - 2 саме цієї особи - Черноволова В’ячеслава Андрійовича. Суд, заслухавши доводи та заперечення позивача та представника позивача, представника відповідача - 1, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, 09.07.2007 р. набуло статусу остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 р., яким постановлено, що: держава - відповідач має виконати частину, яка не стосується виплати присуджених коштів, рішення від 31.01.2002 р. і сплатити заявниці ([PERSON]) протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним, відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1700 євро як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати, плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці; ця сума має бути конвертована у національній валюті держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховується грошовий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки. 17.08.2007 р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кириченко В.Г. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №4529908 по рішенню Європейського Суду з прав людини №25476/02 від 15.02.2007 р. 11.02.2010 р. Шевченківський районний суд м. Києва надіслав на ім'я керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ухвалу №6-129/10 про направлення запиту до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про: - надання Шевченківському районному суду м. Києва інформації з питання виконання рішення Європейського Суду з прав людини в частині виконання рішення Васильківського районного суду Київської області про повернення боржником - Васильківським МВ ГУ МВС України майна та документів стягувачам [PERSON], [PERSON], які звернулись до суду з приводу видачі виконавчого листа на виконання рішення Європейського Суду з прав людини; - витребувати копії виконавчого провадження, відкритого постановою старшого державного виконавця Кириченка В.Г. від 17.08.2007 р. по виконанню рішення Європейського Суду з прав людини в частині зобов'язання Держави Україна виконати рішення Васильківського районного суду Київської області від 31.01.2002 р., тобто в частині, яка не стосується виплат присуджених з Держави Україна коштів, а стосується повернення Васильківським МВ ГУ МВС України майна та документів. У зв'язку з невиконанням відповідачем в добровільному порядку вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва №6-129/10 від 11.02.2010 р., [PERSON] та [PERSON] 22.03.2010 р. звернулись до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття до примусового виконання виконавчого документа/ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 р. №6-129/10 та відкриття виконавчого провадження. В зв'язку з відмовою останнього у відкритті виконавчого провадження, позивачі звернулись до Київського окружного адміністративного суду з оскарженням рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на виконання вказаної вище ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 р. 02.06.2010 р. Київським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, так як даний спір не підлягає розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Не погодившись із таким рішенням Київського окружного адміністративного суду, позивачі подали до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, яка була задоволена. На виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011 р. Київським окружним адміністративним судом 18.02.2011 р. відкрито провадження у справі №2а-5675/11/1070 та призначено справу до судового розгляду. За наслідками розгляду справи №2а-5675/11/1070 Київським окружним адміністративним судом 08.04.2011 р. прийнято рішення, резолютивна частина якого наведена вище. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] Київський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 08.04.2011 р. встановив, що ухвала від 11.02.2010 р. Шевченківського районного суду міста Києва відповідає усім вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає виконанню. Крім того, як вже було зазначено вище, Київський окружний адміністративний суд зобов'язав відповідача у справі - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (на теперішній час Державна виконавча служба України) подати звіт до Київського окружного адміністративного суду про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2011 р. 27.12.2012 р. Державною виконавчою службою України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №35837202 з виконання ухвали №6-129/10, виданої Шевченківським районним судом м. Києва 11.02.2010 р. В подальшому, відповідач - 2 26.06.2013 р. виніс постанову про перевірку виконавчого провадження №35837202, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2012 р., скасування постанови про відвід державного виконавця від 12.06.2013 р., та державним виконавцем винесено постанову від 27.06.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до виконання виконавчого документа), - в зв'язку з чим позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявленим позовом. Оскаржувані позивачами постанови від 26.06.2013 року про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 та постанова державного виконавця від 27.06.2013 року ВП №35837202 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) мотивовані тим, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону, ухвали судів в цивільних справах підлягають виконанню у випадках, передбачених законом. Ухвала суду в цивільній справі про витребування доказів не визначена виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню Державною виконавчою службою. Суд у даному випадку не погоджується з такою позицією відповідачів, з огляду на наступне. Статтею 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно зі ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2011 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2011 року надана оцінка ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року у справі №6-129/10, та зокрема зазначено, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року відповідає всім вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає до виконання. На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2011 року відповідачем -1 було відкрито виконавче провадження ВП №35837202 та вчинялись інші дії в межах виконавчого провадження. Разом з тим, всупереч рішенням судів, які набрали законної сили, посадова особа Державної виконавчої служби України - Чорноволов В’ячеслав Андрійович, який на час прийняття оскаржуваних постанов перебував на посаді Начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України, при здійсненні контролю за діями державного виконавця, виніс постанову про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 від 26.06.2013 року, якою скасував постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2012 року, що видав [PERSON] при примусовому виконанні ухвали №6-129/10 Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року та виніс постанову про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 від 26.06.2013 року, якою скасував постанову про відвід державного виконавця від 12.06.2013 року, видану ним же при примусовому виконанні ухвали №6-129/10 Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року. В свою чергу, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Каращук К.Л. 27.06.2013 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №35837202, якою відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали №6-129/10 Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року. На думку суду, скасування винесених державними виконавцями за наслідками відкриття виконавчого провадження ВП №35837202 документів та повторне винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження свідчить про ухилення суб'єкта владних повноважень від виконання судового рішення. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу примусового виконання ДВС України здійснює контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем. Відповідно до частини 2 цієї статті при здійсненні такого контролю за рішеннями, діями державного виконавця начальник відділу має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. В той же час, вказана стаття не надає право начальнику відділу ані переоцінювати судові рішення, ані скасовувати винесені ним же самим постанови. З урахуванням викладених обставин, суд погоджується з доводами позивачів щодо протиправності оскаржуваних постанов, винесених посадовими особами ДВС України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих поноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. В той же час, задоволенню в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які поновлюють порушене право особи в публічно-правових відносинах. Оскільки ненадіслання оскаржуваних постанов позивачам у строки, встановлені національним законодавством України не позбавило позивачів права звернутись до суду з заявленим позовом, суд вважає достатнім та належним способом захисту порушених прав у сфері публічно-правових відносин з відповідачами - визнання протиправними та скасування постанов ДВС України від 26.06.2013 р. про перевірку виконавчого провадження ВП №35837202 та постанови від 27.06.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №35837202. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивачів частково знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial