Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

Фізична особа-підприємць (далі ФОП) [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ у Приморському районі м. Одеси) про скасування податкового повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 30.05.2013 року по 18.06.2013 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки було складено акт №3619/17-1/2510808893/48 від 26.06.2013 року, у висновках якого зазначено, що позивач в порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року здійснював розрахункові операції у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток без проведення через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО), на загальну суму 10 147,12 грн. На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року про застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42 434,08 грн. Позивач, не оспорюючи факту вчинення ним вищезазначеного порушення, стверджує, що сума штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього вказаним податковим повідомленням-рішенням, розрахована податковим органом необґрунтовано як за повторні вчинення порушення законодавства про застосування РРО. На його думку, не проведення ним через РРО розрахункових операцій у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року є єдиним триваючим порушенням, а тому штрафні (фінансові) санкції повинні були бути застосовані відповідачем як за одне вчинене вперше порушення та в іншому розмірі. Крім того позивач зазначає, що штрафні (фінансові) санкції застосовано податковим органом в порушення приписів ст. 250 Господарського кодексу України після сплину року з дня вчинення порушення позивачем. З цих підстав позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0004121710 від 05.08.2013 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов (а.с. 80), наполягав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року є законним та обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначив, що встановлені податковим органом в ході проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у вигляді не проведення через РРО розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року на загальну суму 10 147,12 грн., є окремими самостійними порушеннями, оскільки кожна розрахункова операція проводилась позивачем окремо та в різні календарні дати. Судом під час офіційного з'ясування обставин у справі встановлено наступне: ФОП [PERSON] зареєстрований 04.12.2002 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Підприємець знаходиться на обліку платників податків у ДПІ у Приморському районі м. Одеси. В період з 30.05.2013 року по 18.06.2013 року відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 2-й квартал 2013 року, на підставі наказів ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 1295 від 08.05.2013 року, №1616 від 10.06.2013 року та направлень від 23.05.2013 року № 001458/1389, № 001459/1388 (а.с. 81-84) співробітниками ДПІ у Приморському районі м. Одеси Сорочан Т.М. та Строєвою А.С. проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки було складено акт № 3619/17-1/2510808893/48 від 26.06.2013 року, в якому зазначено, зокрема, що позивачем в порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року проводились розрахункові операції у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток без проведення через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО), на загальну суму 10 147,12 грн., а саме: за 22.03.2012 року проведено розрахункових операцій на суму 294,00 грн.; за 23.03.2012 року - на суму 1 708,13 грн.; за 29.03.2012 року - на суму 106,63 грн.; за 04.07.2012 року - на суму 822,21 грн.; за 04.09.2012 року - на суму 1 041,74 грн.; за 05.09.2012 року - на суму 1 035,85 грн.; за 10.09.2012 року - на суму 323,40 грн.; за 19.09.2012 року - на суму 656,73 грн.; за 24.09.2012 року - на суму 322,42 грн.; за 03.10.2012 року - на суму 1 045,65 грн.; за 24.10.2012 року - на суму 495,32 грн.; за 31.10.2012 року - на суму 716,37 грн.; за 07.11.2012 року - на суму 156,80 грн.; за 05.12.2012 року - на суму 180,71 грн.; за 06.12.2012 року - на суму 162,19 грн.; за 19.12.2012 року - на суму 478,24 грн.; за 25.12.2012 року - на суму 468,44 грн.; за 28.12.2012 року - на суму 132,29 грн. (а.с. 10-33). В якості додатку до акту перевірки було складено розрахунок фінансових санкцій за порушення законодавства про РРО, відповідно до якого за проведення розрахункових операцій 22.03.2012 року - як за порушення, вчинене вперше, застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн.; за порушення 23.03.2012 року, як вчинене вдруге - 1 708,13 грн. (100 % вартості проданих з порушенням товарів); за проведення розрахункових операцій в період з 29.03.2013 року по 28.12.2012 року, як за кожне наступне порушення - 40 724,95 грн. (500 % вартості проданих з порушенням товарів) (а.с. 8). Не погодившись із висновками зазначеного акту перевірки, ФОП [PERSON] було подано до ДПІ у Приморському районі м. Одеси заперечення на акт перевірки (а.с. 34-41). За результатами розгляду заперечень позивача ДПІ у Приморському районі м. Одеси складено відповідь № 2320/Б/15-53-17-1 від 31.07.2013 року, якою висновки акту перевірки №3619/17-1/2510808893/48 від 26.06.2013 року залишено без змін (а.с. 39-41). На підставі висновків зазначеного акту перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року про застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42 434,08 грн. (а.с. 7). Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням ФОП [PERSON] оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів в Одеській області (а.с. 42-44). За результатами розгляду скарги позивача, Головним управлінням Міндоходів в Одеській області прийнято рішення № 372/Б/15-32-10-02-08 від 14.10.2013 року про результати розгляду первинної скарги, яким податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року було залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с. 45-51). ФОП [PERSON] було подано повторну скаргу до Міністерства доходів і зборів України (а.с. 52-60), за результатами розгляду яких Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення № 6816/Б/99-99-10-01-02-15 від 26.12.2013 року про результати розгляду повторної скарги, якою податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с. 61-65). Не погодившись із вказаними рішеннями податкових органів, позивач звернувся до суду. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг усіма суб'єктами господарювання, їх господарськими одиницями та представниками (уповноваженими особами) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, регулюються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі Закон України №265/95-ВР). Пунктом 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування. Згідно п. 14.7 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ торгівці, які здійснюють підприємницьку діяльність у сфері продажу товарів, громадського харчування та послуг та які відповідно до Закону України №265/95-ВР повинні використовувати реєстратори розрахункових операцій, зобов'язані забезпечити можливість здійснення держателями спеціальних платіжних засобів розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням цих спеціальних платіжних засобів (як мінімум трьох міжнародних та/або внутрішньодержавних платіжних систем). Статтею 2 Закону України №265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та місту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що стверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій. Згідно Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їхнім використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, платіжний термінал - електронний пристрій, призначений для здійснення платіжних операцій, отримання довідкової інформації і друкування документа за операцією із застосуванням спеціального платіжного засобу. Надрукований на платіжному терміналі сліп - паперовий документ, який підтверджує здійснення операції з використанням платіжної картки і містить набір даних щодо цієї операції та реквізити платіжної картки. Тобто сліп, надрукований на платіжному терміналі, не є розрахунковим документом у розумінні Закону України № 265/95-ВР. У разі застосування при проведенні розрахунків з використанням платіжної картки платіжного терміналу, з'єднаного або поєднаного з РРО, повинен додатково роздруковуватись касовий чек. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону України № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг); за кожне наступне вчинене порушення - у п'ятикратному розмірі вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг). Отже, в контексті наведеної норми Закону України № 265/95-ВР для кваліфікації вчинення правопорушення суб'єктом господарювання як правопорушення, що вчинено вдруге та кожне наступне, необхідним є встановлення контролюючим органом одних і тих самих фактів протягом календарного року в ході окремо визначених перевірок відповідного суб'єкта господарювання. Як вбачається з акту перевірки № 3619/17-1/2510808893/48 від 26.06.2013 року та було встановлено судом під час судового розгляду справи, в ході проведення спірної перевірки ФОП [PERSON] податковим органом було встановлено факт здійснення позивачем розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток без проведення через РРО у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року на загальну суму 10 147,12 грн. На думку, суду не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодо проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, суб'єкт господарювання вчиняє одне продовжуване порушення. Враховуючи, що згідно із ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, платника податків можливо притягнути до відповідальності лише один раз. Така думка суду узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 16 квітня 2013 року (а.с. 98-101). Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси помилково кваліфікувала встановлений в межах однієї перевірки факт проведення розрахункової операції у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток без проведення через РРО від 22.03.2012 року як порушення вчинене вперше, від 23.03.2012 року як порушення вчинене вдруге, а проведення розрахункових операцій з 29.03.2013 року по 28.12.2012 року за таких же обставин - як кожне наступне порушення, оскільки зазначене порушення, що вчинялось позивачем у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року необхідно кваліфікувати як єдине продовжуване порушення. А отже, враховуючи те, що доказів встановлення фактів вчинення позивачем аналогічних правопорушень під час проведення податковим органом попередніх перевірок позивача представником органу доходів і зборів до суду не надано, спірне порушення (проведення розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням платіжних карток без проведення через РРО у період з 22.03.2012 року по 28.12.2012 року) повинно кваліфікуватись як порушення законодавства про застосування РРО вчинене позивачем вперше та відповідно за його вчинення повинна застосовуватись одна фінансова санкція у розмірі 1,00 грн. Зауваження представника відповідача про те, що постанова Верховного суду України від 16 квітня 2013 року не може бути взята судом до уваги згідно вимог ст. 244-2 КАС України при вирішенні спірних правовідносин в адміністративній справі №815/725/14, з огляду на те, що в постанові йдеться про інше порушення законодавства про застосування РРО (невиконання щоденного друку фіскального чеку або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій), суд до уваги не приймає, оскільки в зазначеному рішенні Верховного Суду України розкрито загальний принцип визначення поняття продовжуваного правопорушення при застосуванні реєстраторів розрахункових операцій. Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року в частині накладення на позивача штрафних (фінансових) санкцій за повторні порушення законодавства про застосування РРО в загальній сумі 42 433,08 грн. (1 708,13 + 40 724,95 = 42 433,08) є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача в цій частині - задоволенню. В сумі штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн. зазначене податкове повідомлення-рішення (з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин вчинення позивачем порушення п.1 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР), є правомірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги ФОП [PERSON] про його скасування в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, при прийнятті рішення у справі суд не приймає до уваги посилання представника позивача в обґрунтування протиправності спірного податкового повідомлення-рішення № 0004121710 від 05.08.2013 року в повному обсязі на положення ст. 250 Господарського кодексу України, оскільки відповідно до п. 2 зазначеної статті дія її положень не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо. Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач у судовому засіданні не довів правомірності та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення в частині застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42 434,08 грн., у зв'язку з чим адміністративний позов ФОП [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом скасування зазначеного рішення суб'єкта владних повноважень у зазначеній частині. В іншій частині адміністративний позов ФОП [PERSON] задоволенню не підлягає. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: partial