Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

06 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про скасування наказу від 30.08.2013 №63/К "Про звільнення [PERSON]", поновлення на посаді головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області та зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу включно по день поновлення на посаді, покладення на службову особу, винну у незаконному звільненні, обов'язку покрити шкоду заподіяну Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу, стягнення 5 000 гривень витрачених на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його звільнення відбувалось із значними порушеннями, що потягло за собою винесення неправомірних на його думку наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та звільнення з посади. Пояснював, що при визначенні виду дисциплінарної відповідальності шляхом застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу відповідачем не враховано позитивну характеристику позивача. 08 січня 2014 року позивачем надано суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області на його користь 5 000 гривень моральної шкоди. В ході судового розгляду справи позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви, просили суд їх задовольнити із підстав, викладених в позовній заяві та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на висновки службового розслідування відносно [PERSON] та встановлення систематичного невиконання ним своїх службових обов'язків. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] проходив службу на посаді головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області з 2012 року. Призначений на посаду головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 08.06.2012 № 69-к. На підставі наказу від 19.07.2013 року №53-/1/К "Про проведення службового розслідування" в період з 19.07.2013 року по 22.07.2013 року відповідачем відносно головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області [PERSON] проведено службове розслідування та встановлено факти порушення [PERSON] статті 5 Закону України "Про державну службу", та Правил внутрішнього трудового розпорядку, систематичне невиконання службових обов'язків, але позивач відмовився від ознайомлення з даним наказом, про що комісією відповідача 19.07.2013 року було складені акти про відмову [PERSON] підтвердити особистим підписом факт ознайомлення з наказом від 19.07.2013 року № 53/4/К "Про проведення службового розслідування", про відмову позивача ознайомитись з доповідною запискою та актом від 19.07.2013 року "Про ознайомлення [PERSON] про день і місце розгляду акту про службового розслідування" (а.с. 126-129 т.1). 22.07.2013 відповідачем було проведено службове розслідування порушення головним спеціалістом [PERSON] ст. 5 Закону України "Про державну службу", та Правил внутрішнього трудового розпорядку, про що було складено акт №1 про службове розслідування, який особа, відносно якої проводилося службове розслідування, підписати відмовилась, про що комісією зі службового розслідування 22.07.2013 року було складено акт про відмову [PERSON] надати письмові пояснення та поставити підпис про ознайомлення з актом службового розслідування (а.с. 130-131 т.1). 22.07.2013 до головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області [PERSON] застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани та того ж дня його ознайомлено із даним наказом, від підпису про ознайомлення якого останній відмовився, про що комісією із службового розслідування та в.о. начальника Інспекції складено акт від 22.07.2013 року (а.с. 132-133 т.1). 30.08.2013 працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області запропоновано позивачеві надати пояснення щодо фактів систематичних порушень функціональних обов'язків, відмови від виконання розпоряджень керівника інспекції, спрямованих на упередження корупційних порушень працівниками інспекції, про що неодноразово визначалось у протоколах виробних нарад та розпорядженнях по інспекції. [PERSON] від надання пояснень щодо висвітлених питань відмовився, про що правниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області складений відповідний акт від 30.08.2013 (а.с. 134 т.1). Наказом від 30.08.2013 №63/К [PERSON], головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області звільнено з посади на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків, покладених на нього трудовим колективом або правилом внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи застосування дисциплінарних стягнень раніше (а.с. 135-138 т.1). Підставою для прийняття вказаного наказу стали наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани №54/1/К від 22.07.2013, акти відмови від надання пояснень [PERSON], якими зафіксовані факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків. Із наказом від 30.08.2013 №63/К про звільнення з посади позивач не погодився та оскаржив його до суду. Надаючи оцінку оскажуваному наказу суд виходить із наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, звільнення [PERSON] із займаної посади наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 30.08.2013 №63/К здійснено з підстав, визначених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, а саме: за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків. Відповідно до вимог пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Спірні відносини, що є предметом спору, хоча й належать до сфери трудових відносин та регулюються законодавством про працю в Україні, але мають свої особливості, оскільки стосуються праці окремої категорії працівників -державних службовців. Статтею 10 Закону України "Про державну службу" визначено, що основними обов'язками державних службовців є, зокрема, безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників. Відповідно до статті 14 Закону України "Про державну службу", яка визначає особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців, дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. Дана стаття визначає, що до службовців застосовуються дисциплінарні стягнення, що передбачені вказаним Законом та чинним законодавством про працю України, зокрема статтею 147 КЗпП України передбачене таке дисциплінарне стягнення, як догана. Законодавчо-визначеним підґрунтям для звільнення [PERSON] з підстав, визначених пунктом 3 статті 40 КЗпП України слугували дисциплінарне стягнення - догана, що була накладена на позивача наказом відповідача №54/1/К від 22.07.2013, акт від 30.08.2013 відмови від надання пояснення [PERSON] щодо систематичного невиконання ним своїх функціональних обов'язків, передбачених посадовою інструкцією. У відповідності до Посадової інструкції головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області (а.с. 106-110 т.1) основними завданнями є: підготовка, забезпечення та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання корупції; надання методичної та консультаційної допомоги з питань дотримання антикорупційного законодавства; участь у проведенні заходів державного ринкового нагляду та контролю у сфері захисту прав споживачів при здійсненні заходів щодо запобігання та виявлення корупції; проведення організаційної та роз'яснювальної роботи щодо запобігання, виявлення та протидії корупції. Згідно вищевказаного наказу [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за проступки, пов'язані з неналежним виконанням службових обов'язків. Із матеріалів справи та пояснень представника відповідача, судом встановлено неодноразове ухиляння позивача від виконання ним своїх функціональних обов'язків, затверджених посадовою інструкцією (а.с. 140-196 т.1, а.с. 6-81 т.2), що підтверджується, зокрема: - протоколами нарад з працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області; - розпорядженнями Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, які визначають доручення керівника до виконання та які проігноровано [PERSON]; - витягами з журналів внутрішньої кореспонденції, вихідної і вхідної кореспонденції що підтверджує отримання [PERSON] до виконання документів і завдань Держспоживінспекції України, Полтавської обласної державної адміністрації, звернення народних депутатів, органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, споживачів, з яких вбачається особистий підпис позивача про отримання ним до виконання документів за резолюцією керівника з визначенням терміну виконання, але відсутністю підпису та дати виконання [PERSON], що свідчить про відсутність самої відповіді на звернення, виконання завдання; - скаргами споживачів до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області та до Держспоживінспекції України на порушення їх прав, доручені на розгляд [PERSON] та в деяких випадках повернуті на новий розгляду у зв'язку з непрофесійним розглядом; - скаргами споживачів безпосередньо на професійні дії [PERSON] та інше. Так, відповідно до протоколу наради з працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області №8 від 29.04.2013 (а.с. 149-152 т. 1) відповідачем акцентовано увагу, зокрема, "...головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції [PERSON] на персональну відповідальність за допущення порушень та ігнорування вимог чинного законодавства, вимог, викладених у Наказі Держспоживінспекції України від 23.04.2013 № 55. З метою усунення недоліків, визначених у поданні Генеральної прокуратури України від 08.04.2013 року №07/1/1-178 вих-13 про усунення порушень Законів України "Про безпечність та якість харчових продуктів", "Про захист прав споживачів" та інших нормативно-правових актів, в.о. начальника Інспекції Конотоп Н.М. акцентовано особливу увагу на посилення контролю за роботою відділу ринкового нагляду, в якому відсутній керівник підрозділу. У зв'язку з відсутністю начальника ринкового відділу, до прийняття працівника на вакантну посаду, роботу відділу ринкового нагляду, доручено взяти під особистий контроль головному спеціалісту із запобігання корупції Інспекції [PERSON] та завідуючому юридичним сектором Якимчук Л.В., яким доручено заслухати у термін до 1 червня 2013 року звіт працівників відділу ринкового нагляду про результати роботи, проблемні питання щодо організації роботи відділу, фактичний стан по застосуванню штрафних санкцій до порушників, перевірити дотримання порядку застосування штрафних санкцій, своєчасність передачі справ до суду. Зобов'язано [PERSON] вжити всіх необхідних заходів щодо недопущення зловживань з боку фахівців Інспекції, унеможливленім порушень при оформленні та обліку проведених перевірок, забезпечення своєчасності і повноти вжитих заходів по виявлених порушеннях. Всі матеріали по штрафним санкціям повинні бути підготовлені за два дні до проведення адмінкомісії з підписами відповідальних осіб та юридичного сектору. Кожен фахівець несе персональну відповідальність за виконання наказу Держспоживінспекції України №56. Всі працівники інспекції зобов'язані дотримуватись вимог Законів України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо осіб-підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності" при здійсненні заходів державного нагляду, формуванні квартальних планів перевірок, а також при оформленні документів на отримання згоди Держспоживінспекції України на проведення позапланових заходів". З метою недопущення корупційних дій з боку працівників інспекції контроль і безпосередню відповідальність за виконанням даного напрямку покладено на головного спеціаліста із запобігання корупції [PERSON] ..." Згідно протоколу наради з працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області №9 від 08.05.2013 (а.с. 154-158) відповідачем попереджено, зокрема позивача "...про неухильне дотримання вимог чинного законодавства, а саме: Закону України "Про держвну службу", Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Визначено, що причинами вказаних порушень є недостатній рівень кваліфікації працівників, відсутність необхідного контролю з боку юридичного сектору, головного спеціаліста із запобігання корупції [PERSON] Головному спеціалісту із запобігання корупції Інспекції зроблено зауваження про недостатній рівень виконання своїх функціональних обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, відсутність необхідної ефективності у запобіганні і протидії корупції, невміння реалізувати плани діяльності свого функціонального напрямку, відсутність конкретного плану роботи у визначеному напрямку по протидії корупції, не проведення системного аналізу своєї діяльності з метою визначення досягнень і заходів, спрямованих на усунення недоліків у цій роботі, небажання або нездатність визначати термін, порядок і послідовність виконання робіт у визначеному підрозділі. Визначено, що за вказаний період - з початку року, [PERSON] не вжиті необхідні заходи щодо упередження порушень чинного законодавства згідно функціональних обов'язків, визначених у його посадовій Інструкції. Ним не проводились семінари, наради з працівниками колективу по вивченню і вдосконаленню у своїй роботі основних вимог законодавства "Про державну службу", "Про засади запобігання і протидії корупції", більшість матеріалів не направлялись для інформування прокуратури та правоохоронних органів, не вжито заходів по організації проведення семінару із залученням представника прокуратури щодо порядку застосування адміністративних та економічних санкцій, порядку оформлення судових справ відділом ринкового нагляду, що привело до багато чисельних порушень з боку фахівців Інспекції, на які акцентовано увагу прокуратури. Визначено пасивність поведінки [PERSON] у виконанні поставлених керівництвом завдань та своїх посадових обов'язків безпосередньо. На нараді розглянуто питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб та попереджено головного спеціаліста із запобігання корупції [PERSON] про посилення контролю у визначеному прокуратурою напрямку та покращення ефективності виконання своїх посадових обов'язків. Чітко визначено головному спеціалісту із запобігання корупції [PERSON] представити не пізніше 20 травня 2013 року низку заходів, спрямованих на упередження, протидію та запобіганню корупції серед працівників Інспекції, а саме: графік проведення семінарів, нарад з надання методичної та консультаційної допомоги з питань дотримання антикорупційного законодавства, проведення організаційної та роз'яснювальної роботи щодо запобігання та виявлення корупції, наданню допомоги у заповненні декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, забезпечення підготовки проектів рішень та пропозицій на виконання доручень керівника Інспекції, Держспоживінспекції України, Полтавської облдержадміністрації, на виконання законодавства України..." Як вбачається з матеріалів справи, а саме: акту від 19.07.2013 про протиправні дії на робочому місці у державній установі та акту від 22.07.2013 №1 "Про службове розслідування порушення головним спеціалістом із запобігання корупції Інспекції [PERSON]" в ході проведення перевірки встановлено факти порушення [PERSON] статті 5 Закону України "Про державну службу", що виразилось у недотриманні норм етики і поведінки державного службовця при службовому спілкуванні із співробітниками Інспекції, порушенні Правил внутрішнього трудового розпорядку та порушено клопотання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Того ж дня його [PERSON] був ознайомлений із актом "Про службове розслідування" та наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, від підпису про ознайомлення з якими та надання письмових пояснень останній відмовився, про що комісією із службового розслідування та в.о. начальника Інспекції складено акти від 22.07.2013 року (а.с. 131-133 т.1). За передбаченими пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2013 [PERSON], звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, в якому просив суд скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 22.07.2013 року №54/1/К про застосування дисциплінарного стягнення. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 по справі № 816/5702/13-а позовну заяву [PERSON] до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про скасування наказу залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 - без змін., а тому на день його звільнення з посади, а саме 30.08.2013 наказ від 22.07.2013 року №54/1/К про застосування дисциплінарного стягнення не втратив юридичної сили та не був знятий достроково і з дня накладення якого минуло не більше одного року. За таких обставин суд вважає, що дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області в притягнення до відповідальності є законними. Крім того, підставою звільнення [PERSON] з посади послугували факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків, зафіксовані в акті Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 30.08.2013 щодо відмови [PERSON] надати письмові пояснення щодо систематичного невиконання ним своїх функціональних обов'язків, передбачених Посадовою Інструкцією (а.с. 134), а саме: відмовою виконувати розпорядження керівника Інспекції, спрямованих на упередження скоєння корупційних порушень працівниками Інспекції, що неодноразово засвідчено у протоколах втробничих нарад, розпорядженням Інспекції та проявилося наслідками бездіяльності [PERSON] у не запобіганні корупції і пред'явленням двом працівникам відділу ринкового нагляду обвинувачень у корупційних зловживаннях. 30.08.2013 Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Полтавській області видано наказ №63/к про звільнення [PERSON] з посади головного спеціаліста із запобігання корупції Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків з урахуванням раніше застосованих дисциплінарних стягнень. В ході судового розгляду справи представник позивача вказував на те, що з наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 30.08.2013 про звільнення з посади головного спеціаліста із запобігання корупції позивач не ознайомлений. Однак, актом про ознайомлення [PERSON] з наказом від 30.08.2013 №63/к встановлено, що [PERSON] у присутності працівників інспекції відмовився від надання письмових пояснень та від підпису про ознайомлення з даним наказом. Таким чином, повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що звільнення [PERSON] із займаної посади наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 30.08.2013 №63/к здійснено з підстав, визначених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, а саме, за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків, відповідно до вимог чинного законодавства. Приймаючи до уваги, що незаконність рішень відповідача відносно позивача судом не встановлено, то підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про покладення на службову особу, винну в його незаконному звільнені обов'язку покрити шкоду, заподіяну відповідачу, оскільки в ході судового розгляду справи позивачем невизначена конкретна службова особа, яка, на його думку, спричинила шкоду Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, а відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, передбачених статтею 72 цього Кодексу. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін. Частиною 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд України в постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн позивач посилався на те, що незаконне звільнення з посади призвело до душевних хвилювань та емоційних страждань, оскільки він не може влаштуватися на роботу, а тим більше на державну службу та отримувати належну йому оплату праці. Разом з тим, ні при подачі позову, ні в ході судового розгляду справи, на підтвердження наведеного позивачем не було надано жодних доказів того, що він переніс душевні хвилювання чи емоційно страждав у зв'язку із його звільненням. Що стосується позовних вимог про стягнення 5 000 гривень витрачених на правову допомогу, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Згідно частин 1, 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо). З 2012 року граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу визначається Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до даного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається зі змісту пункту 1.1 договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 04.09.2013, укладеного позивачем із [PERSON], гонорар адвоката становить 5 000 грн. В той же час, позивачем не надано доказів сплати адвокату [PERSON] коштів у розмірі 5 000,00 грн., відомостей (акти виконаних робіт та інш.), які б свідчили про витрачений адвокатом час на консультації, складання позовної заяви, участь у судових засіданнях, не зазначено калькуляцію вартості послуг, що унеможливлює визначення дійсної вартості послуг, оцінених заявником у 5 000,00 грн., що перешкоджає суду визначити розмір компенсації, яка б підлягала відшкодуванню позивачу як понесені витрати на правову допомогу. Таким чином, заявником не надано суду доказів, які б підтверджували понесення зазначених витрат, у зв'язку із чим витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied