Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у м. Севастополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просив: - визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у м. Севастополі, щодо відмови в задоволенні клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Орлинівської сільської Ради поблизу села Резервне Балаклавського району міста Севастополя АР Крим. - зобов'язати Головне управління Держземагентства у м. Севастополі розглянути клопотання у відповідності до норм чинного законодавства із прийняттям аргументованого рішення, наказу чи іншого документу, яким передбачено надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи в його відмові. - стягнути з відповідача судовий збір. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача проти позову заперечував, з мотивів викладених у запереченні (арк. с. 35-40). Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку, що у позовних вимогах належить відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.08.2013 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства поблизу села Резервного на території Орлинівської сільської Ради Балаклавського району м.Севастополя з додатками: копії паспорта та ідентифікаційного коду, графічного зображення із бажаним місцем розташування земельної ділянки (арк.с. 11-14). Дане клопотання було розглянуто відповідачем та надана відповідь за вих..№8-4-5/305/2-1 від 22.08.2013 щодо необхідності надати відомості щодо невикористаного права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а також графічні матеріали, на підставі яких можливо визначити місце розташування запитуваної земельної ділянки, враховуючи вимоги чинного законодавства (арк.с. ). Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до вимог ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (у редакції станом на 04.08.2013) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Змінами до Положення про Головне управління Держземагентства у м. Севастополі (далі - Положення), затвердженими наказом Держземагентства України №98, що зареєстровані 12.03.2013 за №10771050001007407, підпункт 4.32. Положення доповнений таким змістом: «Передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах міста». Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-УІ з дня набрання чинності Законом (01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими (в межах населеного пункту (за винятком) - землі комунальної власності, за межами (за винятком) - державної власності). При цьому, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення межі адміністративно-територіальної одиниці м. Севастополь не приймалось та межі м. Севастополя не встановлювалися в порядку, визначеному законом. Відомості про межі населеного пункту м. Севастополь відсутні у Державному земельному кадастрі Головного управління. Відповідно до п.7 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. На даний час вказана інвентаризація земель не проведена. Відповідно до п.2.2. Методичних рекомендацій щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, які є Додатком №1 до наказу Держземагентства України від 28.02.2013 №72 (далі - Методичні рекомендації), після реєстрації клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, відповідний територіальний орган зобов'язаний у строк, що не перевищує двадцяти днів, перевірити: - наявність викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України); - відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта (п'ята) статті 116 Земельного кодексу України); - чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); - відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); - відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина третя ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; - чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (частина друга ст.29 Земельного кодексу України). Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що додані до клопотання Позивача від 02.08.2013 графічні матеріали не дозволяють прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою чи щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки вони не відповідають діючому законодавству. Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що документація із землеустрою - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. План земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці. Таким чином, графічний матеріал - одна із тих частин документації, без якої оформлення чи переоформлення прав на землю не можливе. Цей документ характеризує місце розташування земельної ділянки. Виготовлення графічного матеріалу - це виготовлення документації із землеустрою при оформленні земельної ділянки у власність (користування), що регулюється Законом України «Про землеустрій». Враховуючи вищенаведене, одним із факторів, що дозволяють встановити, чи відноситься розпорядження вказаною у клопотанні земельною ділянкою до повноважень Головного управління та чи відсутні накладки на вже існуючі землеволодіння (землекористування), є графічні матеріали, на яких відображені межі запитуваної земельної ділянки та по яким можливе встановити її місцезнаходження відносно інших земельних ділянок, які обтяжені правами інших осіб, чи мають обмеження у їх використанні. Положенням та діючим законодавством України не передбачені такі повноваження Головного управління, як самостійне визначення розміру, меж та місцеположення земельної ділянки, запитуваної фізичною чи юридичною особою. Законом України «Про землеустрій» визначені правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, зокрема, види робіт та документації із землеустрою, розробники документації із землеустрою, їх права та обов'язки, кваліфікаційні вимоги до них, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері землеустрою, тощо. Види робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою. Повноваження здійснювати такі роботи у Головного управління відсутні. Щодо посилання Позивача на те, що він не мав можливості конкретизувати бажану земельну ділянку, слід вказати, що порядок оприлюднення відомостей Державного земельного кадастру встановлений ст.36 Закону України «Про Державний земельний кадастр». На офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про: а) межі адміністративно-територіальних одиниць; б) кадастрові номери земельних ділянок; в) межі земельних ділянок; г) цільове призначення земельних ділянок; ґ) розподіл земель між власниками і користувачами (форма власності, вид речового права); д) обмеження у використанні земель та земельних ділянок; е) зведені дані кількісного та якісного обліку земель; є) нормативну грошову оцінку земель та земельних ділянок; ж) земельні угіддя; з) частини земельної ділянки, на які поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; и) координати поворотних точок меж об'єктів кадастру; і) бонітування ґрунтів. Відомості, зазначені у частині 1 статті 36 даного Закону, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру (Публічна кадастрова карта). Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок), Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Пунктом 162 цього Порядку зазначено, що відомості Державного земельного кадастру надаються Державними кадастровими реєстраторами у формі: витягу з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території); викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру. Таким чином, Головне управління не веде облік вільних земельних ділянок та не має правових підстав для надання інформації щодо вільних земельних ділянок. В судовому засіданні встановлено, що клопотання позивача було розглянуте та йому надана відповідь про усунення недоліків клопотання для прийняття відповідачем обґрунтованого рішення. Доводи позивача з приводу того, що чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог та нормативів щодо оформлення графічних матеріалів не засновані на чинному законодавстві, наведеному вище. Відповідно до п. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого Головного управління Держземагенства у м. Севастополі зобов'язане діяти на підставі та межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, застосовувати інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З врахуванням наведеного, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складена у повному обсязі та підписана 23.01.2014. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied