Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.04.2007 року по 01.07.2011 року та надалі виплачувати у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений законодавством для дітей віком до 6 років. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2011 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації неправомірними та зобов'язано зробити перерахунок та виплату щомісячну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на підставі Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 13.01.2011 року по 23.01.13 року. Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що відсутні клопотання сторін про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений законодавством для дітей віком до 6 років. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»- правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, частиною 1 статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40-44. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України» Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми». Водночас частиною третьою статті 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (Закон № 2154-VI) було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не приймався. Крім того, за змістом пункту 17 цього Порядку право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб. Розміри і порядок виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не визначав. Аналогічні правовідносини склалися і у 2011 році, оскільки ані Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», ані іншими Законами, не встановлювалось на 2011 рік іншій, ніж у Законах №2811-ХII та №2240-III розмір допомоги, а дії Законів про державний бюджет діяли лише у відповідних роках. Оскільки спір щодо виплати допомоги охоплює період з 13 січня 2011 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то на відносини щодо виплати допомоги позивачу у зазначеному періоді поширюються норми спеціального закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Отже, судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано неналежну норму матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Що стосується вимоги позивача про перерахунок державної допомоги на майбутнє, тобто зобов'язання відповідача здійснювати виплату до досягнення дитиною трирічного віку, то колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 КАС України, суд захищає лише порушені права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Враховуючи, що спірні правовідносини існують в часі, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню по день постановлення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог, так як суд не наділений повноваженнями щодо вирішення на майбутнє спірних правовідносин. Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial