Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Товариство з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкової вимоги Форми "Ю" від 17.01.2014 №11-15 та про зобов'язання відповідача відкликати вказану податкову вимогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно сформовано та направлено ТДВ "Білоцерківський кар'єр" оскаржувану вимогу, так як податкові зобов'язання, визначені позивачеві контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями від 08.11.2012 №2596/0000041720, №2591/0000192230, №2590/0000202230, №2588/0000042240, є неузгодженими, оскільки Товариство звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. Щодо визначення в оскаржуваній податковій вимозі авансових внесків з податку на прибуток, позивач зазначає, що підприємством до податкового органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за І квартал 2013, в якій задекларовано збитки за результатами першого кварталу звітного 2013 року. Як стверджує позивач, у зв'язку із збитками підприємство мало право не здійснювати авансові внески у другому і четвертому кварталах звітного 2013 року. Оскільки дана податкова декларація не визнана податковим органом як податкова звітність, позивач оскаржив дії відповідача по не визнанню декларації до суду. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013, визнано протиправною відмову Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби у прийнятті податкової декларації Товариства з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" з податку на прибуток підприємств за І квартал 2013, тому, на думку позивача, податковим органом неправомірно нарахував суми авансових внесків за травень-грудень 2013 року. З огляду на зазначене, на думку позивача, у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави щодо формування та надіслання оскаржуваної податкової вимоги. Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. До початку розгляду справи по суті представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" є юридичною особою, яка зареєстрована 07.10.1996 і перебуває на обліку як платник податків. Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області 17 січня 2014 року було сформовано та направлено ТДВ "Білоцерківський кар'єр" податкову вимогу форми "Ю" №11-15, відповідно до якої сума податкового боргу позивача становить 613983,52 грн., у тому числі по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - 2550 грн.; по податку на прибуток приватних підприємств - 111021,89 грн., з яких 96888,31 грн. - основний платіж, 6435 грн. - штрафні санкції, 7698,58 грн. - пеня; з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств - 257711,10 грн., з яких 257616,31 грн. - основний платіж, 91,79 грн. - пеня; по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 241857,58 грн., з яких 160195,89 грн. - основний платіж, 70625 грн. - штрафні санкції, 11036,69 грн. - пеня; по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів - 842,95 грн. Не погоджуючись із вказаною податковою вимогою позивач скористався своїм правом оскаржити її у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 є Податковий кодекс України. В силу положень абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 02.10.2012 по 22.10.2012 посадовими особами Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 30.06.2012, валютного та іншого законодавства з 01.04.2011 по 30.06.2012. За результатами перевірки складений Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства ТДВ "Білоцерківський кар'єр" від 26.10.2012 №4023/22-3/00292480/178. Посадові особи податкового органу за результатами перевірки дійшли висновку про порушення позивачем: - п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 , п.п.138.10.3 ст. 138, п. 139.1.9 ст. 139, п. 1 п. 10 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 96890 грн., в тому числі за 2 квартал 2011року на 44 060 грн., 4 квартал 2011 року на 27092 грн., 2 квартал 2012 року на 25738грн.; - абз. 1, 2 п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 160197 грн., в т. ч. за квітень 2011 року на 2417 грн., травень 2011 року на 7198 грн., червень 2011 року на 9334 грн., жовтень 2011 року на 29310 грн., листопад 2011 року на 23198 грн., квітень 2012 року на 88740 грн.; - п. 3.1, п. 7.41 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2004 №637, а саме: проведення розрахунків підзвітними особами підприємства без надання отримувачем коштів належним чином оформленого платіжного документа (корінця прибуткового ордера, завіреного печаткою підприємства-отримувача коштів, товарного чека ), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 842, 95 грн.; - р. III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, рахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, при заповненні довідки за формою №1-ДФ за II, III, IV з 2011 року та І, II кв. 2012 року підприємством подано не в повному обсязі відомості про фізичних осіб - СГД (ознака доходу -157). На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення від 08.11.2012: - №2591/0000192230, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 103325 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 96890 грн. та штрафна (фінансова) санкції в розмірі 6435 грн.; - №2590/0000202230, яким визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 230822 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 160197 грн. та штрафна (фінансова) санкції в розмірі 70625 грн.; - №2588/0000042240, яким визначено штрафну санкцію у розмірі 842,95 грн.; - №2596/0000041720, яким визначено штрафну санкцію по прибутковому податку з робітників у розмірі 2550 грн. Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх у судовому порядку. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 по справі №2а-5687/12/1070 закрито провадження по справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.11.2012 №2588/0000042240, 2596/0000041720, у зв'язку з відмовою позивачем відвід частини позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 по справі №2а-5687/12/1070, яка залишена без змін відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013, у задоволенні адміністративного позову Товариства з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.11.2012 №2591/0000192230, №2590/0000202230 відмовлено. Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. В силу положень частини п'ятої цієї ж статті, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податкові зобов'язання, визначені позивачеві податковим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень від 08.11.2012 №2596/0000041720, №2591/0000192230, №2590/0000202230, №2588/0000042240 на загальну суму 337539,95 грн. є узгодженими, починаючи з 28.05.2013 (день набрання постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 по справі №2а-5687/12/1070 законної сили). Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних доказів сплати узгодженої суми податкових зобов'язань у строк, визначений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України. Крім того, як було встановлено судом, в оскаржувану вимогу податковим органом також включено податкові зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 257711,10 грн. З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2013 року позивач подав до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за II-IV квартали 2012 року. У вказаній декларації позивачем самостійно визначено суму авансового внеску (1/12 нараховано до сплати загальна сума податку на прибуток за звітний (податковий) рік), що підлягатиме сплаті щомісячно у березні - грудні 2013 року і січні - лютому 2014 року в сумі 32208 грн. Але, позивачем суму авансового внеску за травень-грудень 2013 року 257616,31 грн. самостійно не сплачено (враховуючи переплату в сумі 47,69 грн.). Як стверджує позивач, він звільнений з травня 2013 року від сплати авансових внесків з податку на прибуток. Однак, з такими доводами позивача суд не погоджується, з огляду на наступне. Згідно з пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. Таким чином, законодавцем передбачено обов'язок платників податків, які отримують доходи, що перевищують 10 мільйонів гривень, сплачувати авансові внески у сумі 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. Як було зазначено судом, позивачем до податкового органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за II-IV квартали 2012 року, в якій позивачем самостійно визначено суму авансового внеску, що підлягатиме сплаті щомісячно у березні - грудні 2013 року і січні - лютому 2014 року в сумі 32208 грн. Проте, як вбачається з даних облікової картки платника податку Товариство з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар'єр" не сплачено авансові внески за травень-грудень 2013 року в загальній сумі 257616,31 грн. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача відповідно до яких підприємство не повинно сплачувати авансові внески, оскільки отримало збиток, так як позивачем не надано доказів на підтвердження даної обставини. При цьому, суд зазначає, що постанова суду від 06.08.2013 у справі № 810/3072/13-а, на яку посилається позивач, жодним чином не підтверджує дані обставини і стосується надання правової оцінки дій податкового органу щодо неприйняття податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2013 року. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Так, відповідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Дослідивши зміст оскаржуваної податкової вимоги, судом встановлено, що вона прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення. Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача. З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України "Про судовий збір"). Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 613983,52 грн., та, відповідно, 2 відсотки від них дорівнюють сумі у розмірі 12279,67 грн. А відтак, в даному випадку, розмір судового збору, що підлягає сплаті позивачем, обмежується 4 розмірами мінімальної заробітної плати. Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до платіжного доручення від 22.01.2014 №27 позивачем сплачено частину судового збору у розмірі 487,20 грн., суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у розмірі 4384,80 грн. підлягає стягненню з позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted