Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

позивач [PERSON] 18 грудня 2013 року звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 09 грудня 2013 року щодо нього інспектором дорожньо-патрульної служби полку ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві Вдовцовим І.О. було винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. З постанови вбачається, що 09 грудня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем «Шевролет Лачетті» державний номерний знак [NUMBER], рухався з перевищенням дозволеної швидкості, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права. Просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія АА2 № 300138 від 09 грудня 2013 року. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач Інспектор дорожньо-патрульної служби полку ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві Вдовцов І.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року щодо [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України за перевищення швидкості, чим порушив . 12.4 ПДР України (а.с. 4, 5). Позивач у судовому засіданні зазначив, що він рухався з дозволеною швидкістю. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. У постанові зазначено, що [PERSON] рухався по проспекту Бажана в м. Києві зі швидкістю 81 км/год., чим перевищив встановлену швидкість руху на 21 км/год. Позивач як на підставу для задоволення позову посилається лише на свої пояснення, будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог він суду не надав. Викладені позивачем обставини, що не підтверджені належними доказами, не свідчать про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України. Інспектор, виконуючи свої службові повноваження, здійснював патрулювання зазначеної ділянки дороги. Зупинка автомобіля відповідала вимогам закону та посадових інструкцій і була спрямована на дотримання безпеки дорожнього руху. З огляду на наведене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Результат розгляду: denied