Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Сервіс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0002531502 від 07.11.2011 року. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2012р. в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Сервіс" відмовлено. На зазначену постанову суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Сервіс" подало апеляційну скаргу. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Сервіс" залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2012р. по справі № 2а-1983/12/2070 - без змін. За результатами розгляду касаційної скарги позивача, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2013р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Сервіс" задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи, протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 року замінено неналежного відповідача - Державну податкову інспекцію у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, на належного відповідача - Державну податкову інспекцію у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Згідно наданих до суду письмових заперечень пояснив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0002531502 від 07.11.2011 р. прийнято на законних підставах, а отже підстав для його скасування немає. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Бастіон-Сервіс" (код ЄДРПОУ 32236010) по взаємовідносинам з ФОП [PERSON] (код [NUMBER]) з питань правомірності формування податкового кредиту за період серпень 2010 р., жовтень 2010 р., листопад 2010 р., грудень 2010 р., за результатами якої складений акт перевірки №3090/15-210/32236010 від 27.10.2011 р. У вказаному акті перевірки містяться висновки про порушення підприємством позивача п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», зайво віднесено до складу податкового кредиту у серпні - грудні 2010 року 39933,32 грн., у тому числі за серпень 2010 року - 2333,33 грн., за жовтень 2010 року - 14033,33 грн., за листопад 2010 року - 11533,33 грн., за грудень 2010 року - 12 033,33 грн. За результатами перевірки, на підставі зазначених висновків, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №0002531502 від 07.11.2011 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 49916,25 грн., з яких: 39933,0 грн. - за основним платежем, та 9983,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 8). Позивач не погодився із наведеним податковим повідомленням - рішенням оскаржив його в адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження вказане рішення податкового органу залишено без змін. Перевіряючи вказані в акті перевірки висновки відповідача і винесений на їх підставі спірний правовий акт індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до наступних висновків. Суд зазначає, що перевірка позивача проводилася податковим органом за правилами та в порядку, визначеним Податковим кодексом України, оскаржуване рішення прийнято на підставі встановлених в акті перевірки №3090/15-210/32236010 від 27.10.2011 р. порушень. Виходячи з матеріалів справи та відомостей акту перевірки необхідно вказати на те, що в основу висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту покладено відомості з акту перевірки ФОП [PERSON] № 679/17-212/[NUMBER] від 19.07.2011 р. та вказані посилання на господарські відносини підприємства позивача та його контрагенту в рамках договорів № 01-10 від 01.10.2010 р. (а.с. 63-64), №02/10 від 03.10.2010 р. (а.с. 71), №03-08 від 03.08.2010 р. (а.с. 79). Судом встановлено, що згідно договору № 01-10 від 01.10.2010 р., укладеного між ТОВ "Бастіон-Сервіс" (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець), Виконавець зобов'язується надати пральні послуги в порядку та на умовах, визначених договором. За цим договором ТОВ "Бастіон-Сервіс" та ФОП [PERSON] були складені відповідні Акти приймання передачі виконаних робіт від 29.10.2010 р., від 30.11.2010 р. та від 30.12.2010 р. (а.с. 65-67). ФОП [PERSON] було виписано ТОВ "Бастіон-Сервіс" податкові накладні: № 291005 від 29.10.2010 р., № 301102 від 30.11.2010 р., № 311202 від 30.12.2010 р. (а.с. 68-70). За договором №02/10 від 03.10.2010 р. ФОП [PERSON] (Орендатор) передає ТОВ "Бастіон-Сервіс" (Суборендатор) в тимчасове користування автомобільний транспорт згідно переліку в Додатку № 1 (а.с. 71). Позивачем надано Акти приймання передачі виконаних робіт, а саме від 29.10.2010 р., від 30.11.2010 р. та від 30.12.2010 р. (а.с. 73-75). Крім того, при новому розгляді судом до матеріалів справи долучений акт приймання-передачі об'єкту суборенди відповідно до вказаного договору від 03.10.2010 р. та надано копію звіту про роботу автотранспорту за 2010 рік, у якому відображено використання ТОВ «БАСТІОН-СЕРВІС» чотирьох орендованих автомобілів. В матеріалах справи наявні виписані ФОП [PERSON] на адресу позивача податкові накладні: № 291004 від 29.10.2010 р., 301101 від 30.11.2010 р. ,№ 311201 від 30.12.2010 р. (а.с. 76-78). Крім того, 03.08.2010 р. між ФОП [PERSON] та ТОВ "Бастіон-Сервіс" укладено договір №03-08 купівлі-продажу партії товару (трикотажний спецодяг) (а.с.79). За вказаним договором ФОП [PERSON] (Продавець) зобов'язався передати ТОВ "Бастіон-Сервіс" (Покупець) партію товару на суму 14000,0 грн., в т.ч. ПДВ - 2333,33 грн., а Покупець зобов'язувався прийняти цей товар та оплатити його. Позивачем були надані видаткова накладна № 31083 від 30.09.2010 р., податкова накладна № 31083 від 31.08.2010 р. (а.с.80-81). Вказані податкові накладні відображені в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних. Надані послуги та оплата за товар по вказаним договорам оплачені ТОВ «БАСТІОН-СЕРВІС» на розрахунковий рахунок ФОН [PERSON], що підтверджується платіжними дорученнями №131 від 16.11.2010 р. у сумі 32000,0 грн., №179 від 15.12.2010 р. у сумі 17000,0 грн., №17 від 26.01.2011 року у сумі 20000,0 грн., №310 від 16.11.2010 р. у сумі 52200,0 грн., №178 від 15.12.2010 р. у сумі 52200,0 грн., №16 від 26.01.2011 року у сумі 52200,0 грн. та платіжним дорученням №251 від 15.09.2010 р. у сумі 14000,0 грн. Згідно п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду встановлюється виходячи з договірної вартості товарів, але не вище рівня звичайних цін, якщо договірна ціна на такі товари відрізняється більш ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари, та складається з сум податків нарахованих (сплачених) платником податків за ставкою, встановленою п. 6.1 ст.6 та ст. 8 цього Закону, на протязі такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в рамках господарської діяльності; придбанням (будівництвом) основних фондів, у тому разі при їх імпорті, з метою наступного використання в виробництві або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій в рамках господарської діяльності. Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджених податковими накладними або митними деклараціями. Підпункт 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачає, що дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що податкова накладна повинна містити, зокрема, порядковий номер і місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість. Відсутність цих реквізитів позбавляє покупця права на включення в податковий кредит видатків зі сплати податку на додану вартість на підставі такої накладної, оскільки вона не відповідає вимогам Закону. Відповідно до вимог п.п.7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов'язань, продавцем у двох екземплярах. Оригінал податкової накладної надається покупцеві, копія залишається в продавця товарів (робіт, послуг). Згідно пп. 7.2.6 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту. Позивачем були отримані як податкові накладні, а також здійснена оплата за в рамках укладених договорів по безготівковому рахунку, тобто всі необхідні умови для виникнення права на податковий кредит, були в наявності за перевіряє мий період. Податок на додану вартість, який включений до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться копії податкових накладних, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит за перевіряємий період, а відповідно вказаних норм законодавства податкова накладна і є підставою для формування податкового кредиту підприємства. Податковим органом в акті перевірки не ставиться під сумнів реальність та товарність вказаних вище господарських операцій, а лише є посилання на пояснення контрагента позивача. Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи містяться рішення судів, а саме: - постанова Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 р. по справі №820/5302/13-а (набрала законної сили), в якій підтверджені господарські взаємовідносини підприємства позивача з ФОП [PERSON] в рамках договорів №01/10 від 01.10.2010р. та № 02/10 від 03.10.2010 р. - ухвала Вищого адміністративного суду від 16.09.2013 р. по даній справі, в якій зазначено про безпідставність висновків податкового органу, які відображені в описовій частині акту перевірки, щодо діяльності контрагента позивача - ФОП [PERSON] Суд зазначає, що відповідачем по справі не надано жодного доказу в розумінні положень Розділу 2 Глави 6 КАС України в підтвердження того, що податкові накладні виписані не власноруч ФОП [PERSON] Посилання відповідача на письмові пояснення ФОП [PERSON] від 17.06.2011р. (а.с.116) та протокол допиту свідка (а.с.118), суд не приймає в якості належних доказів по справі, оскільки відповідачем не надано відомостей стосовно того, яким чином та в рамках яких дій, передбачених кримінальним або іншим законодавством, були відібрані вказані пояснення. Крім того, притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим. Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовною практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України. В даному випадку виконання угод між позивачем та його контрагентом підтверджується первинними документами які містяться в матеріалах справи, отже, суд робить висновок, що податковий кредит сформований в межах законодавства, яке діяло в перевіряє мий період. Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України, платник податку - будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному цим Кодексом. Виходячи з приписів Податкового кодексу України відповідальність за порушення вимог чинного законодавства несе саме платник податку. Таким чином, відповідач фактично застосував до позивача негативні наслідки, які є результатом дій (бездіяльності) інших юридичних осіб. Суд зазначає, що у ході розгляду справи відповідачем за правилами ч. 2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних документів. З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення. Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86). Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів на підтвердження викладених в акті перевірки висновків про порушення позивачем вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин. За таких умов, факти, вказані в акті перевірки №3090/15-210/32236010 від 27.10.2011 р. щодо порушення позивачем вимог законодавства, слід вважати недоведеними. Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення - рішення №0002531502 від 07.11.2011 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині. Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення №0002531502 від 07.11.2011 року, суд зазначає наступне. Вимоги про визнання недійсним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування податкового повідомлення - рішення передбачає, тим самим, визнання його недійсним. Отже щодо позовних вимог про визнання податкового повідомлення - рішення №0002531502 від 07.11.2011 року недійсним слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є похідною. Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, але аж ніяк про визнання недійсним рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial