Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби 02 листопада 2012 року звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Мет» (далі-ТОВ «Мега-Мет»), згідно якого просить застосувати арешт коштів ТОВ «Мега-Мет» на розрахункових рахунках: - 260087178, 2600011124 відкритих у ПАТ «Полтава-банк», МФО 331489; - 2600198098320 відкритому у ДФ ПАТ «Промекономбанк», МФО 306481; - 26001000040548 відкритому у ПАТ КБ «Промекономбанк». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у нього на обліку, як платник податків перебуває відповідач, який на даний час має заборгованість перед бюджетом в сумі 19 501,64 грн. Однак у відповідача відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують наявність існування обставин, передбачених п.94.2 ст.94 ПК України. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Посилається на те, що підставою для звернення до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках відповідача стала обставина, передбачена пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК України, а саме відсутність майна платника податків, за рахунок якого можливе погашення податкового боргу. Таким чином, вказана норма є нормою прямої дії та жодним чином не передбачає застосування порядку, передбаченого статтею 94 ПК України, в частині прийняття рішення про адміністративний арешт майна платника податків. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідач перебуває на податковому обліку в Лівобережній міжрайонній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 9). Відповідно до довідок розрахунків з бюджетом, які міститься в матеріалах справи, станом на 18.10.2012 року, заборгованість відповідача становить 19501,64 грн. (а.с.5-7). У зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу на його адресу було направлено податкові вимоги №1/722 від 26.07.2010 року та № 2/981 від 04.20.2010 року. З метою виявлення активів платника податків були направлені запити до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Територіального управління держгірпромнагляду по Дніпропетровській області Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду при цьому, згідно отриманих відповідей рухоме та нерухоме майно за відповідачем не зареєстроване. Застосування арешту коштів відповідача, що знаходяться в банку, у разі відсутності майна у платника податків, який має податковий борг, є предметом спору переданого на вирішення суду. Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковим органом не доведено суду необхідність застосування арешту коштів на рахунках ТОВ «Мега-Мет», як виняткового способу забезпечення виконання останнім податкових зобов'язань. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного. Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового борг. Отже, податковий орган наділений правом звернутися до суду з позовом щодо накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку, за наявністю певних умов, перелік яких є вичерпним, а саме у разі відсутності у платника податків, який має податковий борг, майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявність обставин відсутності у відповідача, який має податковий борг в сумі 19 501,64 грн., майна, що підтверджується: листом Дніпропетровського МБТІ від 26.12.11р. №16414, згідно якого право власності на нерухоме майно за відповідачем не зареєстровано (а.с.12); листом Держгірпромнагляду від 19.10.2011 №33105/10/192 згідно якого інформація про реєстрацію транспортних засобів за відповідачем відсутня (а.с.11); листом Інспекції державного технічного нагляду від 04.11.2011 року, згідно якого інформація про реєстрацію сільськогосподарської техніки за відповідачем відсутня (а.с.10), вважає обґрунтованими вимоги позивача про застосування арешту коштів відповідача, що знаходяться у банку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вживалися заходи щодо розшуку майна, яке належить відповідачу (а.с.8), для погашення податкової заборгованості, але було встановлено, що будь-якого рухомого або нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано. Наявні лише відкриті на його ім'я розрахункові рахунки у банківських установах (а.с.9), що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що реалізація права податкового органу на звернення до суду з вимогами про накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банку, може здійснюватися лише в день прийняття податковим органом відповідного рішення про накладення арешту на майно платника податку, що передбачено п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 року № 1398, оскільки вказаний порядок розроблений відповідно до статті 94 розділу II Податкового кодексу України, визначає загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків, та застосування арешту коштів на рахунку платника податків саме під час його здійснення. Між тим, в даному випадку процедура адміністративного арешту майна платника податків не здійснюється у зв'язку з відсутністю його у відповідача. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо необхідності наявності рішення податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податку в день подачі позову до суду з вимогами про накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банку, є помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального права. З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted