Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Приватне підприємство «Твін» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві та просило визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.07.2006 №0000912303/0 та №0000332303/0. Постановою Господарського суду м. Києва від 06 листопада 2013 року позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що згідно Актів перевірок контрагентів позивача податковим органом встановлено, що фінансово-господарські операції позивача з ПП «Флешімпекс» та ТОВ «Алест» не спричиняють реального настання правових наслідків та проведені з метою ухилення від оподаткування, тобто з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства. Документи, отримані ПП «Твін» від вищевказаних контрагентів, не можуть мати податкових наслідків, - з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, працівниками Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва було проведено виїзну планову документальну перевірку ПП «Твін» за період з 01.01.2003 по 01.04.2006 з питань дотримання вимог податкового, іншого та валютного законодавства. В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.7.3.1 п. 7.3 та пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся. За результатами перевірки складено Акт від 13.07.06 № 2658-3141/23-0311/21667352, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення №0000332303/0 від 20.07.2006 та №0000912303/0 від 20.07.2006, якими ПП «Твін» визначено суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість на загальну суму 267 397,50 грн. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Доводи відповідача не можуть бути визнані судом достатніми доказами в підтвердження правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не можуть бути визнані достатньою підставою для позбавлення платника податку - ПП «Твін» права на відшкодування податку на додану вартість, як такого, що виконав усі передбачені законом умови для отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту у період виникнення спірних правовідносин (до 01 січня 2011 року) регулювалися Законом України «Про податок на додану вартість». Так, відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом Підпунктами 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). При цьому в пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2003 року між ПП «Флешімпекс» (продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір №03/10, відповідно до умов якого продавець зобов'язався постачати, а покупець купувати ковбасний шпиг, спеції та допоміжні матеріали - товар. Крім того, 09 жовтня 2001 року між ТОВ «Алест» (продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір №09/10, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати належний йому на праві власності товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його. На підтвердження факту поставок товарів, придбаних у ПП «Флешімпекс» та ТОВ «Алест» позивачем були надані такі первинні документи: видаткові накладні, довіреності на прийняття товару, податкові накладні, договори, видаткові касові ордери на оплату товару позивачем, витяги з книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) позивача. Проте колегія суддів виходить з того, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку. При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Тобто наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість. У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження реальності господарських операцій, проведених з ПП «Флешімпекс» та ТОВ «Алест», колегія суддів звертає увагу на таке: Рішенням Господарського суду м.Києва від 03.11.03 у справі 32/785 скасовано державну реєстрацію ТОВ «Алест» з тієї підстави, що ТОВ «Алест» не звітує до ДПІ більше року, а саме з 01.05.2000, що також підтверджується Актом анулювання свідоцтва платника ПДВ №303 від 19.09.2002. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2003 у справі №1649/2003 визнано недійсними установчі документи ПП «Флешімпекс», свідоцтво платника ПДВ №35589951 від 24.04.2001, первинні документи бухгалтерського та податкового обліків ПП «Флешімпекс», які підтверджують здійснення будь-яких господарських операцій з моменту реєстрації підприємства. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2003 Актом № 19/321/93 від 27.11.2003 вилучено з Реєстру платників податку на додану вартість ПП «Флешімпекс», дата зняття з обліку - 24.04.01, тобто з моменту видачі свідоцтва. Відповідно до ч.5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що судові рішення в адміністративних, цивільних або господарських справах, що набрали законної сили, є обов'язковими для врахування і в інших справах, що розглядаються судами, тобто преюдиційними. Після набрання судовим рішенням законної сили сторони не можуть оспорювати встановлені судом обставини. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів правомірності формування ним податкового кредиту за сумами ПДВ, сплаченими за господарськими операціями з ПП «Флешімпекс» та ТОВ «Алест»; податкові накладні та інша первинна бухгалтерська документація, подана позивачем на підтвердження реальності спірних господарських операцій, не може бути належним та допустимим, оскільки враховуючи вищевикладені обставини та положення ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, такі документи не мають юридичної сили і доказовості. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що обґрунтованість доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied