Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Державною службою України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва 02..12.2013 прийнято рішення №18 «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Міністерством аграрної політики та продовольства України», яким запропоновано Міністерству аграрної політики та продовольства України визнати таким, що втратив чинність наказ Міністерства аграрної політики від 15.06.2004 №228 «Про затвердження Технічного регламенту зернового складу», оскільки його норми не відповідають вимогам діючого законодавства та принципам державної регуляторної політики. Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд виходить з того, що визначення обґрунтованості спірного рішення Державної служби України з питань регулярної політики та розвитку підприємництва, а отже і вмотивованості позовної заяви, полягає у визначенні відповідності прийнятого рішення наданим відповідачу повноваженням, при цьому, із обов'язковим встановленням законності змісту та обґрунтованості спірного рішення, а також визначення питання приналежності позивача до кола суб'єктів правовідносин, у яких буде застосовано спірне рішення. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Указом Президента України від 19.12.2011р. № 1168/2011 "Про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва" утворене Держпідприємництво України. Положення про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (далі - Положення) затверджене Указом Президента України від 30.03.2012 № 237/2012 "Деякі питання діяльності Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва". Відповідно до п. 1 Положення Держпідприємництво України є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. При цьому, абзацом шостим ч. 1 ст. 30 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (далі - Закон) встановлено, що до повноважень уповноваженого органу щодо здійснення регуляторної політики належить здійснення експертизи регуляторних актів центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади на їх відповідність вимогам статей 4, 5, 8-13 цього Закону, прийняття у разі виявлення порушень цих вимог рішень про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики. Згідно з п. п. 3 п. 4 Положення Держпідприємництво України проводить відповідно до законодавства експертизу регуляторних актів центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, приймає рішення про необхідність усунення виявлених під час експертизи порушень принципів державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, публікує в установленому порядку повідомлення про зупинення дії регуляторних актів або їх окремих положень, а також надсилає повідомлення про це до органів юстиції, які зареєстрували відповідні регуляторні акти. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону підставою для проведення експертизи регуляторних актів уповноваженим органом, зокрема, є відповідне звернення фізичних та/або юридичних осіб, їх об'єднань, а також консультативно-дорадчих органів, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання. Зазначений перелік підстав для проведення експертизи є вичерпним. З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення експертизи наказу Міністерства аграрної політики від 15.06.2004 №228 слугувало звернення Громадської ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 26.11.2013 №99, тобто експертизу згадуваного наказу проведено за наявності підстав визначених ч. 2 ст. 27 Закону. Технічний регламент зернового складу, затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 15.06.2004 № 228 (далі -Наказ), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.07.2004 № 835/9434 розроблено на виконання статті 11 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2003 № 510 «Про забезпечення сертифікації зернових складів на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, запровадження складських документів на зерно». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» ( в редакції Закону України від 16.10.2012 N 5462-VI) послуги із зберігання зерна та продуктів його переробки підлягають сертифікації на відповідність стандартам та іншим нормативним документам у відповідній сфері. Видача сертифіката відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, переоформлення сертифіката, видача його дубліката здійснюється на платній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Порядок видачі, переоформлення сертифіката, видачі його дубліката, перелік документів, що подаються для одержання сертифіката, розмір та порядок внесення плати за видачу, переоформлення сертифіката, видачу його дубліката визначаються Кабінетом Міністрів України. Правові та організаційні засади розроблення і застосування національних стандартів, технічних регламентів та процедур оцінки відповідності, а також основоположні принципи державної політики у сфері стандартизації, технічного регулювання та оцінки відповідності визначені Законом України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" від 01.12.2005 № 3164-IV. Статтею 1 Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" встановлено, що технічний регламент - закон України або нормативно-правовий акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України, у якому визначено характеристики продукції або пов'язані з нею процеси чи способи виробництва, а також вимоги до послуг, включаючи відповідні положення, дотримання яких є обов'язковим. Він може також містити вимоги до термінології, позначок, пакування, маркування чи етикетування, які застосовуються до певної продукції, процесу чи способу виробництва. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" Кабінет Міністрів України, зокрема, затверджує технічні регламенти, якщо їх не затверджено законом, та плани заходів щодо їх застосування. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" Кабінету Міністрів України в місячний термін: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Також, ст. 25 Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" визначена вимога щодо перегляду робочою групою протягом п'ятирічного строку з дня їх опублікування в інформаційному бюлетні «Офіційний вісник України» прийнятих технічних регламентів. Як зазначено вище, наказ Міністерства аграрної політики №228 «Про затвердження Технічного регламенту зернового складу» затверджено 15.06.2004, тобто до набрання чинності Законом України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності", проте в порушення вимог згадуваного закону такий наказ не приведено у відповідність до вимог Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності" та ст. 11 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» ( в редакції Закону України від 16.10.2012 N 5462-VI). З урахуванням викладених норм, за результатом дослідження спірного рішення та документів, що передували його винесенню, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень, з дотриманням процедури визначеної Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.02.2014 №98 задоволено скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.12.2013 №37-33-9/25900 на рішення від 02.12.2013 №18 «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Міністерством аграрної політики та продовольства України». крім того, наказано підготувати лист Кабінетові Міністрів України про необхідність розроблення Міністерством аграрної політики та продовольства України проекту нормативно-правового акту на зміну Технічного регламенту зернового складу, затвердженого вказаним наказом, з урахуванням вимог Законів України «Про стандарти, технічні регламенти та процедуру оцінки відповідності» та «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». В подальшому, рішенням Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 06.02.2014 №18-с скасовано рішення від 02.12.2013 №18 «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». З системного аналізу викладеного вбачається, що хоча й Міністерством економічного розвитку і торгівлі України й задоволено скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на оскаржене рішення, проте вказано на необхідність приведення Технічного регламенту зернового складу у відповідність до Законів України «Про стандарти, технічні регламенти та процедуру оцінки відповідності» та «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що реалізація оскаржуваного наказу матиме наслідком ліквідацію позивача, якого створено з метою реалізації державної політики на ринку зерна України, зокрема випуск та обіг складських документів на зерно, створення та ведення бази даних - Єдиного автоматизованого реєстру складських документів та зерно, зерна прийнятого на зберігання, заставного зерна, забезпечення технічного та технологічного створення, супроводження програмного забезпечення, ведення Реєстру сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, Реєстру сертифікатів якості зерна та продуктів його переробки. Беручи до уваги, що оскаржене рішення на час вирішення справи скасовано Державною службою України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, отже оскаржуване рішення на час вирішення справи не порушує права позивача, з метою захисту яких, позивач звернувся до суду. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення та спростовано позовні вимоги, а тому, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державного підприємства «Держреєстри України» є таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied