Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з 01.07.2010 по 31.12.2012. Перевіркою встановлено порушення [PERSON] пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201, пункту 207.6 статті 207 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 5 786,00 грн. За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 01.10.2013 №538/26-54-17-01-13-3113708246 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.10.2013 №0000931701, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7 232,50 грн., у тому числі: 5 786,00 грн. - основний платіж, 1 446,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне. Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку. Відповідно до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Відповідно до пункту 207.6 статті 201 Податкового кодексу України суми податку, сплачені (нараховані) при придбанні товарів/послуг, які включаються у вартість туристичного продукту (туристичної послуги), не відносяться до податкового кредиту та не включаються до бази оподаткування туристичного оператора. Суми податку, сплачені (нараховані) при придбанні товарів/послуг, які не включаються у вартість туристичного продукту (туристичної послуги), включаються до податкового кредиту в порядку, визначеному цим Кодексом. Датою виникнення податкових зобов'язань у туристичного оператора при постачанні туристичного продукту (туристичної послуги) є дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання туристичного продукту (туристичної послуги). Датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту туристичного оператора при придбанні товарів/послуг, які не включаються у вартість туристичного продукту (туристичної послуги), є дата отримання товарів/послуг, підтверджена податковою накладною. Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 01.10.2013 №538/26-54-17-01-13-3113708246 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що в період з 01.01.2012 по 31.12.2012 фізична особа-підприємець [PERSON] не була платником податку на додану вартість, проте мала дохід від здійснення туристичних послуг, що сукупно перевищив 300 000 грн. (без урахування податку на додану вартість). Отже, за посиланням органу державної податкової служби, з 01.05.2012 фізична особа-підприємець [PERSON] повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість у зв'язку з перевищенням протягом січня-квітня 2012 року 300000грн. загальної суми з надання туристичних послуг. Проте [PERSON] заяву про реєстрацію платником податку у зазначені строки не подала та платником податку на додану вартість з 01.05.2012 не зареєструвалась. Отже реалізовувавши туристичний продукт протягом травня - листопада 2012 року, без додаткового нарахування податку на додану вартість, фізичною особою занижено податкове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 5 786,00 грн.. Разом з тим, суд не може погодитися із зазначеними доводами відповідача виходячи з наступного. Особливості оподаткування туроператорської та турагентської діяльності визначені приписами статті 207 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 207.2 статті 207 Податкового кодексу України базою оподаткування в разі проведення операцій з постачання туристичним оператором туристичного продукту (туристичної послуги), призначеного для його споживання (отримання) на території України, є винагорода, яка визначається як різниця між вартістю поставленого ним туристичного продукту (туристичної послуги) та вартістю витрат, понесених таким туристичним оператором внаслідок придбання (створення) такого туристичного продукту (туристичної послуги). Згідно наданої позивачем таблиці розрахунку комісійної винагороди за 2012 рік, розмір такої винагороди в 2012 році становив 34 150,03 грн., тобто: різниця між сумою від здійснення операцій з постачання туристичного продукту у розмірі 1 348 168,12 грн. та сумою понесених витрат (оплата туроператорам) у розмірі 1 314 018,09 грн. За даними органу державної податкової служби, викладеними в акті перевірки, протягом травня-листопада 2012 року відповідний дохід складав 28 930, 19 грн. Враховуючи вид діяльності, що здійснює позивач, встановлені Податковим кодексом України особливості оподаткування доходу від такого виду діяльності, доводи органу державної податкової служби щодо необхідності обов'язкової реєстрації позивача платником податку на додану вартість в травні 2012 року є помилковими і такими, що суперечать приписам статті 207 Податкового кодексу України. Згідно із приписами статті 181, 207 Податкового кодексу України база оподаткування від проведення операцій з постачання туристичним оператором туристичного продукту (туристичної послуги), склала у позивача в 2012 році 34 150,03 грн, що не перевищує 300000 гривень. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Оболонському районі головного управління Міністерства доходів та зборів у місті Києві від 11.10.2013 №0000931701 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо арифметичної помилки позивача в декларації (сторінка 9 акту) та розбіжності у визначенні валового доходу за 2012 рік у сумі 400, 54 грн., то відповідне порушення зафіксовано в пункті 1 висновків акту перевірки (занижено податок з доходів фізичних осіб), визнано позивачем, грошове зобов'язання сплачено позивачем. Проте на суть спірних правовідносин щодо визначення позивачеві податкового зобов'язання із податку на додану вартість (пункт 2 висновків акту перевірки), зазначене не впливає. Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted