Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправними дій та скасувати рішення Гурзуфської селищної ради №08 від 25 вересня 2013 року, в частині відмови в задоволенні клопотання [PERSON] про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та зобов'язати селищну раду винести на засідання найближчої сесії та розглянути клопотання [PERSON], у відповідності до норм чинного законодавства. Вимоги мотивовані тим, що в 2013 році позивач звернувся до відповідача з клопотанням про отримання у власність земельної ділянки. Проте, рішенням Гурзуфської селищної ради від 25 вересня 2013 року № 08 позивачу було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання. Вважає, що дії Гурзуфської селищної ради щодо винесення вказаного рішення підлягають визнанню протиправними, а рішення скасуванню, оскільки воно прийняте радою без конкретних обґрунтувань такої відмови та з порушенням норм діючого законодавства. Позивач у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не надав. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим 4 листопада 1950 року), ратифікованою Верховною радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь - якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції України права свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушаються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Положення Конвенції та Конституції України з цього питання відтворені в ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України про завдання адміністративного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та інше. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. [PERSON] звернувся до відповідача з клопотанням від 01 серпня 2013 року про отримання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованим розміром 0,15 га в межах смт Гурзуф, АР Крим з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.17-18). Рішенням Гурзуфської селищної ради 60- ї сесії 6 скликання від 25 вересня 2013 року [PERSON] було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.15). Оскаржуване рішення мотивоване невідповідністю місця розташування витребовуваної земельної ділянки вимогам законодавства (на графічному матеріалі на вказано бажане місце розташування земельної ділянки). Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Судом встановлено, що [PERSON] при зверненні до Гурзуфської селищної ради надав графічні матеріали смт. Гурзуф (роздрукована карта населеного пункту), а не бажаного місця розташування конкретної земельної ділянки. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, це є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Судом приймається до уваги посилання той факт, що позивачем, в порушення вимог ст.118 ЗК України, в графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача не зазначено бажане місце розташування витребовуваної земельної ділянки. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied