Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

У листопаді 2011 року позивач ДП «Ковалівський спиртовий завод» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Бучацької МДПІ Тернопільської області (на даний час Бучацька ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області), в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати податкові повідомлення-рішення Бучацької МДПІ : № 188/0000152301 від 27.10.2011 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 227112 грн. за червень 2011 року; № 189/0000132301 від 27.10.2011 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 50861 грн. за липень 2011 року; № 100/0000122301 від 27.10.2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3100 грн. за липень 2011 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції 1550 грн., а також просив стягнути з державного бюджету на користь позивача бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 3100 грн.. В обґрунтування позовних вимог покликався позивач на те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені на підставі необ'єктивних висновків проведеної відповідачем позапланової виїзної документальної перевірки, результати якої оформлені Актом № 539/23/00375059 від 19.10.2011 року. Вказував позивач, що протягом перевіреного періоду не вчиняв порушень податкового законодавства. Розміри від'ємного значення з ПДВ за червень і липень 2011 року та розмір бюджетного відшкодування за липень 2011 року ним визначені правомірно та обґрунтовано, за результатами господарської діяльності щодо придбання в ці періоди товарів та послуг від різних суб'єктів підприємницької діяльності. Придбання позивачем товарів і послуг та їх використання в межах господарської діяльності позивача підтверджується первинними документами та податковими накладними. Відповідач Бучацька МДПІ позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав відповідач, що за останні 12 календарних місяців позивач не виробив жодного декалітра спирту, а отже не здійснював господарської діяльності. Тому, придбані позивачем за перевірений період товари і послуги не використовувались в межах господарської діяльності позивача, а суми ПДВ за такими договірними відносинами безпідставно включено позивачем у розміри від'ємного значення та податкового кредиту з ПДВ за червень і липень 2011 року. Третя особа ГУ ДКУ у Тернопільській області у поданих поясненнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки орган ДКУ не отримував від органів ДПС висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на користь позивача. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року в задоволенні позову відмовлено. З цією постановою суду не погодився позивач ДП «Ковалівський спиртовий завод» та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята за результатами неповного і необ'єктивного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводів позивача про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення від 27.10.2011 р. є незаконним і винесені на підставі необ'єктивних висновків акту податкової перевірки № 539/23/00375059 від 19.10.2011 року. Вказує апелянт, що протягом перевіреного періоду підприємством не вчинено порушень податкового законодавства. Розміри від'ємного значення з ПДВ за червень і липень 2011 року та розмір бюджетного відшкодування за липень 2011 року визначені правомірно та обґрунтовано, за результатами господарської діяльності щодо придбання в ці періоди товарів та послуг від різних суб'єктів підприємницької діяльності. Придбання позивачем товарів і послуг та їх використання в межах господарської діяльності позивача підтверджується первинними документами та податковими накладними. Невиготовлення підприємством спирту протягом вказаного періоду не є свідченням припинення господарської діяльності позивача. За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 06.12.2011 р. та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити. Відповідач Бучацька МДПІ подала заперечення на апеляційну скаргу, в кому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін. Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились на апеляційний розгляд справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період із 13.10.2011 року по 19.10.2011 року відповідачем Бучацькою МДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача ДП «Ковалівський спиртовий завод» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2011 року та дотримання результатів фінансово-господарської діяльності, правових вимог господарського та цивільного права, вимог іншого законодавства при здійсненні господарської діяльності та господарських відносин в результаті діяльності за період з 01.07.2010 р. по 31.07.2011 р.. Результати перевірки оформлені Актом № 539/23/00375059 від 19.10.2011 року, згідно висновків якого позивачем порушено : вимоги статей 3, 19, 42 ГК України, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.180.1 ст.180 ПК України, п.2.1, п.2.2 ст.2 Статуту, що проявилось у здійсненні фінансово-господарських операцій, які не призвели до досягнення економічного ефекту у вигляді прибутку, у зв'язку з чим відбулися не у рамках господарської діяльності платника податку; вимоги п.44.1 ст.44, п.180.1 ст.180, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за червень 2011 року на суму 259384 грн.; вимоги п.44.1 ст.44, п.180.1 ст.180., п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2011 року на суму 51240 грн.; вимоги п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування за липень 2011 року на суму 3100 грн. (а.с. 8-19, 80-91). На підставі цього Акту перевірки від 19.10.2011 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 27.10.2011 року : № 188/0000152301, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 227112 грн. за червень 2011 року; № 189/0000132301, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 50861 грн. за липень 2011 року; № 100/0000122301, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3100 грн. за липень 2011 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції 1550 грн. (а.с. 5-7, 77-79). Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості тверджень ДПІ про завищення позивачем розміру від'ємного значення з ПДВ за червень і липень 2011 року внаслідок завищення податкового кредиту за ці періоди, завищення бюджетного відшкодування за липень 2011 року, щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства та щодо правомірності винесених податкових повідомлень-рішень від 27.10.2011 року, з врахуванням наступного. Пунктом 14.1.181 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України. Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що право на податковий кредит у платників ПДВ пов'язано із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам. Із змісту Акту податкової перевірки від 19.10.2011 року та матеріалів адміністративної справи видно, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивач протягом останніх 12 календарних місяців не виробив жодного декалітра спирту, а отже не здійснював господарської діяльності. Тому, на думку ДПІ, придбані позивачем за перевірений період товари і послуги не використовувались в межах господарської діяльності позивача, а суми ПДВ за такими договірними відносинами безпідставно включено позивачем у розміри від'ємного значення та податкового кредиту з ПДВ за червень і липень 2011 року. З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що реальність укладення і фактичне існування господарських взаємовідносин між позивачем та іншими суб'єктами підприємницької діяльності, що вплинули на визначення позивачем податкового кредиту за червень і липень 2011 року, підтверджуються наявними у справі та додатково наданими позивачем первинними документами і визнається відповідачем Бучацькою МДПІ. Відносно податкового повідомлення-рішення № 188/0000152301 про зменшення суми від'ємного значення ПДВ за червень 2011 року, слід врахувати, що в червні 2011 року позивачем отримано товарів та послуг від суб'єктів підприємницької діяльності на загальну суму 1556306 грн. (ПДВ становить 259384 грн.). На дані товари та послуги позивачем отримано всі необхідні документи, в тому числі податкові накладні. Згідно декларації за червень 2011 року різниця між зобов'язаннями та податковим кредитом має від'ємне значення ПДВ 227112 грн., оскільки зобов'язання підприємства за червень 2011 року склали 32272 грн.. Відносно податкового повідомлення-рішення № 189/0000132301 про зменшення суми від'ємного значення ПДВ за липень 2011 року, слід врахувати, що в липні 2011 року позивачем отримано товарів та послуг від суб'єктів підприємницької діяльності на загальну суму 625463 грн. (ПДВ становить 104244 грн.). В липні 2011 року відбулося коригування податкового кредиту, обсягом придбання (без ПДВ) на суму 265020 грн., з якої ПДВ становить 53004 грн., у зв'язку з коригуванням кількості та коригуванням ціни за природній газ, який одержаний від ТзОВ «ГазПромСервіс». Тому, загальна сума податкового кредиту позивача за липень 2011 року становить 51240 грн.. На дані товари та послуги позивачем отримано всі необхідні документи, в тому числі податкові накладні. Згідно декларації за липень 2011 року різниця між зобов'язаннями та податковим кредитом має від'ємне значення ПДВ в сумі 50861 грн., оскільки зобов'язання підприємства за липень 2011 р. склали 379 грн.. Відносно податкового повідомлення-рішення № 100/0000122301 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 3100 грн. за липень 2011 року, слід врахувати, що позивачем у червні 2011 року отримано товари та послуги від суб'єктів підприємницької діяльності на загальну суму 1556306 грн. (ПДВ становить 259384 грн.), що відображено в податковій декларації з ПДВ за червень 2011 року. На дані товари та послуги позивачем отримано всі необхідні документи, в тому числі податкові накладні. Податок на додану вартість фактично сплачено в ціні товару (послуги) на користь постачальників товарів та послуг в попередньому податковому періоді. Позивачем визначено обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців у розмірі 3106 грн., а тому позивачем правомірно заявлено до бюджетного відшкодування 3100 грн.. Суд апеляційної інчстанції також враховує, що видами діяльності позивача за КВЕД у розглядуваному періоді були : «дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв», «виробництво безалкогольних напоїв, виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки», «діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту», виробництво етилового спиру із зброджуваних продуктів». Статутом підприємства передбачено також інші напрямки діяльності. Відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження органу ДПІ про те, що невироблення позивачем протягом останніх 12 місяців спирту етилового свідчить про припинення ним господарської діяльності. При цьому, суд зазначає, що господарська діяльність полягає не тільки у факті виробництва товарів (надання послуг), а й в сукупності інших дій суб'єкта господарювання щодо забезпечення можливості подальшої господарської діяльності з метою одержання прибутку в наступних періодах. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо безпідставності тверджень відповідача про завищення позивачем у червні і липні 2011 року податкового кредиту ПДВ, щодо обґрунтованості позовних вимог про скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень від 27.10.2011 року № 188/0000152301, № 189/0000132301 і № 100/0000122301. Однак, суд апеляційної інстанції вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення з державного бюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 3100 грн.. З цього приводу суд враховує, що згідно ст. 45 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Відповідно до ст. 200.7 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (ст. 200.12 ПК України). Відшкодування ПДВ здійснюється органами Державного казначейства на підставі висновків згідно з реєстрами суб'єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість, які надаються як регіональними податковими органами, так і Державною податковою адміністрацією України. Таким чином, з врахуванням того, що ГУ ДКУ у Тернопільській області не отримував висновку та заяви про здійснення бюджетного відшкодування позивачу ПДВ у розмірі 3100 грн. за липень 2011 року та не вчиняв дій (рішень) щодо відмови у такому відшкодуванні, тому відсутні підстави для примусового стягнення вказаної суми у судовому порядку. Крім цього, ГУ ДКУ у Тернопільській області не являється відповідачем у даній адміністративній справі, а тому не може бути зобов'язано до вчинення дій за позовною вимогою про стягнення з державного бюджету на користь позивача визначеної суми ПДВ як бюджетного відшкодування. З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що постанову суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted