Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Керченського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в АР Крим з заявою про отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон. 02.12.2013р. за № 5219 відповідач склав повідомлення заявнику про негативне рішення, в якому зазначено, що заява позивача про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон розглянута, та повідомлено, що в оформленні паспорта відмовлено на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України i в'їзду в Україну громадян України» (а.с. 45). Не погодившись з наведеним рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду АР Крим з адміністративним позовом щодо його оскарження та про зобов'язання відповідача оформити та видати [PERSON] паспорт громадянина України для виїзду за кордон Оцінюючи правомірність рішення відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, "на підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами. "У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень. Суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Тому, вирішуючи справу стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування негативного рішення відповідача по заяві [PERSON] про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, перш за все слід дослідити питання наявності підстав для такої відмови. Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Законом України "Про порядок виїзду з України i в'їзду в Україну громадян України" № 3857-ХІІ від 21.01.94р. (зі змінами та доповненнями, надалі Закон № 3857-ХІІ) i постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил оформлення i видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон i проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" № 231 від 31.03.1995р. зі змінами та доповненнями, (надалі Правила № 231) на законодавчому рівні врегульовано порядок здійснення права громадян України на виїзд з України i в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України i встановлено порядок вирішення проблемних питань у цій сфері. Згідно зі ст. 2 Закону № 3857-ХІІ документами, що надають право на виїзд з України i в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України при перебуванні за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон врегульовано ст. 4 Закону України № 3857-ХІІ, відповідно до якої оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться: громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. У виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України) паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Особи, які звертаються за отриманням паспорта, сповіщають дані про себе, відомості про сімейний стан і наявність неповнолітніх дітей та утриманців, про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. Відповідно до ст. 5 Закону України № 3857-ХІІ заяви громадян України або їх законних представників про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон розглядаються протягом не більше трьох місяців з дня подання документів, а якщо поїздка пов'язана з терміновим лікуванням від'їжджаючого, від'їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживає за кордоном, - протягом трьох робочих днів. Правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню (стаття 7 Закону України від 21.01.1994р. №2857-ХІІ). Відповідно до пункту 2 Правил №231, оформлення і видача паспорта/проїзного документа здійснюється громадянам України: які постійно проживають в Україні, - територіальними органами та підрозділами ДМС. Статтею 6 Закону України № 3857-ХІІ встановлено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, а саме громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань; 6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; 9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Аналогічна норма містіться у п. 22 Правил № 231. Згідно з п. 23 Правил № 231 рішення про відмову у видачі паспорта/проїзного документа приймається за наявності в територіальному органі або підрозділі інформації про існування підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил. Мотиви відмови у видачі громадянинові України паспорта/проїзного документа доводяться до відома заявника в письмовій формі. З висновку від 30.11.2013р. вбачається, що [PERSON] було тимчасово відмовлено у видачі паспорта за кордон з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-ХІІ (а.с. 46). Про існування підстав, зазначених у пункті 22 Правил № 231 відповідачу стало відомо з листа Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20.11.2013р. № 1-2/10/16971, з якого вбачається, що станом на 20.11.2013р. [PERSON], засуджений вироком Апеляційного суду АР Крим від 28.10.2010р. за ст. ст. 257, 189 ч. 4, 361 ч.1 КК України, є боржником (за проведення експертиз, за матеріальну і моральну шкоду) (а.с. 39). Разом з цим, на запит суду від Відділу державної виконавчої служби Керченського міського управління юстиції АР Крим надійшла інформація, з якої впливає, що на примусовому виконання ВДВС Керченського МУЮ АР Крим перебуває виконавчий лист за № 1-2/10, виданий Апеляційним судом АР Крим 06.08.2012р. про конфіскацію на користь держави всього майна, особисто належного боржнику - [PERSON], виконавче провадження за яким було відкрито 17.08.2012р. (а.с. 33-36). З урахуванням викладеного, враховуючи наявність незакінченого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-2/10, виданого Апеляційним судом АР Крим 06.08.2012р., про конфіскацію на користь держави всього майна, особисто належного боржнику - [PERSON], суд приходить до висновку, що Керченським міським відділом Головного управління державної міграційної служби України в АР Крим правомірно було прийнято рішення про тимчасову відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі п. 5 ч. 1 ст. 6 закону України № 3857-ХІІ, оскільки позивач на час звернення з заявою про видачу паспорта мав невиконані зобов'язання, а відповідач в порядку передбаченому законом отримав інформацію про існування підстав для тимчасової відмови у видачі паспорта. Враховуючи, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача щодо протиправності рішення відповідача, зазначеного вище, то позовні вимоги про зобов'язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, задоволенню не підлягають. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. У судовому засіданні, яке відбулось 31.01.2014 року, було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України постанову складено у повному обсязі 05.02.2014 року.

Результат розгляду: denied