Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до Генічеської міської ради Херсонської області про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення сесії Генічеської міської ради №478 від 27 грудня 2007 року про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0.0956 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Херсонської області залишено без змін, визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14.12.2001 року та визнано недійсним заповіт [PERSON] від 04.12.2001 року. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори прийняла спадщину, що відкрилася внаслідок смерті спадкодавця, до якої зокрема увійшло право померлої на 14/25 частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], яке розташовувалося на земельній ділянці, загальною площею 0, 0956 кв. м.. Однак, як вказує позивач, за період судового розгляду справи про визнання договору дарування недійсним, [PERSON], незважаючи на арешт вказаного домоволодіння, на підставі рішення Генічеської міської ради №478 від 27.12.2007 року отримав Державний акт, серії ЯА №244830 від 13.02.2009 року на земельну ділянку, площею 0.0956 га, розташовану по [ADDRESS] яка має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Враховуючи, що нормами ч.2 ст. 120 ЗК України передбачено перехід права власності/користування/ на земельну ділянку до набувача в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на даній ділянці, а позивач відповідно до вимог Цивільного Кодексу є особою, яка набула право власності на спадкове майно - 14/25 частки домоволодіння по [ADDRESS], вважає, що рішенням Генічеської міської ради від 27.12.2007 року за № 478 на підставі якого [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку, її позбавлено можливості користуватися, розпоряджатися та володіти спадковим майном, та таке винесено з порушенням вимог ст.56 Закону України «Про землеустрій», ст. 198 Земельного Кодексу України, оскільки межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами не погоджувалися та внаслідок чого третя особа на стороні відповідача - [PERSON] незаконно отримав у власність земельну ділянку на якій розташоване нерухоме майно, яке в свою чергу належало померлій [PERSON] 05 грудня 2012 року позивачем подано заяву про зміну підстав позовних вимог, у якій остання вказує, що в ході ознайомлення з архівними матеріалами стало відомо про наявність рішення Генічеської міської ради від 05.11.2003 року за №190, яким було вирішено питання про передачу у приватну власність [PERSON] безоплатно земельної ділянки, площею 0.95599 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак як вказує позивач дане рішення також винесено незаконно та підлягає скасуванню, оскільки ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2003 року в ході розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] було накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS] На підставі вказаної ухвали 19 вересня 2003 року постановою державного виконавця виконано вищезазначену ухвалу, шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно. При цьому як вбачається з рішення Генічеської міської ради від 05.11.2003 року таке винесення в період дії арешту майна без проекту відведення земельної ділянки та без перенесення в натуру меж цієї ділянки. Крім того позивач вказує, що рішенням відповідача від 03.12.2004 року за №508 Про внесення змін до рішень попередніх сесій [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 955 кв. м. по [ADDRESS]. Вважає, що дане рішення також винесено незаконно та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ухвали Генічеського народного суду Херсонської області від 06.04.1971 року, схеми встановлення меж земельної ділянки та листа Генічеського БТІ, внаслідок зміни власника домоволодіння по [ADDRESS], [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 411.9 кв. м. в спільне користування 140 кв.м., а [PERSON] відведено земельну ділянку, площею 397 кв. м., при цьому на момент прийняття вказаного рішення, на спірне домоволодіння також було накладено арешт, що в свою чергу забороняло вчинення будь яких дій по відчуженню нерухомого майна в тому числі й земельної ділянки, що надавалася для обслуговування цього майна. Крім того, позивач вказує, що при прийнятті відповідачем рішення від 27.12.2007 року на підставі якого [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на спірне домоволодіння також державним виконавцем було накладено арешт та відомості про вказаний арешт 03.04.2007 року було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. А отже дії відповідача були незаконними, оскільки вказане рішення прийнято на підставі даних про належність спірного домоволодіння лише [PERSON] без врахування арешту, накладеного в рамках цивільної справи про визнання недійсними правовстановлюючих документів на 14/25 частин домоволодіння. Також зазначено, що 14/25 частин домоволодіння в натурі не поділено. У зв'язку з вказаним просить суд визнати протиправним та скасувати рішення сесії Генічеської міської ради від 05 листопада 2003 року №190, рішення Генічеської міської ради від 03 грудня 2004 року №508, рішення Генічеської міської ради від 27 грудня 2007 року №478 та зупинити дію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №244830, виданий [PERSON] 13.02.2009 року. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю за підставами вказаними у позові та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача за довіреністю Грицун В.С позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що відповідно до пояснень позивача та вбачається з матеріалів справи на даний час будинок, у якому 14/25 частки належали померлій [PERSON] зруйновано, а отже фактично позивач не має можливості оформити спадщину на своє ім'я у зв'язку з відсутністю об'єкту спадкування - зазначеної частки житлового будинку. Також відповідач вказує, що на момент винесення вищевказаних рішень у реєстрі прав власності на нерухоме майно не містилося відомостей щодо державної реєстрації права власності на вказані 14/25 частки за позивачем. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів, а отже не доведено, що рішення сесії Генічеської міської ради від 05 листопада 2003 року №190, рішення Генічеської міської ради від 03 грудня 2004 року №508, рішення Генічеської міської ради від 27 грудня 2007 року №478 дійсно порушують її права. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечує. Вважає заявлені вимоги необґрунтованими та таким що заявлені безпідставно. Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження позивача про отримання нею в спадщину будь якого нерухомого майна не відповідає дійсності, оскільки майна, що належало померлій на даний час не існує та позивачем не надано доказів щодо набуття нею права власності на спадкове майно, а отже жодних майнових прав до неї не перейшло. Крім того зазначає, що посилання позивача на незаконність рішення відповідача також не ґрунтуються на законі, оскільки земельна ділянка на якій розташований будинок перебувала у комунальній власності та не була спірним об'єктом, а отже жодного арешту та заборони на неї накладено не було. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими а позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином суд критично ставиться до твердження відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів, та недоведеності, що рішення сесії Генічеської міської ради від 05 листопада 2003 року №190, рішення Генічеської міської ради від 03 грудня 2004 року №508, рішення Генічеської міської ради від 27 грудня 2007 року №478 дійсно порушують її права, оскільки дані обставини суперечать нормам ст. 71 КАС України. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Генічеського районного суду Херсонської області №2-441/2011 від 07 жовтня 2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 січня 2012 року залишено без змін, визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14.12.2001 року та визнано недійсним заповіт [PERSON] від 04.12.2001 року. Позивач [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що зокрема підтверджується довідкою державного нотаріуса від жовтня 2004 року та від 01.02.2012 року, а отже вважається таким спадкоємцем що спадщину прийняв. У зв'язку цим посилання відповідача на ненадання позивачем доказів набуття нею права власності на спадкове майно не заслуговують на увагу, оскільки вищеозначеним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.10.2011 року підтверджено право позивача на спадкове майно, а предметом даного позову не являється визнання за останньою права власності на нерухоме майно чи усунення перешкод у користування даним майном. Твердження третьої особи про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з тим, що оскільки майна, що належало померлій на даний час не існує та позивачем не надано доказів щодо набуття нею права власності на спадкове майно, а отже жодних майнових прав до неї не перейшло, та відносно того, що посилання позивача на незаконність рішення відповідача не ґрунтуються на законі, оскільки земельна ділянка на якій розташований будинок перебувала у комунальній власності та не була спірним об'єктом, а отже жодного арешту та заборони на неї накладено не було, спростовується наступним. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2003 року в ході розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] було накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS] На підставі вказаної ухвали 19 вересня 2003 року постановою державного виконавця виконано вищезазначену ухвалу, шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно. При цьому відповідно до рішення Генічеської міської ради від 05.11.2003 року за №190 таке винесено в період дії арешту майна без проекту відведення земельної ділянки та без перенесення в натуру меж цієї ділянки. Відповідно до рішення відповідача від 03.12.2004 року за №508 Про внесення змін до рішень попередніх сесій, [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 955 кв. м. по [ADDRESS]. В матеріалах справи також міститься Ухвала Генічеського районного суду Херсонської області від 19.09.2003 року, відповідно до якої в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним також було накладено арешт на домоволодіння по [ADDRESS], що в свою чергу забороняло вчинення будь яких дій по відчуженню нерухомого майна в тому числі й земельної ділянки, що надавалася для обслуговування цього майна. Крім того відповідно до рішення Генічеської міської ради №478 від 27.12.2007 року на підставі якого [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на спірне домоволодіння також державним виконавцем було накладено арешт на підставі ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 28.03.2007 року та відомості про вказаний арешт 03.04.2007 року було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. А отже дії відповідача при прийнятті даного рішення також були незаконними, оскільки вказане рішення прийнято на підставі даних про належність спірного домоволодіння лише [PERSON] без врахування арешту, накладеного в рамках цивільної справи про визнання недійсними правовстановлюючих документів на 14/25 частин домоволодіння. При цьому посилання [PERSON] на те, що земельна ділянка протягом тривалого часу розгляду справи перебувала у комунальній власності, а отже на неї не розповсюджувалися будь-які обмеження та заборони, також спростовуються вимогами ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України, якими визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а отже вказана ділянка є невід'ємною складовою житлового будинку на частку якого позивач як спадкоємець за заповітом має право. Таким чином, відповідні рішення сесії Генічеської міської ради Херсонської області суттєво обмежили право позивача на спадкування нерухомого майна. Отже, усе вищенаведене свідчить про те, що відповідачем було обмежено право позивача та не було надано суду доказів, які б свідчили про правомірність своїх дій. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, вимога позивача з приводу зупинення дії акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №244830, виданого на ім'я [PERSON] 13.02.2009 року не може бути задоволеною, оскільки даного способу захисту порушеного права не передбачено законодавством. Так вимогами ст.. 155 Земельного Кодекс України передбачено лише можливість визнання акту недійсним у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, а отже суд вважає, що в даній частині позов має бути залишено без задоволення. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що Генічеською міською радою Херсонської області, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано доводи позивача та не доведено правомірність своїх дій у спірних правовідносинах, а, отже, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial