Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Луганській області, в якому просила: визнати неправомірними дії Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Луганській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця [PERSON] з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість за липень 2013 року по взаємовідносинам з ТОВ «Омега - Сервіс», оформленої актом № 92/1700-[NUMBER] від 31.10.2013 року; зобов'язати Старобільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного Управління Міндоходів у Луганській області вилучити з Автоматизованої системи співставлення податкової зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України та з АІС «Податковий блок» інформацію та коригування, винесені на підставі акту перевірки від 92/1700-[NUMBER] від 31.10.2013 року, та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків - податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 237777,98 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 211133,72 грн.; зобов'язати Старобільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного Управління Міндоходів у Луганській області вилучити з облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця [PERSON] коригування, внесені на підставі акту перевірки № 92/1700-[NUMBER] від 31.10.2013, та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року позовні вимоги задоволені повністю. Суд першої інстанції визнав неправомірними дії Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Луганській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця [PERSON] з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість за липень 2013 року по взаємовідносинам з ТОВ «Омега - Сервіс», оформленої актом перевірки № 92/1700-[NUMBER] від 31.10.2013р., зобов'язав відповідача вилучити з Автоматизованої системи співставлення податкової зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України та з АІС «Податковий блок» інформацію та коригування, винесені на підставі акту перевірки та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків - податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 237777,98 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 211133,72 грн., зобов'язав відповідача вилучити з облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця [PERSON] коригування, внесені на підставі акту перевірки та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків. Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 20 вересня 2013 № 1597/8/17-011 Старобільська ОДПІ у зв'язку з проведеним аналізом податкової декларації позивача з ПДВ за липень 2013 року та наявності податкової інформації, встановленням розбіжностей між задекларованими ФОП [PERSON] податковим кредитом за даними ТОВ «Омега - Сервіс», на підставі п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п.п. 1 п. 73.3 ст. 73 ПК України звернулось до позивача з запитом про надання інформації та її документального підтвердження, а саме про надання пояснень та засвідчених копій первинних документів стосовно взаємовідносин з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за липень 2013 року та попереджено позивача про наслідки у разі ненадання пояснень та їх документального підтвердження, що на підставі п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПКУ податковий орган має право на проведення позапланової документальної перевірки позивача. (т. 1 а.с. 9) Листом від 26.09.2013 року №1 позивач надав пояснення та первинні документи на запит від 20.09.2013 № 1597/8/17-011. Відповідь від 26.09.2013 з додатками та поясненнями відповідач отримав 27.09.2013, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції податкового органу (Т. 1 а.с. 10, 38) Наказом від 29.10.2013 № 182-ОД Старобільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області прийнято рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП [PERSON] з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2013 року по взаємовідносинам з ТОВ «Омега - Сервіс» (т. 1 а.с. 36) Повідомленням від 29.10.2013 № 13 відповідач повідомив позивача про те, що 30.10.2013 Старобільською ОДПІ буде проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП [PERSON] Повідомлення отримано позивачем 29.10.2013, про що свідчить її підпис на документі (т. 1 а.с. 37) Наказ від 29.10.2013 № 182-ОД та повідомленням від 29.10.2013 № 13 позивач отримав 29.10.2013 року, про що свідчить особистий підпис позивача на розписці № 13 (Т. 1 а.с. 37) За результатами перевірки податковим органом складено акт від 31.10.2013 року № 92/1700-[NUMBER] про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП [PERSON], з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2013 року по взаємовідносинам з ТОВ «Омега - Сервіс». (т. 1а.с. 11 - 23) Відповідно до висновків вказаного акту перевірки встановлено порушення ФОП [PERSON]: -п.185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України за липень 2013 року завищено податкові зобов'язання на загальну суму 237777,98 грн. та завищено податковий кредит на загальну суму 211133,72 грн. в наслідок не можливості реальності здійснення господарської операції (фактичного придбання товарів у контрагентів ТОВ «Омега - Сервіс» та продажу придбаного ПММ контрагентами - покупцями, визначених в акті); - п.44.1 ст. 44 та п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України не надано до перевірки книгу обліку доходів та витрат. (т. 1 а.с. 22-23) Висновки викладені в акті від 31.10.2013 року № 92/1700-[NUMBER], щодо завищення позивачем податкових зобов'язань та податкового кредиту були відображені податковим органом у електронній базі даних - в тому числі в системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, що підтверджується зворотнім боком облікової картки. (т. 2 а.с. 52 - 56) Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджена неправомірність проведення документальної позапланової перевірки діяльності позивача та у зв'язку з невинесенням податкових повідомлень - рішень, податковий орган безпідставно відобразив висновки акта перевірки в автоматизованій системі «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та АІС «Податковий блок». Колегія суддів не погоджується частково з вказаним висновком суду першої інстанції в частині визнання не правомірною проведення відповідачем документальної позапланової перевірки діяльності позивача в жовтні 2013 року, з огляду на наступне. Статтею 20 Податкового кодексу України передбачені права органів державної податкової служби, зокрема відповідно до п.п.20.1.6 запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит. Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 73.2 та 73.3 статті 73 Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. N 1245 затверджено Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом. Згідно п.1 Порядку, податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі діяльності і необхідні для реалізації покладених на органи державної податкової служби завдань і функцій. Відповідно до п. 14 Порядку, суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту, якщо інше не передбачено Податковим кодексом України. У разі коли за результатами перевірок інших платників податків або за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платник податків зобов'язаний надати пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту. За приписами п. 15 Порядку, лист суб'єкта інформаційних відносин, що надсилається на запит органу державної податкової служби, повинен містити: номер та дату запиту органу державної податкової служби, на який надається відповідь; інформацію, що запитується органом державної податкової служби. З аналізу зазначених норм Податкового кодексу України та вищезазначеного Порядку вбачається, що податковий орган має право звертатись з запитом про подання інформації. Проте колегія суддів зазначає, що на сам перед вказаними нормами передбачено відповідь на вказаний запит саме шляхом надання відповідної податкової інформації, тобто, надання відповіді на поставлені податковим органом питання, та необхідні підтверджуючи документи наданої інформації. Посилання відповідача в запитах на п.п.20.1.6 п. 20.1 ст.20 ПК України, не відповідає вимогам законодавства, оскільки зазначена норма визначає право органів державної податкової служби запитувати та вивчати первинні документи саме під час проведення перевірок, а не до призначення такої перевірки та не під час здійснення запитів до суб'єкта інформації у відповідності до п.п.73.3 ст.73 ПК України. Тобто, зазначеними нормами не передбачено здійснення запитів саме для витребування первинних документів, так само, як і обов'язок підприємства надавати тільки первинні документи, оскільки надання документів здійснюється тільки для підтвердження інформації, яка надається на запит. Саме до пояснень повинні бути додані документи в підтвердження позиції платника податків, а не надаватися документи відповідно до запиту податкового органу. Як вбачається зі спірного наказу перевірку здійснено відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, у зв'язку не повним наданням пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит ДПІ. Згідно пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, Документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Як вже зазначалось вище відповідач на підставі п.п.20.1.6 п. 20.1 ст.20, п.73.3 ст.73 звернувся до позивача запитом від 20.09.2013 року, в якому просив позивача протягом 10 робочих днів надати інформацію та її документальне підтвердження щодо взаємовідносин з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за липень 2013 року, у зв'язку з проведенням аналізу податкової декларації з ПДВ за липень 2013 року та наявності податкової інформації, встановленням розбіжностей між задекларованими ФОП [PERSON] податковим кредитом за даними ТОВ «Омега - Сервіс», та попередив позивача про наслідки ненадання такої інформації та її документального підтвердження передбачені п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України. У визначений законом термін позивач надав листом № 1 від 26.09.2013 пояснення разом з документальним підтвердженням фінансово-господарських відносини між ФОП [PERSON] та ТОВ «Омега-Сервіс». Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, запитувані документи стосовно взаємовідносин позивача з контрагентами - покупцями останнім відповідачу надані не були (а.с.9-10), що спростовує висновок суду першої інстанції про надання усіх документів на запит податкового органу. Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неправомірності проведення документальної позапланової перевірки із зазначення підстави для її проведення п.п.78.1.1 п.78 ст. 78 ПК України, оскільки, судом першої інстанції помилково зазначено, що позивач надав відповідачу усі витребувані документи із посиланням на матеріали справи, тому, що зазначені документи разом із супровідним листом були долучені до матеріалів справи лише 17 грудня 2013 року та підставою для проведення перевірки була отримана податкова інформація відносно контрагента позивача, яка свідчила про можливе порушення позивачем податкового законодавства. Крім того, як вбачається з матеріалів справи наказ від 29.10.2013 № 182-ОД про проведення перевірки позивачем не оскаржувався. На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач при призначенні перевірки діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений п.