Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Інспекція з питань захисту прав споживачів у Донецькій області звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 6783,00 грн. за порушення законодавства про рекламу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на несплату фінансових санкцій за порушення порядку розповсюдження реклами без відповідного дозволу та за неможливість встановлення вартості реклами, які виникли на підставі рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 19.07.2013 року № 000024. За цим рішенням до відповідача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу на загальну суму 6783,00грн., яку позивач і просить стягнути у визначений Законом України «Про рекламу» та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу" від 26.05.2004 р. N 693 спосіб. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання прибув, позов не визнав посилаючись на те, що позивачем пропущений строк застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачений ст. 250 Господарського Кодексу України. А відтак, рішення про застосування до нього фінансових санкцій є незаконним. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне. Позивач - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Донецькій області відповідно до Положення "Про Інспекцію з питань захисту прав споживачів", затвердженого головою Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів 29.11.2013 р. (далі за текстом - Положення) є територіальним органом Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів. Відповідно до п.п. 4.1. п. 4 Положення, Держспоживінспекція у Донецькій області відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, рекламу в цій сфері та державний ринковий нагляд. Відповідач - фізична особа-підприємець [PERSON], ІПН [NUMBER]. Донецькою міською радою на адресу відповідача направлено листа від 21.11.2012 року № 02/12-1193, яким просить демонтувати рекламну конструкцію протягом 3 днів у зв'язку з відсутністю дозволу на її розміщення. У іншому випадку про порушення законодавства про рекламу буде повідомлено Інспекцію з питань захисту прав споживачів. Відповідно до п. 10 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. N 693 (далі - Порядок № 693), позивачем був складений протокол від 12.01.2013 № 000005, яким були встановлені ознаки порушення законодавства про рекламу. А саме, розповсюдження відповідачем зовнішньої реклами без відповідного дозволу за адресою [ADDRESS]. Пунктом 11 Порядку № 693 встановлено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи. Позивачем було прийнято рішення від 11.02.2013 року № 000005 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу. Згідно з п. 12 Порядку № 693 справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. 21.02.2013 року, 02.04.2013 року, 07.03.2013 року, 29.05.2013 року позивачем були надіслані вимоги, якими призначалися дати розгляду справи та зазначений перелік документів, які необхідно надати (письмові пояснення, свідоцтво про державну реєстрацію, довідка про включення до державного реєстру, дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, договір з замовником, виробником та розповсюджувачем реклами, документ, що підтверджує вартість рекламної конструкції та розповсюдженої реклами). Підтвердженням того, що відповідач повідомлений про розгляд справи про необхідність документи є поштове повідомлення про одержання 13.07.2013 року запрошення від 20.06.2013 року. Пунктом 16 Порядку № 693, визначено, що справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи. Позивачем була розглянута справа та встановлено, що відповідачем порушено ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме, розповсюджено рекламу без відповідного дозволу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч 2, ст. 27 Закону України «Про рекламу» відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть, зокрема, рекламодавці, винні у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно. Частиною 4 статі 27 цього ж Закону, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема, на рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдженої реклами. Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також ч. 6, ст. 27 Закону України «Про рекламу» передбачено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з пунктом 18 Порядку № 639 за порушення порядку розповсюдження реклами без відповідного дозволу у зв'язку з неможливістю встановлення вартості реклами позивачем було прийнято рішення про накладення штрафу від 19.07.2013 року № 000024, яким до відповідача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу на загальну суму 6783,00грн. (за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами - 1700 грн., за порушення порядку розповсюдження реклами - 5083,00 грн. ). Пунктом 20 Порядку № 639 встановлено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства. Відповідачем сума штрафу у розмірі 6783,00 грн. у добровільному порядку не сплачена. Суд зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачений інститут зустрічного позову. У той самий час, звернення до суду з окремим позовом є правом, а не обов'язком особи. За таких умов, з урахуванням визначеного статтею 2 КАС України завдання адміністративного судочинства за наявності заперечень відповідача, суд не може відмовити у наданні судового захисту та має перевірити правомірність прийнятого позивачем рішення. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Порушення порядку розповсюдження реклами та ненадання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, за що до відповідача застосовані штрафні санкції, ним не спростовані. Судом встановлено, що відповідачем на запит позивача від 20.06.2013 року (одержаний 13.07.2013 року) не було надано письмових пояснень, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки про включення до державного реєстру, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, договору з замовником, виробником та розповсюджувачем реклами, документів, що підтверджують вартість рекламної конструкції та розповсюдженої реклами. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 6, ст. 27 Закону України «Про рекламу» за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв'язку з цим, позивачем правомірно застосовані до відповідача штрафні санкції у розмірі 1700,00 грн. Що стосується застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі 5083,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема, адміністративно-господарський штраф. Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був складений протокол від 12.01.2013 № 000005, яким були встановлені ознаки порушення законодавства про рекламу, а саме, розповсюдження відповідачем зовнішньої реклами без відповідного дозволу за адресою [ADDRESS]. Тобто порушення законодавства про рекламу було виявлено не пізніше 12.01.2013 року. Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу було прийнято 19.07.2013 року. Тобто з пропущенням шестимісячного строку застосування адміністративно-господарської санкції. Протиправність рішення у частині застосування штрафних санкцій у сумі 5083,00 грн. є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення зазначеної суми. Суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність обліку строку від прийняття рішення від 11.02.2013 року № 000005 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, оскільки на час прийняття рішення порушення було виявлено, що підтверджується протоколом. Визначені ст. 250 Господарського кодексу України правила обліку строку застосування адміністративно-господарських санкцій не передбачають його зупинення на час зібрання доказів або повідомлення порушника. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що штрафні санкції застосовані не пізніш 1 року з дня вчинення порушення відповідачем. По-перше, вказаний строк є додатковою умовою звільнення особи від відповідальності та судом у даній справі не застосовується. По-друге, позивачем не доведена дата, з якої вказаний строк має обліковуватися. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення суми штрафу у розмірі 5083,00 грн. задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС України стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial