Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Фізична особа [PERSON] (далі - [PERSON], позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Алуштинського міського управління юстиції (далі - ВДВС Алуштінського МУЮ, відповідач) про визнання протиправними дій та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20 червня 2011 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає неправомірним винесення відповідачем постанови від 20 червня 2011 року про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в сумі 184 866,57 грн. оскільки спірну постанову позивач не отримував. Крім того позивач зазначив, що також не отримував від відповідача постанови від 10.06.2011 року про відкриття виконавчого провадження, а тому вважає, що відповідач не мав права виносити спірну постанову від 20.06.2011 року, оскільки не пересвідчився в отриманні позивачем постанови від 10.06.2011 року, чим порушив вимоги діючого на той час законодавства про виконавче провадження. Таким чином, позивач просить у судовому порядку визнати протиправними дії відповідача спрямовані на вжиття заходів щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору на підставі постанови від 20.06.2011 року та скасування постанову про стягнення виконавчого збору від 20 червня 2011 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачем позовні вимоги не визнані, в матеріалах справи наявні заперечення на позов у яких зазначено про безпідставність заявлених позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Оскільки позивачем не було своєчасно виконано рішення суду, тому відсутні підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20 червня 2011 року. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивач - [PERSON], зареєстрований за адресою: 86500, [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER]. На підставі виконавчого листа, виданого Сніжнянським міським судом 01.12.2010 року, ВДВС Алуштинського МУЮ відкрите виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ощадбанк» коштів в сумі 1 848 665,72 грн., про що винесена відповідна постанова від 10.06.2011 року Строк на самостійне виконання зазначеного виконавчого листа - до 18.06.2011 року, у разі невиконання з боржника ([PERSON]) стягнути виконавчий збір в сумі 10% від суми боргу, що становить 184 866,57 грн. (а.с. 27, 28) Із супровідного листа від 10.06.2011 року № 4768-4 вбачається, що постанову від 10.06.2011 року про відкриття виконавчого провадження було спрямовано відповідачем на адресу: [ADDRESS] (а.с. 27). Як встановлено судом з матеріалів справи, зазначена адреса являється місцем розташування нерухомого майна, яке придбане [PERSON] за грошові кошти, отримані в кредит у ВАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором від 01.09.2008 року № 2008670 на суму 1 600 000,00 грн. строком дії до 31.08.2018 року зі сплатою 22 % річних. Отже, заборгованість за цим договором у розмірі 1 848 665,72 грн. була стягнена з [PERSON] у судовому порядку згідно рішенню апеляційного суду Донецької області від 25.10.2010 року у справі № 2-878/2010 за позовом прокурора м. Сніжне в інтересах Сніжнянського відділення № 5372 ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 29-30, 31). А в подальшому, ВДВС Алуштинського МУЮ було винесено зазначену вище постанову від 10.06.2011 року про відкриття виконавчого провадження. Судом також встановлено, що 20.06.2011 року ВДВС Алуштинського МУЮ було винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] ([ADDRESS]) виконавчий збір у розмірі 184 866,57 грн. З супровідного листа від 20.06.2011 року № 4768-4 також вбачається, що постанову від 20.06.2011 року теж було спрямовано відповідачем на вказану вище адресу місця розташування нерухомого майна у м. Алушта, а не на адресу місця проживання позивача: 86500, [ADDRESS]. Разом з тим, як вказує позивач, він не отримував ані постанову ВДВС Алуштінського МУЮ від 10.06.2011 року про відкриття виконавчого провадження, ані постанову від 20.06.2011 року про стягнення виконавчого збору. При цьому, як наполягає позивач, відповідач був обізнаний про адресу місця проживання [PERSON], зокрема, з виконавчого листа Сніжнянського міського суду від 01.12.2010 року (а.с. 28). У зв'язку з цим, позивач вважає неправомірним дії відповідача зі стягнення з нього виконавчого збору, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про виконавче провадження (у редакції, чинної на момент винесення постанови від 10.06.2011 року про відкриття виконавчого провадження). Так, згідно пункту 4.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158, передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. Крім того, як зазначив позивач, стягувачем ВАТ «Державний Ощадний Банк України» листом від 11.04.2013 року № 598 було відкликано виконавчий лист від 01.12.2010 року у зв'язку з досягненням згоди з [PERSON] на добровільну сплату заборгованості. Як слідує з положень ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносини (далі - Закон № 606) визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. За ст. 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Наведена норма кореспондується з положеннями пункту 2.1.2 Інструкції № 74/5, а саме: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому законом та передбачені цією Інструкцією права і обов'язки в точній відповідності до закону, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, роз'яснювати особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їх права та обов'язки. Частиною другою статті 25 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. За частиною п'ятою даної статті 5 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Приписами пункту 4.1.4 Інструкції № 74/5 прямо передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення. Також частиною першою статті 31 Закону № 606 передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Отже, з наведених норм, у редакції діючої на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2011 року, законодавства вбачається, що державний виконавець має право починати примусове виконання рішення після того, як пересвідчиться в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 25 цього Закону. В разі невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, з боржника стягується виконавчий збір. Суд зазначає, що відповідачем, на відповідні ухвали суду про витребування доказів, направлені до суду оригінали матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01 грудня 2010 року по справі № 2-878/2010, виданого Сніжнянським міським судом Донецької області щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України». Наведені матеріали вивчені судом у повному обсязі у ході судового розгляду справи, що підтверджується технічним записом судового процесу. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази надсилання [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження боржникові (позивачу у справі) рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, в матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні жодні докази направлення позивачеві постанови про відкриття виконавчого провадження. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не пересвідчився, чи: - отримав позивач постанову про відкриття виконавчого провадження, - закінчився строк на добровільне виконання виконавчого документу, - здійснені боржником дії, спрямовані на добровільне виконання у встановлений постановою строк відповідно до статті 25 цього Закону. Також, як вже встановлено судом, відповідач спрямував постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2011 року не на адресу місця проживання позивача та яка зазначена у виконавчому листі від 01.12.2010 року - 86500, [ADDRESS], а на іншу адресу, по якій позивач не проживає -[ADDRESS], чим порушив вимоги законодавства про виконавче провадження. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідачем, незважаючи на відсутність доказів отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, здійснювались заходи з примусового виконання виконавчого листа від 01.12.2010 року, зокрема: арешт майна, що належить [PERSON], розташованого за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2011 року (докази направлення постанови боржнику та її отримання - відсутні); подання до Алуштинського суду АР Крим подання про тимчасове обмеження [PERSON] право виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, яке задоволено ухвалою від 10.11.2011 року; винесення постанови від 02.08.2012 року про проведення експертної оцінки майна [PERSON] за адресою [ADDRESS] та призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарства для участі у виконавчому провадженні: експертна оцінка майна, тощо. Відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Разом з тим, відповідачем було винесено спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 20.06.2011 року через 10 днів після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2011 року, що також підтверджує порушення відповідачем вимог законодавства про виконавче провадження, оскільки останній не мав жодного підтвердження отримання позивачем постанови від 10.06.2011 року. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, що свідчать про відсутність доказів вручення [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 червня 2011 року щодо виконання виконавчого листа від 01 грудня 2010 року по справі № 2-878/2010, виданого Сніжнянським міським судом Донецької області про стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» та надання боржнику строку на добровільне виконання виконавчого документу, суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав для вчинення виконавчих дій з примусового виконання вказаного рішення суду та, відповідно, стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки позивач був позбавлений права на добровільне виконання рішення суду, а тому постанова про стягнення виконавчого збору від 20 червня 2011 року підлягає скасуванню. Що стосується позовних вимог [PERSON] стосовно визнання протиправними дій відповідача, спрямованих на вжиття заходів щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору на підставі постанови від 20.06.2011 року, то суд вважає такі позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20 червня 2011 року, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку несе акт індивідуальної дії - постанова про стягнення виконавчого збору від 20.06.2011 року. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Приймаючи до уваги, що судом відмовлено позивачу у задоволені позовних вимог немайнового характеру, але задоволено позовні вимоги майнового характеру, то суд присуджує з Державного бюджету України документально підтверджені витрати позивача за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 487,20 грн.

Результат розгляду: partial