Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати наказ № 779-к від 19.08.2013 року Львівської митниці Державної митної служби України (далі - Львівська митниця ДМС); поновити його на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2013 року по день поновлення на роботі. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2013 року у справі № 813/7117/13-а позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДМС від 19.08.2013 року за № 779-к «Про звільнення [PERSON]». Поновлено [PERSON] на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів з 19.08.2013 року. Стягнено з Львівської митниці Міндоходів на користь позивача 7973,82 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постанову в частині поновлення на посаді [PERSON] та стягнення на його користь середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1800,48 грн. звернено до негайного виконання. У поданій апеляційній скарзі відповідач Львівська митниця Міндоходів просить зазначену постанову скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» Львівську митницю реорганізовано шляхом приєднання до Львівської митниці Міндоходів. Львівську митницю Міндоходів визначено правонаступником Львівської митниці ДМС. На переконання апелянта, судом не взято до те, що при реорганізації Львівської митниці ДМС у Львівську митницю Міндоходів відбулося скорочення штатної чисельності працівників, що є однією з умов, за яких може мати місце звільнення працівників на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом не було враховано, що станом на 17.06.2013 року у Львівській митниці Міндоходів були вакантними 27 посад, однак ще не було запропоновано посад 38 працівникам. Крім того, за результатами перевірки професійних знань та визначення рівня кваліфікації посадових осіб Львівської митниці ДМС, передбаченої наказом Львівської митниці ДМС № 66 від 03.07.2013 року, позивач показав незадовільний результат. Крім того, суд неправильно застосував норми права, постановивши поновити [PERSON] у Львівській митниці Міндоходів, оскільки Львівська митниця ДМС була ліквідована, а тому поновити [PERSON] у Львівській митниці Міндоходів неможливо. Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що роботодавцем не було дотримано вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України в частині надання пропозиції працівнику іншої роботи і можливості залишення позивача на роботі та дотримання вимог законодавства про працю в частині порядку звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. При цьому наявність вакантних посад станом на 17.06.2013 року підтверджується службовою запискою від 21.10.2013 року за №4/40-210-ЕП. Судом не взято до уваги посилання відповідача на низьку кваліфікацією позивача, оскільки, відповідно до результатів проходження тестування від 30.07.2013 року рівень його кваліфікації визначався після попередження про наступне вивільнення, а під час проведення процедур визначення рівня кваліфікації працівники були поставлені не у рівні умови. За таких обставин, суд вважає, що при звільнення [PERSON] не було дотримано порядку його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а отже наказ від 19.08.2013 року за № 779-к не може вважатись законним. Оскільки посадова інструкція старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДМС та посадова інструкція старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів свідчать про тотожність повноважень за згаданими посадами, то позивач підлягає поновленню на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів, де збереглось попереднє місце роботи [PERSON] При цьому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.08.2013 року, а постанову в частині поновлення на посаді [PERSON] та стягнення на його користь середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1800,48 грн. слід звернути до негайного виконання. Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, апеляційний суд виходить із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, наказом голови комісії з проведення реорганізації Львівської митниці ДМС від 19.08.2013 року № 779-к [PERSON] було звільнено з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДМС відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із реорганізацією та скороченням чисельності працівників на виконання наказу Міндоходів від 26.04.2013 року № 80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндохдів» та штатного розпису Львівської митниці Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року та введеного в дію наказом Львівської митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1 «Про введення в дію тимчасової організаційної структури та тимчасового штатного розпису Львівської митниці Міндоходів на 2013 рік». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За правилами ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Положеннями ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, продовжується у наведеній нормі, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до наявного у матеріалах справи попередження [PERSON] про наступне вивільнення був повідомлений 12.06.2013 року, однак всупереч вимогам ч.3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу не було надано пропозиції щодо іншої роботи та запропоновано самостійно звернутись до центру зайнятості або працевлаштуватись. При цьому представником відповідача не заперечується те, що станом на 17.06.2013 року у відповідача були наявні вакантні посади. Одночасно суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача на низьку кваліфікацію позивача, оскільки рівень кваліфікації [PERSON] за результатами проходження тестування було визначено 30.07.2013 року, тобто вже після попередження про наступне вивільнення без пропозиції іншої роботи. На підставі наведеного слід вважати вірним висновок суду першої інстанції порушення головою комісії з проведення реорганізації Львівської митниці ДМС порядку звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а отже про протиправність оспорюваного наказу від 19.08.2013 року за №779-к. Одночасно, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порівняльний аналіз посадової інструкції старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДМС та посадової інструкції старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів свідчить про тотожність повноважень відповідних посадових осіб, а отже про необхідність поновлення [PERSON] на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів. Разом із тим, правильно вирішивши даний публічно-правовий спір по суті, суд першої інстанції, поновляючи позивача на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів з 19.08.2013 року, не звернув увагу на те, що його було звільнено із займаної посади наказом за №779-к від 19.08.2013 року, день звільнення вважається робочим днем, а сам позивач у своїй позовній заяві просив поновити його на роботі з 20.08.2013 року. З огляду на викладене у цій частині постанову суду першої інстанції слід змінити, привівши її зміст до фактичних обставин справи. Одночасно слід змінити оскаржувану постанову і у частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його розмір на 85,74 грн. (середньоденну заробітну плату відповідно до довідки відповідача від 04.10.2013 року №5/13-209) Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь [PERSON] становить 7973,82 грн. - 85,74 грн. = 7888,08 грн. З огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, змінивши оскаржувану постанову суду першої інстанції щодо дати поновлення позивача [PERSON] на роботі.

Результат розгляду: partial