Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

До суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Начальника Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Кобилінського Сергія Володимировича про визнання дій протиправними у частині ненадання копії наказу від 25.06.2013 року № 15-ПІ та зобов'язання надати у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни копію цього наказу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.09.2013 року позивач звернувся до Державної інспекції з ядерного регулювання України із запитом на отримання інформації, в якому просив надати йому копію наказу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, яким роботу з діловодства покладено на спеціально виділену особу; копію інструкції, або положення, або керівництва, або т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа на яку покладено роботу з діловодства; інформацію у яких документах діючої системи управління якістю Державної інспекції з ядерного регулювання України відображено процес листування. Проте, листом від 04.10.2013 року №33-08/839 позивач отримав відповідь за підписом начальника Південної Держінспекції, в якій позивачу відмовлено у наданні копії відповідних інструкцій та наказу, з посиланням на ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що належать до внутрішньо-організаційних документів, з чим позивач не погоджується, оскільки вважає, що зазначений наказ не відноситься до інформації з обмеженим доступом, що як наслідок стало підставою його звернення до суду з дійсним адміністративним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився в матеріалах справи наявне клопотання про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях. З огляду на викладене, ухвалою суду на місці, що відображена у журналі судового засідання від 28 січня 2014 року, суд ухвалив слухати справу в письмовому провадженні відповідно ч. 6 ст.128 КАС України. Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне. 18.09.2013 року позивач звернувся до Державної інспекції з ядерного регулювання України із запитом на отримання інформації, в якому просив надати йому копію наказу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, яким роботу з діловодства покладено на спеціально виділену особу; копію інструкції, або положення, або керівництва, або т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа на яку покладено роботу з діловодства; інформацію у яких документах діючої системи управління якістю Державної інспекції з ядерного регулювання України відображено процес листування. На вказаний запит Південною державною інспекцією з ядерної та радіаційної безпеки позивачу було надано відповідь від 04.10.2013 року №33-08/839 (а.с. 9), в якій повідомлялося, що згідно з п. 5 «Інструкції з діловодства в Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України», яка затверджена начальником Південної держінспекції, «Організація діловодства в Південній держінспекції покладається на головного спеціаліста відділу безпеки ДІВ», обов'язки головного спеціаліста по обробці кореспонденції визначені у посадовій інструкції, яка затверджена начальником Південної держінспекції 11.02.2009 року. Наказом №15-ПІ від 25.06.2011 року п. 3 на провідного інспектора відділу безпеки РАВ, перевезень та гарантій Гриськова М.А. покладено відповідальність за ведення реєстру відправленої кореспонденції з врахуванням використаних конвертів та надання звіту для ведення аналітичного обліку відповідальній особі. Згідно вимог п.15 Закону інструкція з діловодства та наказ не підлягають обов'язковому оприлюдненню як внутрішньо-організаційні документи. Не погоджуючись з отриманою інформацією, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Проаналізувавши наявні матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, розглянувши доводи, на яких ґрунтується позовна заява та письмові заперечення, обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Позивач запитував у Державної інспекції з ядерного регулювання України інформацію, а саме: просив надати йому копію наказу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, яким роботу з діловодства покладено на спеціально виділену особу; копію інструкції, або положення, або керівництва, або т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа на яку покладено роботу з діловодства; інформацію у яких документах діючої системи управління якістю Державної інспекції з ядерного регулювання України відображено процес листування. Відповідач надав відповідь на цей запит, в якій надав інформацію, що згідно з п. 5 «Інструкції з діловодства в Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України», яка затверджена начальником Південної держінспекції, «Організація діловодства в Південній держінспекції покладається на головного спеціаліста відділу безпеки ДІВ», обов'язки головного спеціаліста по обробці кореспонденції визначені у посадовій інструкції, яка затверджена начальником Південної держінспекції 11.02.2009 року. Наказом №15-ПІ від 25.06.2011 року п. 3 на провідного інспектора відділу безпеки РАВ, перевезень та гарантій Гриськова М.А. покладено відповідальність за ведення реєстру відправленої кореспонденції з врахуванням використаних конвертів та надання звіту для ведення аналітичного обліку відповідальній особі. Згідно вимог п.15 Закону інструкція з діловодства та наказ не підлягають обов'язковому оприлюдненню як внутрішньо-організаційні документи. Відповідач не надав копію наказу № 15-ПІ від 25.06.2011 року, посилаючись у відповіді на вимоги ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої розпорядники не зобов'язані оприлюднювати інформацію - нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії з внутрішньо організаційних питань. Позивач не згоден з частиною відповіді на запит, а саме: з тим, що йому не надано копію наказу № 15-ПІ та просить зобов'язати відповідача надати копію наказу № 15-ПІ, зазначаючи в прохальній частині невірну дату наказу (25.06.2013 року замість 25.06.2011 року). Позивач вважає, що цей наказ не відноситься ані до конфіденційної, таємної або службової інформації. Аналізуючи зміст наказу суд вважає, що він стосується питань організації внутрішньої діяльності інспекції, з метою належного здійснення основних завдань та функцій, покладених на інспекцію законодавством України, а отже виходячи з правового аналізу ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», можна дійти висновку, що за правовою природою цей наказ відноситься до службової інформації. Крім того, в цьому наказі міститься інша інформація, що стосується й інших внутрішньо - організаційних питань діяльності інспекції, про яку позивач не запитував. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Згідно з ч. 2 цієї статті Закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що інформація, яку запитував позивач та міститься в цьому наказі є службовою інформацію з обмеженим доступом, а тому відсутні правові підставі для зобов'язання відповідача надати копію цього наказу. Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України. З огляду на вищевикладене, відповідно до положень Закону України "Про доступ до публічної інформації",

Результат розгляду: denied