Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

17 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 04 листопада 2013 року № 7564354 про відмову у державній реєстрації права власності [PERSON], зобов'язання Державної реєстраційної служби України вчинити певні дії, а саме: зареєструвати право власності на нерухоме майно позивача на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 18 грудня 2012 року. Свої доводи позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 грудня 2012 року у справі № 0551/11954/2012 вона визнана власним перепланованої квартири [ADDRESS], у м. Горлівка Донецької області, у зв'язку з чим вважає, що відповідач неправомірно відмовив їй у проведення державної реєстрації права власності на це майно. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача-1 проти позову заперечував. При цьому зазначив, що проведення державної реєстрації прав власності на це майно було неможливе через відсутність у заявника декларації про готовість об'єкта нерухомого майна до експлуатації, оскільки при визнанні права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду особа не звільняється від обов'язку прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію, а також технічного паспорта на об'єкт. Представник відповідача-1 також вважає, що в силу особливості процедури проведення державної реєстрації прав у випадку об'єднання об'єктів нерухомого майна в один, яка передбачена ч. 3 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення реєстрації прав на новостворену квартиру позивач повинен був надати документи, що підтверджують виникнення права власності на квартири [ADDRESS], Донецька область, які згодом були реконструйовані в одну. Крім того, в рішенні Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 грудня 2012 року у справі № 0551/11954/2012 не в повному обсязі зазначена технічна характеристика квартири, право на яку просив зареєструвати позивач, що в силу положень Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 не дає можливості внести записи до Державного реєстру прав. Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, направив заперечення, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке. Позивачем до реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції була подана заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), яка була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) 14 жовтня 2013 року за реєстровим № 3369567 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції [PERSON] Ця заява була подана позивачем особисто з метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м. Горлівка, Донецька область. Разом з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за реєстровим № 3369567 від 14 жовтня 2013 року позивачем до органу реєстрації прав було надано: - квитанція № 252/86961 від 14 жовтня 2013 року на суму 119,0 грн., що підтверджує сплату державного мита; - квитанція № 252/86963 від 14 жовтня 2013 року на суму 120,0 грн., що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав; - копія паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податку [PERSON]; - рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 грудня 2012 року у справі № 0551/11954/2012, яким за позивачем визнано право власності на переплановану квартиру [ADDRESS], у м. Горлівка Донецької області. На виконання наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», державним реєстратором прав, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, копії вказаних документів були відскановані, розміщені у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав та передані на розгляд до державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України. 04.11.2013, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем-2, на підставі пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», винесене рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за індексним № 7564354 з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, відповідачем-2 було встановлено, що документи подані з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, а саме: ч. 2 ст. 5 зазначеного Закону, відповідно до якої якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт нерухомого майна проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Не погодившись з даним рішенням відповідача-2, позивач звернулась до суду з цим позовом. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з такого. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон). Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2 Закону сутність державної реєстрації речових прав на нерухоме майно полягає у офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Цей порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703 (далі - Порядок № 703). Суд приймає до уваги доводи представника позивача стосовно того, що згідно з підпунктом 10 пункту 27 Порядку № 703 рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно відноситься до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Водночас, відповідно до пункту 26 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Таким чином наявності одного лише документа, що підтверджує речове право на нерухоме майно особи, не достатньо для реєстрації за цією особою відповідного права, оскільки норма пункту 26 Порядку № 703 передбачає обов'язкову наявність також інших документів, визначений цим Порядком. Зокрема, абз. п'ятим пункту 46 цього Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Нормами ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до статті 39 Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 N 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Згідно з ст. 4 Закону об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Квартирою, відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України, є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно з ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до п. 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 N 45 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.03.2012 N 122) будівництво - нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об'єктів будівництва. Поняття реконструкції міститься в ДБН А.2.2-3-2004 - це перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри). Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, роботи з переобладнання та перепланування віднесено до реконструкції житлового будинку (абзац 23 Правил). Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України, суд за аналогією застосовує до спірних правовідносин абз. 9 ст. 1 Закону України "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", який містить поняття «реконструкція жилого будинку», під якою розуміється перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов'язана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників. Отже, в силу зазначених правових норм, зміна кількості жилих квартир у будинку, в тому числі шляхом їх об'єднання (що мало місце в цьому випадку), має своїм наслідком зміну певних кількісних та якісних характеристик житлового будинку в цілому. Судом встановлено, що позивач просив зареєструвати за ним право власності на нову річ - квартиру [ADDRESS], у м. Горлівка Донецької області, яка була створена у результаті реконструкції (об'єднання) двох квартир - № 5 та № 6 за вказаною адресою. Приймаючи до уваги цю обставину та аналізуючи наведені правові норми в їх сукупності, суд доходить висновку, що створений позивачем шляхом об'єднання двох квартир об'єкт (квартира [ADDRESS]), є об'єктом будівництва, а тому підлягає прийняттю в експлуатацію шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Згідно з п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Таким чином, при визнанні права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду особа не звільняється від обов'язку прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію. Крім того, відповідно до пункту 29 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Всупереч вимогам цієї правової норми технічний паспорт на об'єкт позивач державному реєстратору не надав. До того ж, заслуговують на увагу доводи відповідача-1, що законодавством України не передбачено прийняття рішень щодо державної реєстрації та/або відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно саме Державною реєстраційною службою України, оскільки пунктом 9 Положення про цю службу від 06.04.2011 № 401/201 встановлено, що Укрдержреєстр у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції і законів України видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які підписує Голова Укрдержреєстру. Пунктом 2 частини другої статті 9 Закону передбачено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, приймає самостійно державний реєстратор речових прав на нерухоме майно, а не центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ч. 4 ст. 9 Закону). Ці норми стосуються також Державної реєстраційної служби України незважаючи на те, що державні реєстратори перебувають у трудових відносинах з цією службою. Таким чином, вимога щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не може бути задоволена за рахунок відповідача-1. Водночас, суд відхиляє доводи представника відповідача-1 про необхідність надання позивачем для здійснення державної реєстрації права власності на новостворену квартиру [ADDRESS], у м. Горлівка Донецької області документів, що підтверджують виникнення у позивача права власності на квартири № 5 та № 6 за цією адресою, за наслідками реконструкції яких була створена нова квартира, оскільки надання таких документів не вимагається Порядком № 703. Згідно з ст. 22 Закону у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. У зв'язку з ненаданням позивачем документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та будівельного паспорта на об'єкт, враховуючи вимоги ст. 22 Закону, відповідач-2 повинен був прийняти рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. І лише у випадку, якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення не виконав би вимоги державного реєстратора - прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Однак, враховуючи обставини справи, суд вважає, що одного лише цього порушення недостатньо для скасування спірного рішення відповідача-2, оскільки позивач заперечує сам факт наявності у нього обов'язку надати державному реєстратору для здійснення реєстрації прав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та технічний паспорт. Крім того, ч. 3 ст. 24 Закону встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Приймаючи до уваги викладене та

Результат розгляду: denied