Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

У у серпні 2011 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача неправомірною та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області здійснити перерахунок і виплату щомісячної доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 03 січня 2012 р. позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано останнього нарахувати і виплатити позивачу щомісячне підвищення до пенсії , передбачене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком для визначення якої підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, установлений у Законі про державний бюджет на відповідний місяць. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 197 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду - підлягає залишенню без змін з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач має статус особи потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інвалідом ІІ групи, при цьому захворювання пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, крім того, постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, є непрацюючим пенсіонером та отримує пенсію у відповідача та часткову доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону. У відповідності до статті 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам ІІ групи - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» містять пряму вказівку, що під час визначення розміру таких пенсій за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при нарахуванні позивачу доплати до пенсії слід керуватися саме ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік". На виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 року прийнято постанову №745, яка набула чинності 23 липня 2011 року. Тому, починаючи із зазначеної дати застосуванню підлягають положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Стаття 100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Враховуючи, що позивач звернулась з позовом 29 серпня 2011 року , колегія , що позовні вимоги підлягають задоволенню з 28 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року . В іншій частині позов залишено без розгляду, як такий, що поданий після збігу 6 місячного строку з дня, коли особа дізналася про порушення свої прав, свобод та інтересів. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що суд дійшов висновку про зобов"язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Вказані вимоги позивачем заявлено не було, в той же час, позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача неправомірною та зобов'язання останнього здійснити перерахунок і виплату щомісячної доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", судом фактично розглянуто не було, відтак, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Результат розгляду: partial