Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Приватне підприємство "Телерадіокомпанія РКТ-2" (далі по тексту - позивач, ПП "Телерадіокомпанія РКТ-2") звернулось до суду з позовом до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Роменська ОДПІ), в якому просить суд: - скасувати рішення №000001/1501 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку віл 31 грудня 2013 р. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач подав на адресу Роменської ОДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування. 18.05.2012 р. відповідачем було видано позивачу свідоцтво платника єдиного податку серія Б №080512, із наступними даними: дата (період) переходу на спрощену систему оподаткування з 01 січня 2012 року. Ставка єдиного податку 5%. Види господарської діяльності: 60.10. Діяльність у сфері радіомовлення; Діяльність у сфері телевізійного мовлення. 23.12.2013 р. відповідачем проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування №189/1501/23825080. 31.12.2013 р. відповідачем прийнято рішення №000001/1501, яким анульовано свідоцтво платника єдиного податку Серія Б №080512 від 18.05.2012 р. В обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що позивачем допущено порушення, а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання відповідно до абзацу четвертого п.299.15 ст.299 Кодексу. Позивач вважає, що рішення відповідача про скасування свідоцтва платника єдиного податку є неправомірним, яке суперечить вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного. Крім того, позивач зазначає, що спірним рішенням також порушені права позивача щодо рівності платників податків і щодо користування пільговими режимами оподаткуван ню, які гарантовані п. 17.1.4 Податкового Кодексу України, що передбачає право платника податків користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку встановленому Податковим Кодексом України. Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу Україні юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимог і встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Згідно п. 298.1.1 ст. 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву пре застосування спрощеної системи оподаткування. Згідно п.298.1.4 (абзац 2) перехід на спрощену систему оподаткування суб'єкта господарюванні зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб'єктом господарювання дотримано вимог встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу. Таким чином, видача свідоцтва означала наявність підстав для його видачі. Свідоцтво було видане у відповідності з п.291.3; 291.4. урахуванням обмежень п.291.5 ст.291 Податкового Кодексу України. Стаття 299 Податкового Кодексу України визначає вичерпний перелік підстав, з якими пов'язується анулювання свідоцтва платника єдиного податку. У спірному рішенні в якості правового обґрунтування міститься посилання на п.299 абзац 4, яким передбачено анулювання свідоцтва у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - останній день податкового (звітного періоду), в якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми. Як видно з Акту перевірки, у позивача не виявлено здійснення інших видів господарської діяльності, крім тих, які зазначені у свідоцтві платника єдиного податку і також не зазначено період, в якому нібито відбулися ці порушення. Станом на дату анулювання свідоцтва 31 грудня 2013 року у ст.291 Податкового Кодексі України не відбувалися зміни, які б стосувалися видів діяльності позивача. Отже, протягом двох років відповідач на підставі норм Податкового Кодексу України прийняв два протилежних рішення і обоє вважає законними (18.05.2012 року відповідач видав Свідоцтво платника єдиного податку, а 31.12.2013 р. відповідач анулював те саме Свідоцтво з формулюванням, що платник податку (позивач) здійснює саме ті види діяльності, які зазначені в Свідоцтві платника єдиного податку). Згідно п.291.5 ст. 291 Податкового Кодексу України визначено перелік видів діяльності, які не дозволяють суб'єктам господарювання вибрати спрощену систему оподаткування. Наведений перелік не містить заборони на види діяльності, які здійснює позивач, а саме: дальність у сфері радіомовлення і діяльність у сфері телевізійного мовлення. Таким чином, відповідач необґрунтовано позбавив позивача права користування пільговими режимами оподаткування, які гарантовані п.17.1.4 Податкового Кодексу України і тим самим порушив право позивача щодо рівності платників податків. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2013 р. Роменською ОДПІ проведено камеральну перевірку ПП "Телерадіокомпанія РКТ-2" щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено акт перевірки №189/1501/23825080 (а.с. 7-8). 31.12.2013 р. на підставі вищезазначеного акту перевірки Роменською ОДПІ прийнято рішення №000001/1501 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку (а. с. 6). Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що позивач не має права бути платником єдиного податку, оскільки здійснює діяльність, яка за своєю суттю є діяльністю з надання послуг зв'язку, що підлягає ліцензуванню. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до приписів пп. 8 п. 291.5.1 ст. 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню), не можуть бути платниками єдиного податку. Положеннями розділу І Національного класифікатора України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 457 від 11.10.2010 р., передбачено, що класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо). Згідно з Національним класифікатором України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" клас 60.10 "Діяльність у сфері радіомовлення", клас 60.20 діяльність у сфері телевізійного мовлення розділу 60 "Діяльність у сфері радіомовлення та телевізійного мовлення", клас 61.10 "Діяльність у сфері проводового електрозв'язку" та 61.20 "Діяльність у сфері безпроводового електрозв'язку" розділу 61 "Телекомунікації (електрозв'язок)" - належить до секції J "Інформація та телекомунікації". Згадані у КВЕД ДК 009:2010 класи відповідають групі 64.2 "Діяльність зв'язку" розділу 64 "Діяльність пошти та зв'язку", групі 72.4 "Діяльність пов'язана з банками даних" розділу 72 "Діяльність у сфері інформатизації" та групі 92.2 "Діяльність у сфері радіомовлення та телебачення" розділу 92 "Діяльність у сфері культури та спорту, відпочинку та розваг". Приписами ст. 3 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що сфера телекомунікацій є складовою частиною галузі зв'язку України. Телекомунікації (електрозв'язок) це передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь - якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах (стаття 1 Закону). З огляду на вищезазначене, суд вважає, що, діяльністю з надання "послуг зв'язку" в розумінні Податкового кодексу України, є діяльність, пов'язана з передачею, випромінюванням або прийманням знаків, сигналів, письмового тексту, зображень і звуку або будь-якої інформації за допомогою провідних, радіо-, оптичних чи інших електромагнітних систем. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД: діяльність у сфері радіомовлення (60.10), діяльність у сфері телевізійного мовлення (60.20), та має ліцензію провайдера програмної послуги серії НР № 0855-п, видану Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення . Таким чином, визначенні позивачем у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування види діяльності діяльність у сфері радіомовлення (60.10) та діяльність у сфері телевізійного мовлення (60.20), на які попередньо було отримано ліцензії Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, містять у собі складові поняття зв'язок та послуги зв'язку. За таких обставин, суд вважає, що позивач не може бути платником єдиного податку, оскільки здійснює діяльність, яка за своєю суттю є діяльністю з надання послуг зв'язку, що підлягає ліцензуванню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо скасування рішення №000001/1501 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку віл 31 грудня 2013 р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied