Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "Бессарабія-В" до Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.01.2014 року №0000021500 та №0000011500. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної фахівцями Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області документальної позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства «Бессарабія-В» з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за жовтень 2013 року був складений та підписаний акт перевірки від 08.01.2014 року № 1/15-35434347, на підставі якого прийняті податкові повідомлення - рішення №0000021500 від 08.01.2014 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 181766 грн., із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 90883 грн., та №0000011500 від 08.01.2014 року про зменшення розміру від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 25458 грн. Позивач не згоден з податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає їх такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, а тому підлягають скасуванню. Підприємством були надані всі необхідні, належним чином оформлені, документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, які стосуються зазначених у перевірці правовідносин. Проте, замість аналізу наданих первинних документів, на думку позивача, відповідач використав висновки актів перевірок, складених відносно його контрагентів. Між тим, контрагенти Приватного підприємства "Бессарабія-В на час здійснення господарських операцій були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та знаходились зареєстрованим за своїм місцезнаходженням, перебували на податковому обліку, мали свідоцтво платника податку на додану вартість. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях (а.с.221-250). Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судом по справі встановлені наступні факти та обставини. Приватне підприємство "Бессарабія-В" 19.02.2008 року було зареєстроване в якості юридичної особи Арцизькою райдержадміністрацією та перебуває на податковому обліку в Арцизькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області. Судом встановлено, що згідно з пп. 78.1.8, п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, на підставі наказу від 09.12.2013 року №226 та направлення від 09.12.2013 року №121, №122, фахівцями Арцизької ОДПІ Головного управління Міндоходів в Одеській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства "Бессарабія-В" з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за жовтень 2013 року. Направлення та копія наказу були вручені 10.12.2013 року головному бухгалтеру підприємства Ткач О.Г. З акту перевірки вбачається, що Приватне підприємство "Бессарабія-В" в порушення вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14, п. 198.1-п.198.3 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, завищило заявлену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 181766 грн., та в порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, завищило від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на суму 25458 грн. До такого висновку перевіряючи дійшли, використовуючи в тому числі висновки акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 18.11.2013 року №1936/22-01/30127924 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вторметекспорт», яким встановлено відсутність у підприємства необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, технічного персоналу у необхідній кількості, власних виробничих активів, власних складських приміщень, транспортних засобів у необхідній кількості, відсутність ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру, платник не знаходиться за місцезнаходженням, тому наведені обставини свідчать про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності зазначеного підприємства за період з 01.01.2012 року по 30.09.2013 року та висновки акту перевірки ДПІ у м. Свердловську ГУ Міндоходів у Луганській області від 15.11.2013 року №119/22/38088548 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Блок 2012» з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за вересень 2013 року», яким встановлено відсутність у підприємства необхідної матеріальної бази, для здійснення будь-якого виду діяльності, що робить фактичне виконання умов угод неможливим тобто операції підприємством здійснювалися лише на папері, проведення транзитних фінансових потоків, спрямовані на здійснення операції для надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру, а також були виключені певні податкові накладні (ТОВ «Миколаївка», ФГ «Фаворит-Т» - відсутні видаткові накладні, ФГ «Кубань» - відсутній підпис, СТОВ «Мощенське» - зазначений товар не відповідає предмету договору) через невірне їх заповнення. Судом встановлено, що на підставі зазначеного акту перевірки, Арцизькою ОДПІ Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняті податкові повідомлення - рішення №0000021500 від 08.01.2014 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 181766 грн., із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 90883 грн., та №0000011500 від 08.01.2014 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 25458 грн. Одночасно, судом досліджені копії первинної бухгалтерської документації, а саме: договір купівлі продажу №26/09/7 від 26.09.2013 року, видаткова накладна №154 від 26.09.2013 року, податкова накладна №174 від 26.09.2013 року, рахунок на оплату №754 від 26.09.2013 року, платіжне доручення №311 від 03.10.2013 року, товарно-транспортні накладні від 10.09.2013 року, 16.09.2013 року, 17.09.2013 року, 18.09.2013 року, договір надання посередницьких послуг №10/09/2013 від 10.09.2013 року, податкова накладна №5 від 11.09.2013 року, рахунок фактура від 11.09.2013 року, акт №1 прийняття-передачі виконаних робіт від 11.09.2013 року, платіжне доручення №574 від 18.09.2013 року, договір поставки №10/09/20 від 10.09.2013 року, податкова накладна №808 від 10.09.2013 року, видаткова накладна від 10.09.2013 року, рахунок фактура від 10.09.2013 року, платіжне доручення №46 від 17.09.2013 року, договір купівлі продажу №09/09/2 від 09.09.2013 року, податкова накладна №14 від 24.09.2013 року, накладна №5 від 24.09.2013 року, платіжне доручення №302 від 03.10.2013 року, товарно-транспортні накладні від 06.09.2013 року, 07.09.2013 року, 08.09.2013 року, 19.09.2013 року, договір купівлі продажу №21/08/9 від 21.08.2013 року, платіжне доручення №4573 від 05.09.2013 року, рахунок №34 від 05.09.2013 року, накладна №158 від 16.09.2013 року, податкова накладна №14 від 06.09.2013 року, накладна №148 від 06.09.2013 року, податкова накладна №17 від 16.09.2013 року, рахунок №35 від 11.09.2013 року, платіжне доручення №35 від 13.09.2013 року, товарно-транспортні накладні від 22.08.2013 року, від 23.08.2013 року, податкова накладна №9/2 від 17.10.2013 року, рахунок-фактура №28 від 16.10.2013 року, накладна №112 від 17.10.2013 року, платіжне доручення №4817 від 17.10.2013 року, договір купівлі- продажу №16/10/6 від 16.10.2013 року, податкова накладна №28/2 від 07.10.2013 року, рахунок-фактура №28 від 02.10.2013 року, накладна №34 від 07.10.2013 року, платіжне доручення №375 від 07.10.2013 року, товарно-транспортна накладна від 09.10.2013 року №10 додаткова угода №1 від 02.10.2013 року до договору купівлі-продажу №01/10/8 від 01.10.2013 року, картки аналізу зерна за вересень 2013 року, списання ТМЦ у виробництво №0000133 від 30.09.2013 року. Проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201. 4 ст. 201 Податкового кодексу України). Відповідно до п. 201.6. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України). Згідно з п. 201.8. ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Таким чином, Податковим кодексом України, передбачені випадки не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку: відсутність податкової накладної, оформлення її з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу, складання податкової накладної особою, яка у встановленому порядку не зареєстрована як платник податку на додану вартість, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у випадках, передбачених Кодексом, та/або відсутність мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Кодекс не передбачає. Між тим, дослідивши у сукупності наявні у справі докази, провівши правовий аналіз норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що такий висновок відповідача є помилковим та хибним, виходячи з наступного. З акту перевірки вбачається, що відповідач при встановленні фактів порушення позивачем податкового законодавства посилається на висновки акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 18.11.2013 року №1936/22-01/30127924 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вторметекспорт», та акту ДПІ у м. Свердловську ГУ Міндоходів у Луганській області від 15.11.2013 року №119/22/38088548 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Блок 2012» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за вересень 2013 року», не беручи до уваги первинну документацію позивача. В свою чергу, суд критично відноситься до посилання відповідача на висновки вказаних актів перевірок, оскільки відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 6 розділу І Порядку). Акти, на які робиться посилання в акті перевірки підприємства позивача не є таким документом. Тобто сам по собі акт перевірки є лише документом, що фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, та не містить у собі доказової бази щодо виявлених у ході перевірки обставин, які повинні підтверджуватись первинними документами. В свою чергу, слід зазначити, що відповідно до п. 10 Розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом ДПА України №984 від 22.12.2010 року, у разі неможливості проведення перевірки складається відповідний акт, який засвідчує такий факт. Відповідно до пп. 5.2.3 Наказу від 28 лютого 2007 року № 110 «Про затвердження Порядку взаємодії між структурними підрозділами органів державної податкової служби з питань реєстрації та обліку платників податків», якщо за наслідками перевірки встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то складається акт перевірки місцезнаходження платника податків та проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків. Тобто, зі змісту вищевказаних норм, вбачається, що за результатами перевірки платника податку, місцезнаходження якого не встановлено, складається акт, проте в ньому повинно зазначатися лише причини неможливості проведення перевірки, та ніяким чином не можуть робитися висновки за результатами перевірки, які впливатимуть на права, свободи та інтереси інших осіб, в даному випадку позивача. В свою чергу, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача надані в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивач довів суду, що за господарськими операціями з ТОВ «Вторметекспорт» та ТОВ «Блок 2012» позивач отримав товар (сировину) та відповідні послуги, у спірний період зазначені контрагенти були належним чином зареєстровані як платники ПДВ, податкові накладні були належним чином оформлені, у відповідності до вимог Податкового кодексу України. Суду не надані докази щодо встановлення факту умисного відхилення підприємства позивача від уплати податків та зборів шляхом укладення вказаних господарських угод. Первинні бухгалтерські документи, що є в матеріалах справи не містять недостовірні, суперечливі дані. Також не заслуговують на увагу не врахування відповідачем включення позивачем до складу податкового кредиту податкові накладні ТОВ «Миколаївка» від 06.09.2013 року № 14/2, та від 16.09.2013 року № 17/2, ФГ «Фаворит-Т» від 24.09.2013 року № 14/2 через відсутність видаткових накладних та невірно визначеної дати виникнення податкового зобов'язання, оскільки з аналізу вище приведених статей Податкового кодексу України, суд вважає, що не може бути перешкодою у включенні таких податкових накладних до податкового періоду відповідного звітного періоду, якщо і оплата, і дата видачі податкової накладної припало на один той самий звітний податковий період. Також суд вважає, що помилково відхилена відповідачем податкова накладна ФГ «Кубань» від 07.10.2013 року № 28/2 через відсутність підпису уповноваженої особи, оскільки оглянувши в судовому засіданні оригінал вказаного податкової накладної, судом встановлено, що такий підпис наявний. Одночасно, суд вважає, що помилково відхилена податкова накладна СТОВ «Мощенське» від 17.10.2013 року № 9/2, оскільки зазначений в накладній вид товару відповідає предмету договору. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень- рішень №0000021500 від 08.01.2014 року про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 181766 грн., із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 90883 грн., та №0000011500 від 08.01.2014 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 25458 грн., а тому вони підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття податкових повідомлень - рішень №0000021500 та №0000011500 від 08.01.2014 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 94 КАС України. З огляду на вищевикладене, відповідно до приписів Податкового кодексу України, та

Результат розгляду: granted