Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

17 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично - Луганському районі Луганської області про стягнення витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну по [PERSON] за червень - грудень 2013 року у сумі 642,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний, зокрема, співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Позивач зазначив, що відповідно до «Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» до відшкодування підлягають, зокрема, сума основного розміру пенсії зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію. Відповідачем не прийнято до заліку 1 особову справу у відношенні [PERSON], який отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, посилаючись на те, що нещасний випадок з [PERSON], який був годувальником [PERSON], помер [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Узбекистану, що є порушенням Угоди «Про визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної робітникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодження здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України «Про правонаступництво України». Актами щомісячної звірки витрат по особовій справі [PERSON] встановлено, що відповідачем не відшкодовано витрати на виплату пенсії та цільової допомоги за період з 01.106.2013 по 31.12.2013 в розмірі 642,60 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи свої заперечення, серед іншого, наступним. До взаємозаліку відділенням не приймаються витрати УПФУ по [PERSON], оскільки, по-перше, годувальник зазначеної особи отримав ушкодження здоров'я за межами України, про що свідчить акт відповідної форми, складений за результатами нещасних випадків або професійних захворювань. Потерпілі, які отримали каліцтво поза межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання не є застрахованими в Україні і за них не сплачувались страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України, а тому здійснення їм страхових виплат за рахунок страхових коштів Фонду є нецільовим використанням, через що у Фонду немає підстав відшкодовувати виплачені пенсії управлінню Пенсійного фонду України. Також, відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в встановленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передано до Фонду соціального страхування від нещасного випадку, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування України. У разі відсутності у відділеннях Фонду особових справ застрахованих осіб, Фонд не має правових підстав для здійснення відшкодувань ПФУ витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності або по втраті годувальника в наслідок нещасного випадку на виробництві. Отже, відповідно до ст. 2 Угоди «Про визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної робітникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодження здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» відшкодування шкоди проводиться роботодавцем сторони, законодавство якої поширювалось на працівника під час каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Тобто, відшкодування шкоди [PERSON], вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався нещасний випадок. Також відповідач зауважує на те, що відповідно до листа Міністерства юстиції України від 10.07.2006 за № 583-08-1 роз'яснюється про те, що підстав для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України витрат до Управління Пенсійного фонду України немає. Тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, встановивши обставини у справі та перевіривши на їх підтвердження докази, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом встановлено, що позивачем в період з 01.06.2013 року по 31.12.2013 року здійснено виплату пенсії (в тому числі витрати на її доставку) по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в загальній сумі 642,60 грн. гр. [PERSON] Громадянин [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, як особа, що отримує пенсію по втраті годувальника, який помер в наслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а саме по втраті годувальника [PERSON], який помер 08.02.2014 внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Узбекистану. Позивач направив на адресу відповідача акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з 01.06.2013 року по 31.12.2013 року. Відповідач відмовився прийняти до відшкодування витрати відповідно до актів щомісячної звірки витрат за вказаний період на загальну суму 642,60 грн. по пенсіонеру [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються таблицями розбіжностей та сторонами не заперечувались. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України. Фінансування витрат на виплату пенсій провадиться по всій території України щомісячно незалежно від надходжень коштів та соціально-економічного стану конкретних регіонів за рахунок перерозподілу коштів Пенсійного фонду України в межах країни. Забороняється розрив у строках фінансування витрат на виплату пенсій у різних адміністративно-територіальних одиницях. Пенсії не підлягають оподаткуванню. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України про «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 26.03.2008 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян», визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям - інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, не досягає прожиткового мінімуму, встановленому законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яка виплачується Пенсійним Фондом України замість відповідача, призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2003 №5-4/4, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105), а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Державна адресна допомога не входить до цього переліку. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з таблиць розбіжностей, загальний розмір цільової грошової (адресної) допомоги на прожиття [PERSON] за період з червня 2013 року по грудень 2013 року склав 46,76 грн. (по 6,68 грн. щомісячно, починаючи з червня 2013 року по грудень 2013 року) Таким чином, державна адресна допомога є самостійним видом пенсійних виплат та відшкодуванню не підлягає. Як зазначалось вище, на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області знаходяться громадянин [PERSON], який отримує пенсію по втраті годувальника, який помер в наслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За період з 01.06.2013 по 31.12.2013, відповідно до актів щомісячної звірки витрат та таблиць розбіжностей Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не відшкодовано суми на виплату пенсій громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, в тому числі по [PERSON] за період з 01.06.2013 по 31.12.2013 невідшкодовані витрати на виплат пенсій у загальній сумі 642,60 грн., з них пенсія по втраті годувальника, який помер в наслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у сумі 595,84 грн. та цільова грошова допомога на прожиття у сумі 46,76 грн. Пунктом 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ст. 10 «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України здійснюється органами Пенсійного фонду України, при цьому стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюся органами Пенсійного фонду України. З набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: а) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; є) допомогу дитині відповідно до статті 9 цього Закону; Згідно зі ст. 28 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Отже, статтями 21, 28 Закону № 1105-ХІV встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити особам, які мають на це право, зокрема, пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Таким чином, на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично - Луганському районі Луганської області покладається обов'язок виплачувати пенсію по втраті годувальника, у разі його смерті від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Оскільки пенсійне забезпечення здійснюється Управлінням Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, то відповідач у встановлених законом випадках зобов'язаний відшкодовувати вказану пенсію. Статтею 33 Закону № 1105-ХІV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягай 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Нормою статті 33 Закону № 1105-ХІV, встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право на додержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого. Судом встановлено, що згідно з актом № 1 про нещасний випадок на виробництві від 11.02.1969, [PERSON] помер внаслідок нещасного випадку на виробництві (обвалу нестійких порід), що також підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про смерть [PERSON], рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 24 вересня 2008 року по справі № 2-о-61-2008, яким встановлено факт, що [PERSON] є сином [PERSON]. Розпорядженням № 119558 від 26.06.2013 Управління Пенсійного фонду України [PERSON] ([INFO]) визначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника [PERSON], який помер [INFO], внаслідок нещасного випадку на виробництві. На момент виплати зазначеної пенсії за період 01.06.2013 по 31.12.2013 [PERSON] не виповнилося 60 років. Тобто, в розумінні норми статті Закону України 1105-ХІV, [PERSON] не може вважатись непрацездатною особою. Відповідно до п.5 ст.24 вказаного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Згідно з п.2 ст.7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування країни. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Вказані правила застосовуються для державного соціального страхування громадян України. Посилання позивача на ч.2 ст.2, п.5 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не є підставою для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на те, що вказаними нормами врегульовані взаємовідносини між застрахованою особою і страховиками. В межах спірних правовідносин такі відносини відсутні, оскільки як позивач, так і відповідач не є страховиками по відношенню до осіб, які отримали пошкодження здоров'я за межами держави. Виплата пенсії по інвалідності Пенсійним фондом України таким особам здійснюється на підставі ст. 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» внаслідок прийняття на себе державою певних обов'язків, а не внаслідок виконання обов'язків страховика. 13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення підписана Угода «Про гарантії прав громадян держав учасниць СНД в сфері пенсійного забезпечення», яка діє з часу її підписання, про що зазначено в ст. 13 даної Угоди. Угода підписана між 11 Державами, в тому числі Україною, Російською Федерацією, та Узбекистаном. Дана Угода є чинним міжнародним договором, предметом регулювання якого є виключно пенсійне забезпечення. Статтею 1 Угоди передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Відповідно до ст. 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД усі витрати, які пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення несе держава, що надає це пенсійне забезпечення. Статті 5 й 6 Угоди визначають, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян. Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Обґрунтування позивачем своєї позиції положеннями Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоров'я, які пов'язані із виконанням трудових обов'язків, підписаної 09 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР, є безпідставним, оскільки вказана Угода регулює питання відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків. Питання ж виплати пенсій чи відшкодування витрат на пенсійне забезпечення нею не врегульовані. Тобто, відшкодування шкоди фізичній особі і відшкодування витрат на пенсійне забезпечення у зв'язку з трудовим каліцтвом - це різні поняття, які регулюються різними нормативно-правовими актами. Відповідно до вказаних положень визнання Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України відшкодувати останньому витрати, - є безпідставним. Також слід зазначити, що у розумінні ч. 2 ст. 72 КАС України обов'язковими для суду при розгляді цієї справи є аналогічні обставини, встановлені Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2012 по справі № 2а/1270/2467/2012 за позовом управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоадарському районах про зобов'язання вчинити певні дії, якою в задоволенні позовних вимог управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоадарському районах відмовлено повністю. Також, обов'язковими для суду при розгляді цієї справи є аналогічні обставини та висновки ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.06.2012 по справі к/9991/47128/11 у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському та Новоадарському районах про зобов'язання відшкодувати суми виплаченої щомісячної адресної допомоги та виплату пенсії по втраті годувальника, якою постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2012 по справі № 2а/1270/2467/2012 залишено в силі. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2011 року по справі № 21-364а11 та 21.11.2001 № 21-361а11. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача стягнення витрат на виплату пенсії по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві та цільової допомоги за період з червня 2013 року по грудень 2013 року у сумі 642,60 грн. необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, не передбачено їх стягнення у даних випадках. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied