Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ» звернулось до суду з позовними вимогами до Відповідача 1 Дніпропетровської митниці Міндоходів, Відповідача 2 Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, третя особа Дніпродзержинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за митне оформлення операцій з товарами по вантажно-митним деклараціям товариство з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ» сплатило Дніпропетровській митниці суму податкового кредиту з податку на додану вартість від купленого у ВАТ «Каустик» (Російська федерація) товару у розмірі 223 804,00 грн., проте за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо придбання товарів (робіт, пос луг) та подальшої їх реалізації на тов «Аульська хлорпереливна станція» за період липень 2013 року Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зроблено висновки про те, що підприємство позивача не мало право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від купленого у ВАТ «Каустик» (Російська федерація) товару всього у сумі 223 804,00 грн. З огляду на викладене позивач вважає, що за митне оформлення операцій з товарами ним було зайво сплачено Дніпропетровській митниці податкового кредиту з податку на додану вартість. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач 1 позов не визнав, надав до суду заперечення, зазначивши, що у Дніпропетровської митниці Міндоходів відсутні правові підстави для повернення позивачу митних платежів, сплачених при митному оформленні товарів. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заперечення на позовну заяву, у яких просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що сума митних та інших платежів повертається органами казначейства за умови надання висновку митним органом, який здійснював митне оформлення митної декларації. Оскільки до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області висновки від Дніпропетровської митниці, на підставі яких перераховуються спірні кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету, не надходили, то повернення з бюджету надмірно сплачених обов'язкових платежів є неможливим. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу в порядку письмового провадження та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 17.07.2013 року та 20.08.2013 року на підставі вантажно-митних декларацій №110010000/2013/004683 та №110010000/2013/005548 здійснено митне оформлення товару «Хлор рідкий 1-го ґатунку», ввезеного за контрактом, укладеним товариством з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ» з фірмою ВАТ «Каустик» (Російська Федерація), №10700203275/81-13 від 12.12.2012 року. На підставі поданих митних декларацій позивачем нараховано та сплачено обов'язкові митні платежі - податок на додану вартість на загальну суму 223 804,00 грн. 29.11.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ» звернулось до Дніпропетровської митниці Міндоходів зі зверненням №29/11 стосовно сплачених при митному оформленні коштів митних платежів. В якості обґрунтування такого звернення позивач послався на результати перевірки Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, викладені в акті перевірки від 30.10.2013 року №1006/108/22-03/38283836 та в акті перевірки від 01.11.2013 року №1058/114/22-03/38283836. Зокрема, висновками даних актів зафіксовано, що товариство з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ» не мало права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість на отриманий від ВАТ «Каустик» (Російська федерація) товар: у липні 2013 року в сумі 111 902,00 грн.; у серпні 2013 року - 111 902,00 грн.; всього - 223 804,00 грн. у зв'язку з відсутністю доказів причетності ТОВ «Трансхім-БФ» до придбання, транспортування, супроводження та реалізації на ТОВ «Аульська хлорпереливна станція» хлору рідкого. За результатами розгляду звернення позивача від 29.11.2013 року №29/11 відповідач 1 листом від 23.12.2013 року №17-11-2/5948 повідомив товариство з обмеженою відповідальністю «Трансхім-БФ», що ван таж відповідно до заявленого декларантом митного режиму «імпорт» за вказаними митними деклараціями випущено для вільного обігу на митній території Укра їни, а тому у Дніпропетровської митниці Міндоходів відсутні підстави для повернення сплачених при мит ному оформленні платежів. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України. Статтею 289 Митного кодексу України визначено, що обов'язок із сплати митних платежів виникає: у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України. У відповідності до частини 1 статті 293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Згідно статті 266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів. Відповідно до статті 291 Митного кодексу України обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів: при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Судом встановлено, що умовами зовнішньоекономічного контракту від 12.12.2012 року №10700203275/81-13 передбачено, що відправником заявленого до митного оформлення товару є ВАТ «Каустик»; одержувачем - ТОВ «Аульська хлоропереливна станція»; особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є ТОВ «Трансхім-БФ». Після завершення митного оформлення суми митних платежів за товар по контракту від 12.12.2012 року №10700203275/81-13 перераховані митницею до державного бюджету. Повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого Наказом Державної митної служби України 20.07.2007 N618 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за N1097/14364. Відповідно до вказаного Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Позивач не звертався до відповідача 1 із заявою про повернення зайво сплачених коштів у вище встановленому порядку. Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про те, що ним було зайво сплачено митному органу податковий кредит з податку на додану вартість внаслідок висновків перевірки, зроблених Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Так, ані в акті перевірки від 30.10.2013 року №1006/108/22-03/38283836, ані в акті перевірки від 01.11.2013 року №1058/114/22-03/38283836 не встановлено факту зайво сплачених митних платежів при здійсненні митного оформлення товару, заявленого позивачем. Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Судом не встановлено порушення прав або інтересів позивача, оскільки оскарження дій відповідача 1 з мотивів, які ґрунтуються на припущенні про можливість порушення права позивача, є безпідставним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ознаки протиправності в діях Дніпропетровської митниці Міндоходів відсутні, у зв'язку з чим позовні задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied