Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2009- 2010 роки. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2010 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано противоправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати соціальної допомоги, як дитині війни,в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату вказаної щомісячної доплати за статусом «Діти війни» за 2009 рік. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції правильно визнав право позивача на підвищення пенсії за 2009 рік відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", але не врахував строки звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся до суду з позовом 16 листопада 2010 року. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Доводи щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. За таких підстав судова колегія дійшла висновку, що права позивача підлягають захисту з 16 травня 2010 року, що не було встановлено судом першої інстанції. Вирішуючи справу судом першої інстанції правильно встановлено, що у 2010 році дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не призупинялась. Положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, та на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Також, є необгрунтованими твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Результат розгляду: partial