Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

У травні 2010 року Публічне акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» (надалі ПАТ АКБ «Львів») звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Львові в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у м. Львові при організації проведення 25.05.2010 року позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів», оформленні відмови та наслідків відмови ПАТ АКБ «Львів» від проведення позапланової виїзної перевірки; визнати нечинним наказ начальника Державної податкової інспекції у м. Львові №126 від 21.05.2010 року з дня його винесення; визнати нечинним направлення Державної податкової інспекції у м. Львові №87/22-0 від 25.05.2010 року з дня його винесення; скасувати як незаконний акт Державної податкової інспекції у м. Львові №129 від 25.05.2010 року про відмову від допуску до перевірки ПАТ АКБ «Львів»;скасувати рішення №1 начальника Державної податкової інспекції у м. Львові від 03.06.2010 року про наявність обставин, які є підставою для застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій на рахунках. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дії відповідача при призначенні та проведенні перевірки є необґрунтованими і такими, що суперечать чинному законодавству України, оскільки органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами, а саме Законом України «Про державну податкову службу» та Наказом ДПА України №355 від 27.05.2008 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків», відповідно до якого в наказі та направленні на проведення позапланової перевірки мають бути зазначені конкретні пункт та підпункт ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу». Зазначає також, що в їхньому випадку відповідач як підставу перевірки мав зазначити ч.13 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу». Вважають, що посадові особи відповідача разом з наказом та направленням на перевірку повинні були надати постанову від 13.05.2010 року про проведення позапланової перевірки в рамках кримінальної справи, порушеної 25.02.2010 р. на підставі направлення №87/22-0 від 25.05.2010 р. та наказу начальника ДПІ №126 від 21.05.2010 року. При цьому зазначають, що відповідач видав незаконне рішення про застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій на рахунках. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що наказ начальника ДПІ у м. Львові від 21.05.2010 року №126 про проведення позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів» та направлення №87/22-0 від 25.05.2010 року на проведення позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів» винесено із врахуванням зазначених норм ч.13 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу», а саме такі були прийняті на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у м. Львові про порушення кримінальної справи за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ПАТ АКБ «Львів» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Щодо позовної вимоги про скасування як незаконного акта Державної податкової інспекції у м. Львові №129 від 25.05.2010 року про відмову від допуску до перевірки ПАТ АКБ «Львів» суд першої інстанції зазначає, що зазначений акт не породжує правових наслідків, тобто не створює прав та обов'язків для суб'єктів правових відносин, а лише встановлює факт, відтак не може бути об'єктом розгляду судом на підставі ст. 2 КАС України, відповідно до якої до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правомірність дій відповідача при організації проведення 25.05.2010 року позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів», оформленні відмови та наслідків відмови ПАТ АКБ «Львів» від проведення позапланової виїзної перевірки Крім того, суд першої інстанції прийшов висновку, що відповідачем було обґрунтовано прийнято рішення №1 начальника Державної податкової інспекції у м. Львові від 03.06.2010 року про наявність обставин, які є підставою для застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій на рахунках, оскільки позивач безпідставно не допустив до проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення. Не погодившись з вищенаведеною ухвалою, ПАТ АКБ «Львів» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даного питання, і суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2010 року заступником начальника СВ ПМ ДПІ у м. Львові Бігун В.П., прийнято постанову про призначення позапланової документальної перевірки ПАТ АКБ «Львів» на підставі постанови про порушення кримінальної справи від 24.02.2010 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ПАТ АКБ «Львів» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 21.05.2010 Державною податковою інспекцією у м. Львові видано наказ № 125 «Про проведення позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів» (а.с.8) та направлення № 87/22-0 на проведення позапланової виїзної перевірки, яке вручене позивачу, що підтверджується розпискою №87/22-0 (а.с.7). Згідно акта № 129 від 25.05.2010 року про відмову від допуску до проведення виїзної позапланової перевірки ПАТ АКБ «Львів» посадові особи позивача не допустили відповідача до проведення перевірки, у зв'язку з відсутністю підстав для проведення такої, зокрема зазначають, що не було надано постанови заступника начальника СВ ПМ ДПІ у м. Львові Бігуна В.П., її копії чи оригіналу. На підставі зазначеного акта відповідачем прийнято рішення про наявність обставин, які є підставою для застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій по рахунках ПАТ АКБ «Львів». Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав. Відповідно до пп. «г» пп. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» арешт активів може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення. Така ж норма передбачена п. 5.4 Порядку застосування адміністративного арешту активів платників податків, затвердженого наказом ДПА України від 25.09.2001 року № 386, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2001 року за № 865/6056. У разі виникнення такої обставини слід встановити факт відмови платника податку від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, зафіксувати його відповідним актом відмови. Тобто визначальними та обов'язковими для застосування арешту активів платника податків в даному випадку є дві обставини - відмова такого платника податків від допуску працівників податкового органу для проведення документальної перевірки, а також наявність законних підстав для проведення перевірки, тобто неправомірність чи безпідставність недопуску працівників податкового органу до перевірки. Факт відмови відповідача від проведення перевірки підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 130 КПК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому ж Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова, яка згідно ст. 66 КПК України є обов'язковою для всіх громадян, підприємств, установ і організацій. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в України» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі). Відповідно до ч. 6 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби. Дана перевірка проводиться за наявності однієї з обставин, передбачених вище вказаною нормою. Відповідно до ст. 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата її закінчення. Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки. При цьому позивач стверджує, що зазначені вище наказ на проведення перевірки та направлення на перевірку суперечать вимогам наказу ДПА України від 27.05.2008 року № 355 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків», в додатку 2 до Методичних рекомендацій наведена форма направлення на проведення органами ДПС планових та позапланових виїзних перевірок. В цьому направленні підставою для проведення планової чи позапланової виїзної перевірки мають бути зазначені конкретний пункт та підпункт ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу». Так як таке направлення видається на виконання наказу про призначення перевірки, то відповідно, і в наказі має бути зазначена конкретна підстава для проведення планової (позапланової) виїзної перевірки, а саме чітко визначений пункт та підпункт ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу», чого не було у вказаних наказі і направленні. Також колегія суддів враховує, що питання правомірності не допуску посадовими особами ПАТ АКБ «Львів» працівників Державної податкової інспекції у м. Львові до проведення зазначеної перевірки досліджувалось адміністративними судами всіх інстанцій у справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Львові до ПАТ АКБ «Львів» про застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій на рахунках. Зокрема, Львівський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 14.02.2012 року зазначив, що, податковий орган на момент пред'явлення наказу на проведення перевірки та направлення на перевірку не повідомив відповідача та не надав доказів щодо наявності порушеної кримінальної справи, а саме постанови про порушення кримінальної справи та постанови про проведення виїзної позапланової перевірки в рамках цієї кримінальної справи. Також в наказі та направленні відсутні відповідні посилання на підставу для проведення позапланової виїзної перевірки. Такі обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова відповідача від допуску працівників позивача до перевірки, згідно з підпунктом 9.3.8 пункту 9.3 ст. 9 Закону №2181, була повністю правомірною. Тому застосування до відповідача такої санкції як накладення адміністративного арешту на активи є повністю безпідставним та неправомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи наведені вище обставини та положення правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника Державної податкової інспекції у м. Львові від 21.05.2010 року № 126, про визнання протиправними дій посадових осіб Державної податкової інспекції у м. Львові щодо призначення та проведення позапланової виїзної перевірки ПАТ АКБ «Львів», а також про скасування рішення начальника Державної податкової інспекції у м. Львові від 03.06.2010 року № 1 про наявність обставин, які є підставою для застосування арешту активів у вигляді зупинення операцій на рахунках ПАТ АКБ «Львів». Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання нечинним направлення Державної податкової інспекції у м. Львові від 25.05.2010 року № 87/22-0 та скасування акта Державної податкової інспекції у м. Львові від 25.05.2010 року № 129 про відмову від допуску до перевірки ПАТ АКБ «Львів», виходячи з наступного. Відповідно до п. п. 1, 11 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема: здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків); застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством, а також стягувати до державного бюджету суми заборгованості суб'єктів господарювання за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, та нарахованої на неї пені у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Згідно з п. 1.11 ст. 1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205, у разі, якщо суб'єкт господарювання відмовляється від проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених законами України, посадовими особами податкового органу складається акт відмови від допуску до перевірки. При цьому в акті зазначається про ознайомлення та вручення під розписку (чи відмову від ознайомлення та отримання) керівнику суб'єкта господарювання направлення на перевірку. У разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання для проведення невиїзної документальної перевірки протягом 10 днів після отримання письмового запрошення органу податкової служби складається акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби. Акт відмови від допуску до перевірки та акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби підписується не менш як трьома службовими особами. Отже, акт відмови від допуску до перевірки та викладені у ньому обставини не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Такий акт лише фіксує та засвідчує факт не допуску до перевірки і на його підставі може прийматись відповідне рішення контролюючого органу про наявність обставин, які є підставою для застосування арешту активів платника податків. А оцінка зазначеного акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту. Також колегія суддів зазначає, що направлення на перевірку не є рішенням суб'єкта владних повноважень (нормативним актом чи актом індивідуальної дії), а є лише одним з документів, який видається на підставі наказу на проведення перевірки, і є підставою допуску працівників податкового органу до проведення перевірки та підтверджує право (повноваження) конкретного працівника проводити перевірку. Отже, направлення на перевірку жодним чином не порушує прав, свобод та законних інтересів платника податків, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона частково прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Результат розгляду: partial