Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

31 січня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Ковельська кузня" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області за № 0000022300 та № 0000012300 від 17.01.2012 року. Постановою від 16 лютого 2012 року Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Ковельська ОДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи податкового органу про те, що податкова накладна №5 від 16.09.2011 року позивачем відображена в реєстрі отриманих податкових накладних за жовтень 2011 року із зазначенням дати отримання 03.10.2011 року, та відображена в складі податкового кредиту за жовтень 2011 року, що є порушенням ст.201.10 Податкового кодексу України. Крім того, преси, які були предметом договору купівлі-продажу між ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Ковельська кузня", знаходяться на балансі ТзОВ ,,Клесівські граніти" та перебували в оренді ТзОВ ,,Ковельська кузня" (орендар). Податковий орган вважає безтоварним зазначений договір купівлі-продажу, вчинений без мети реального настання правових наслідків та виключно з метою заниження об'єктів оподаткування. За таких обставин податковий орган вважає правомірними оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник податкового органу в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав. Суд першої інстанції встановив, що за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ ,,Ковельська кузня" з питань достовірності нарахування від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2011 року Ковельська МДПІ Волинської області 17 січня 2012 року прийняла податкові повідомлення-рішення: за №0000012300, яким позивачу донарахувала суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 118592,00 грн., в тому числі 94874,00 грн. основного платежу та 23718,00 грн. штрафних санкцій; та №0000022300, яким позивачу зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість у розмірі 902897,00 грн. і визначено штрафну санкцію в сумі 225724,00 грн. . В акті перевірки зафіксовано, що ТзОВ ,,Ковельська кузня" уклало договір купівлі-продажу №КП-Д-КК-1/08-11 від 25.08.2011 року з товариством з обмеженою відповідальністю ,,Декуріон". Відповідно до договору ТзОВ ,,Декуріон" зобов'язалось передати у власність ТзОВ ,,Ковельська кузня" товар згідно специфікації, а саме: прес К 04.015.848. ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3290000 грн.; прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3400000 грн.; прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3400000 грн. Оплата вартості товару проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок продавця у банку. Покупець здійснює 100% передоплату всієї вартості товару. Вище зазначений договір купівлі-продажу дійсний з дати підписання до повного виконання сторонами обов'язків по даному договору. Продавець бере на себе обов'язок в термін до 31.03.2012 року передати покупцю товар. На виконання умов договору підприємство позивача здійснило передоплату за преси в сумі 6000000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000000,00 грн., на що ТзОВ ,,Декуріон" виписало податкову накладну №5 від 16.09.2011 року. Позивач дану податкову накладну відобразив в реєстрі отриманих податкових накладних за жовтень 2011 року із зазначенням дати отримання 03.10.2011 року, а сума сплаченого податку на додану вартість в розмірі 1000000,00 грн. відніс до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року, внаслідок чого збільшив від'ємне значення податку на додану вартість на суму 902897,00 грн.. Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2). Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3). Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6). Відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2). При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3). Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності. У відповідності до статті 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому наявність у позивача податкових накладних, виданих ТОВ ,,Декуріон" як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту за жовтень 2011 року, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є достатніми, але не вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість. Так, податковий орган під час перевірки встановив, що згідно договору оренди майна №ДГ-00000003 від 01.07.2011 року ТзОВ ,,Ковельська кузня" орендує у ТзОВ ,,Клесівські граніти", майно, а саме: прес К 04.015.848. ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт.. Місце розташування товару - вул. Варшавська,1, м. Ковель Волинської області. Відповідно до договору оренди майна від 01.07.2011 року № 1 ТзОВ ,,Ковельська кузня" надало в тимчасове платне володіння і користування ТзОВ ,,Ковальсько-пресове підприємство" прес К 04.015.848. ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт.. Місце розташування товару - вул. Варшавська,1, м. Ковель Волинської області. 30.10.2011 року та 31.10.2011 року відповідно вищезазначені договори оренди було припинено, про що складено акти приймання майна. Відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі № 9104/147809/12 суд встановив, що 01.11.2011 року між позивачем та ТзОВ ,,Декуріон" було укладено договір оренди № А-Д-КК-001/11-11 майна - пресів у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.). За договором поставки 29.08.2011 року № КП-Фл-Д-1/08-11, укладеного між ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Флавія", останнє зобов'язалось поставити товар - преси ковальські у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.). При цьому в акті перевірки від 13.03.2012 року № 9/23-37029135 зазначено, що ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Флавія" знаходяться за однією адресою: вул. Університетська,1, м. Харків. В поясненні від 10.10.2011 року директор ТзОВ ,,Ковельська кузня" Дорошенко С. В., вказав, що преси, які є предметом усіх вищевказаних договорів, не демонтувалися і не транспортувалися і знаходяться на території ПАТ ,,Ковельсільмаш" (вул. Варшавська,1, м. Ковель). Згідно договору поставки обладнання від 24.06.2011 рок № КП-КЛ-Д-1, укладеного між ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Клесівські граніти" останнє поставило товариству ,,Декуріон "преси у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.). 31.10.2011 року сторони договору підписали акт прийому-передачі товару. На підставі наведених обставин апеляційний суд в ухвалі від 28 листопада 2013 року у справі № 9104/147809/12 дійшов висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Ковельська кузня" щодо придбання пресів у кількості 3 шт. на підставі договору купівлі-продажу №КП-Д-КК-1/08-11 від 25.08.2011 року. В силу ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин колегія суддів також дійшла висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між ТзОВ ,,Декуріон" та ТзОВ ,,Ковельська кузня" щодо придбання пресів у кількості 3 шт. на підставі договору купівлі-продажу №КП-Д-КК-1/08-11 від 25.08.2011 року, а тому визнає правомірними податкові оскаржені повідомлення-рішення, яким визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість та зменшено від'ємне значення податку на додану вартість по вказаних господарських операціях. Крім того, колегія суддів визнає необхідним зазначити, що перераховані багатоходові операції по оренді, суборенді, купівлі-продажу, перепродажу одного і того ж майна протягом незначного періоду свідчить про намагання отримати податкову вигоду виключно за рахунок документування цих операцій без мети реального використання обладнання у господарській діяльності. Підсумовуючи викладене апеляційний суд визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що призвело до неправильного вирішення спору. Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Оскільки висновки суду першої інстанції щодо реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентом не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: denied