Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

16.03.2012 [PERSON] звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати нечинним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 24.02.2012 № 16/288 про відмову у зарахуванні до пільгового стажу період роботи дояркою за 1980-2002 роки у колгоспі ім. Леніна (КСП «Колос», СГВК «Колос») та зобов'язати зарахувати цей період роботи до пільгового стажу, а також зобов'язати УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області призначити позивачу пенсію на підставі п. «д» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2012 до участі у справі залучено другого відповідача - ГУ ПФУ у Волинській області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що у 1980-2002 роках вона працювала дояркою в колгоспі ім. Леніна смт Олика, правонаступником якого є СГВК «Колос». Згідно рішення господарського суду Волинської області від 15.02.2009 року останнє ліквідоване. У січні 2012 року вона звернулась із заявою про підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії на підставі п. «д» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки 22 роки пропрацювала дояркою та досягла 54-річного віку. Однак, 01.03.2012 отримала відмову Комісії при ГУ ПФУ у Волинській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Позивач вважає, що нею було надано усі документи - трудова книжка, довідки та копії, видані місцевим архівом, копія зі стажової книжки колгоспника, довідки з обласного державного архіву, в яких стверджується, що вона працювала дояркою. Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.06.2012 позов задоволено частково. Визнано нечинним та скасовано рішення № 16/288 ГУ ПФУ у Волинській області від 24.02.2012 про відмову у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи [PERSON] дояркою з 1980-2002 року у колгоспі ім. Леніна (КСП «Колос», СГВК «Колос»). Зобов'язано ГУ ПФУ у Волинській області, УПФУ у Ківерцівському районі зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «д» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи [PERSON] дояркою у 1980-2002 роках у колгоспі ім. Леніна (КСП «Колос», СГВК «Колос»). У іншій частині позовних вимог відмовлено. Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно, на підтвердження спеціального стажу позивача, взяв до уваги пояснення свідків, оскільки такий у відповідності до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою КМ України № 637 від 12.08.1993, має підтверджуватись уточнюючою довідкою підприємства. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що виключними повноваженнями з питань підтвердження стажу роботи наділені Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, а не відповідачі, а тому у суду не було правих підстав для їх зобов'язання до вчинення таких дій. Також апелянт зазначає, що згідно поданих [PERSON] документів на розгляд Комісії, не було підстав встановити пільговий стаж роботи, а тому було прийнято законне рішення про відмову в зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 1980 року по 2002 рік на посаді доярки. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення повісток, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] з 21.08.1980 року прийнято на роботу дояркою у колгосп ім. Леніна, де вона працювала протягом 1980-2002 років. Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області від 24.02.2012 року № 16/288 про результати розгляду заяви позивача, відмовлено [PERSON] у зарахуванні до пільгового стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи, дояркою у 1980-2002 роках в зв'язку з не підтвердженням первинними документами. Приймаючи це рішення Комісія виходила з того, що згідно архівних копій особових рахунків за 1986-2001 роки у графі «фах або посада» навпроти прізвища заявниці дописано іншим почерком «доярка», однак по інших працівниках такі відомості відсутні. Також зазначено, що трудова книжка колгоспника відсутня, а з наявної трудової книжки позивача вбачається, що записи про прийняття на роботу у 1980 році завірені печаткою СВК «Колос», яке створене у 1992 році в результаті реорганізації Колгоспу ім. Леніна смт Олика. Суд першої інстанції позов задовольнив частково виходячи з того, що рішення про відмову у зараховуванні періоду роботи позивача у 1980-2002 роках дояркою у Колгоспі ім. Леніна є протиправним, оскільки не було взято до уваги архівну копію стажової книжки позивача, в якому прописано посаду та відпрацьовані людинодні, що відповідає записам у трудовій книжці. Крім того, не було допитано свідків, які працювали разом з позивачем. Вказаною книжкою, а також архівними довідками підтверджується, що позивач, працюючи дояркою у 1980-2002 роках, постійно перевиконувала норму людиноднів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що працювали разом із позивачем в одному колгоспі, яка прийнята на роботу дояркою у 1980 році і працювала до 2002 року, не переводилась на іншу роботу, постійно перевиконувала норму людиноднів, часто нагороджувалась за сумлінну працю. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування рішення та зобов'язання відповідачів зарахувати період роботи до пільгового стажу підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про зобов'язання УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області призначити позивачу пенсію, то суд першої інстанції дійшов висновку, що така задоволеною бути не може, оскільки [PERSON] до цього відповідача в установленому порядку не зверталася з заявою за призначенням пенсії. З таким висновками суду першої інстанції частково погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування. Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Із наявної у матеріалах справи копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 21.08.1980 вона прийнята на роботу в Колгосп ім. Леніна (а.с. 7) та працювала дояркою протягом 1980-2002 років. Вказаний колгосп, згідно історичної довідки від 22.02.2012 № Ш-174з виданої Ківерцівським районним місцевим архівом Волинської області, у 1992 році реорганізовано в КСП «Колос», а з 2000 року в СГВК «Колос» (а.с. 18). З цієї довідки, а також з оскаржуваного рішення (а.с. 23 зворот) вбачається, що СГВК «Колос» ліквідоване рішенням господарського суду Волинської області від 15.02.2009, на підставі якого, 26.08.2010 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом. Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок від 12 серпня 1993 року N 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном (п. 20 Порядку від 12 серпня 1993 року N 637). Постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року N 18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Порядок від 10 листопада 2006 року N 18-1), який визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника. Відповідно до п. 3 Порядку від 10 листопада 2006 року N 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії). Згідно з приписами пункту 11 Порядку від 10 листопада 2006 року N 18-1 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах за місцем проживання (реєстрації) заяву про підтвердження стажу роботи з відповідними документами, перелік яких встановлений вказаним пунктом Порядку, зокрема, трудову книжку; документи, видані архівними установами, довідку про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Відповідно до п. 12 цього Порядку управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах та головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів для підтвердження стажу роботи. Положеннями пунктів 13-16 Порядку від 10 листопада 2006 року N 18-1 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах приймають документи, необхідні для підтвердження стажу роботи, перевіряють правильність їх оформлення, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж, фіксують та засвідчують виявлені розбіжності та не пізніше трьох робочих днів з дня надходження заяви про підтвердження стажу роботи направляють до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які розглядають заяви про підтвердження стажу роботи та з відповідною пропозицією про задоволення або відхилення заяви, разом із вмотивованим висновком, направляють Комісії. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п'яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України в районі, місті і районі у місті, а також повідомляють заявника про прийняте рішення. Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні трудового стажу до пільгового, з огляду на те, що такий стаж не підтверджується первинними документам. Проте, як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, така відмова є протиправною та зроблена без належного з'ясування усіх обставин, оскільки факт роботи позивачем дояркою протягом 1980-2002 років, окрім трудової книжки, підтверджується архівними довідками від 17.01.2012 № Ф-38з, Ф-29з, Ф-30з, які видані Ківерцівським районним міським архівом Волинської області на підставі первинних документів фонду з особового складу по СГВК «Колос» (а.с. 16-17а). У вказаних довідках відображено заробітну плату позивача та кількість фактично відпрацьованих людиноднів. Згідно з цими довідками, а також архівної копії стажової книги позивача (а.с. 19) та записами у трудовій книжці (а.с. 8), [PERSON] протягом усіх років роботи постійно перевиконувала норми людиноднів. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на безпідставність посилання апелянта на відсутність доказів того, що позивач виконувала норми обслуговування, оскільки нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України з приводу визначення норм навантаження та кількості обслуговування тварин на час роботи позивача дояркою був відсутній, а тому на думку суду апеляційної інстанції достатнім є доведення позивачем виконання ним нормативу людиноднів. Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що працювали разом із [PERSON] в одному колгоспі, позивач прийнята на роботу дояркою у 1980 році і працювала до 2002 року, не переводилась на іншу роботу, постійно виконувала норму людиноднів, постійно перевиконувала норму, часто нагороджувалась за сумлінну працю. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта, щодо неможливості прийняття до уваги показів свідків, оскільки з аналізу приписів п. 18 Порядку від 12 серпня 1993 року N 637 вбачається, що трудовий стаж також може установлятись на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Із долучених до матеріалів справи копій трудових книжок, а також архівної довідки вбачається, що зазначені вище свідки працювали з позивачем разом у одному колгоспі, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що такі покази мають бути прийняті до уваги. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про скасування рішення № 16/288 від 24.02.2012, щодо відмови позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи дояркою у 1980-2002 роках в колгоспі ім. Леніна (КСП «Колос»). Проте, суд першої інстанції помилково вказав про скасування рішення № 16/288 від 24.02.2012 ГУ ПФУ у Волинській області, оскільки таке рішення прийняте Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яка діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області. Разом з тим, належним відповідачем у цій справі є саме ГУ ПФУ у Волинській області, оскільки відповідно до п. 3 Порядку від 10 листопада 2006 року N 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється Комісіями, які створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 4 Порядку від 10 листопада 2006 року № 18-1). Отже, Комісії діють при Головних управліннях ПФ без статусу юридичної особи, а згідно ч. 3 ст. 49 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам). Крім того, як випливає з пунктів 13-16 Порядку від 10 листопада 2006 року N 18-1 процедура розгляду заяви та доданих до неї матеріалів включає попередній розгляд її Головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та надання відповідної пропозиції про задоволення або відхилення заяви, яка разом із вмотивованим висновком, направляється Комісії, яка є колегіальним органом. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 162 КАС України, приймає постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Одним із принципів адміністративного судочинства є обов'язковість судових рішень (п. 6 ст. 7 КАС України). Згідно практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, Рішення у справі «[PERSON] проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04), право на справедливий суд закріплене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, включає в себе гарантії виконання судового рішення. Тобто, суд вирішуючи справу повинен прийняти судове рішення, яке б гарантувало захист порушеного права позивача та могло б бути виконаним. Проте, як зазначалося вище, Комісія не має статусу юридичної особи, а згідно статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником у виконавчому провадженні, окрім фізичної особи, може бути тільки юридична особа, яка зазначається у виконавчому документів. Таким чином, зобов'язання вчинити дії суб'єкта владних повноважень, який не має статусу юридичної особи, може призвести до неможливості звернення судового рішення до примусового виконання, як наслідок невиконання судового рішення, згідно виконавчого документа та не відновлення прав позивача. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку до ГУПФУ у Волинській області є належним відповідачем у цій справі, при якому і діє Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зобов'язання УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області зарахувати стаж роботи до пільгового, оскільки як встановлено, позивач не звертався до нього з такою заявою, відповідно воно не приймало жодного рішення чи відмови з цього питання. Крім того, вирішення цих питань не віднесено до компетенції районних управлінь Пенсійного фонду України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з резолютивної частини оскаржуваної постанови посилання щодо зобов'язання УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області вчинити зазначені вище дії. Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання УПФУ в Ківерцівському районі Волинської області призначити пенсію, то в цій частині позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене. З огляду на приписи ч. 1 ст. 195 КАС України в цій частині відсутні підстави для перегляду рішення в апеляційному порядку. Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції викладеній у п. 13.2 Постанови Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» згідно якого, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржене особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом. Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак із помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України оскаржувану постанову слід змінити.

Результат розгляду: partial