п.78.1.1 п.78 ст. 78ПК України. Стосовно висновків податкового органу щодо завищення позивачем податкових зобов'язання на загальну суму 237777,98 грн. та завищеного податкового кредиту на загальну суму 211133,72 грн. за липень 2013 року, в наслідок не можливості реальності здійснення господарської операції, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконаних робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами Згідно п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Відповідно до п. 187.1 ст. 187 цього Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Згідно з пунктом 189.4 статті 189 цього Кодексу, базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Відповідно до пункту 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. В пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено обов'язок платника податків надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, обов'язкові реквізити, перелік яких вказаний у п.п.а)-і). Пунктами 200.1-200.3 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Відповідно до пункту 200.4 цієї ж статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України 201.8 право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 01 червня 2013 року між ФОП [PERSON] (в якості Покупця) та ТОВ «Омега-Сервис» (в якості Постачальника) укладений договір поставки нафтопродуктів №1339 (далі - Договір).(а.с.54-56 т.1) Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов'язується поставити нафтопродукти (надалі-Товар) у відповідності до наданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов'язується прийняти товар на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.4. постачання Товару здійснюється транспортом постачальника на умовах FCA у відповідності до Міжнародних правил по інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000 року або транспортом Покупця на умовах EXW у відповідності до Міжнародних правил по інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000 року. Відповідно до п.2.8. договору Покупець оплачує вартість товару за ціною, зазначеною в накладній протягом 1-го банківського дня з моменту отримання Покупцем товару. Здійснення господарських операцій за вказаним договором підтверджується наявними в матеріалах справи документами: видатковими накладними № ОС-0001769 від 09.07.2013 року, № ОС-0001897 від 17.07.2013 року, №ОС-0002011 від 24.07.2013 року, №ОС-0002147 від 31.07.2013 року (а.с. 58, 64, 70, 74); рахунками на оплату товарів № 130711/2 від 09.07.2013 року, №130722/45 від 17.07.2013 року, № 130729/99 від 24.07.2013 року, №130808/5 від 31.07.2013 року (а.с. 57, 63, 69, 73); податковими накладними № 115 від 09.07.2013 року, №239 від 17.07.2013 року, №352 від 24.07.2013 року 447 від 31.07.2013 року (а.с. 60, 65, 71, 75); товарно-транспортними накладними № ОС-0001769 від 09.07.2013 року, № ОС-0001897 від 17.07.2013 року, № ОС-0002011 від 24.07.2013 року, №ОС-0002147 від 31.07.2013 року (а.с. 59, 66, 72, 76); сертифікатами відповідності (а.с. 61,67 зворотній бік, 68 зворотній бік); паспортами продукції (а.с. 62,67, 68); реєстром платіжних документів. Податкові накладні наявні в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних позивача за спірний період (а.с. 42-44,60, 65, 71, 75). На момент здійснення господарських операцій ТОВ «Омега-Сервис» було платником податку на додану вартість. Як вбачається з матеріалів справи зазначений товар - нафтопродуки, придбався позивачем для власної господарської діяльності, зокрема для реалізації за раніше укладеними договорами поставки нафтопродуктів з контрагентами та реалізації через автозаправні станції не платникам ПДВ. Відповідно до матеріалів справи, подальша реалізація придбаних ФОП [PERSON] у ТОВ «Омега-Сервис» нафтопродуктів здійснювалась за раніше укладеними договорами поставки нафтопродуктів з покупцям-контрагентами, а саме: Договір поставки № 3 від 02 січня 2013 року укладеного з ТОВ «Астра» (а.с.77-78 т.1); Договір поставки № 4 від 02 січня 2013 року з ПК «КЕДР-РВС ПЛЮС»(а.с.79-80 т.1); Договір поставки № 6 від 02 січня 2013 року з ПП «Старобільський завод продовольчих товарів» (а.с. 81-82 т.1); Договір поставки № 8 від 02 січня 2013 року з ТОВ «Красноріченське» (а.с.83-84 т.1); Договір поставки № 9 від 02 січня 2013 року з ТОВ «Красноріченський комбікормовий завод» (а.с.85-86 т.1); Договір поставки № 12 від 02 січня 2013 року з СТОВ «Боровчанка»(а.с.87-89 т.1); Договір поставки № 13 від 02 січня 2013 року з ТОВ «Фідлайф» (а.с.89-90 т.1); Договір поставки № 17 від 02 січня 2013 року з ТОВ «ПРОМІНЬ» (а.с.91-92 т.1); Договір поставки № 18 від 02 січня 2013 року з СТОВ «А.Б.Т.»(а.с.93-94 т.1); Договір поставки № 22 від 02 січня 2013 року з ТОВ «КХП «АЙДАР-БОРОШНО» (а.с.95-96 т.1); Договір поставки № 23 від 02 січня 2013 року з ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» (а.с.97-98 т.1); Договір поставки № 25 від 02 січня 2013 року з ТОВ «Айдар» (а.с.99-100 т.1); Договір поставки № 26 від 02 січня 2013 року з ПАТ «Біловодський маслоробний завод»(а.с.101-102 т.1); Договір поставки № 27 від 02 січня 2013 року з СФГ «Урожай» (а.с.103-104 т.1); Договір поставки № 29 від 15 лютого 2013 року між з ФГ «ВИСОКЕ»(а.с.105-106 т.1); Договір поставки № 37 від 05 лютого 2013 року з ТОВ «Грисар-Агро»(а.с.107-108 т.1); Договір поставки № 40 від 12 лютого 2013 року з ФО-П [PERSON] (а.с.109-110 т.1); Договір поставки № 52 від 16 квітня 2013 року з ФГ ПК «СІРІУС»(а.с.111-112 т.1); Договір поставки № 53 від 22 квітня 2013 року з ФГ «Агровіза» (а.с.113-114 т.1); Договір поставки № 56 від 07 травня 2013 року з ПП «АНТЕ»(а.с.115-116 т.1); Договір поставки № 64 від 01 липня 2013 року з СФГ «Ява»(а.с117-118 т.1); Договір поставки № 66 від 12 липня 2013 року з ПСП АГРОФІРМА «ВІКТОРІЯ» (а.с.119-120 т.1). Здійснення господарських операцій за вказаними договорами та продаж придбаних у ТОВ «Омега-Сервис» нафтопродуктів підтверджується наявними в матеріалах справи документами: податковими накладними, видатковими накладними, довіреностями на отримання цінностей, товарно-транспортними накладним, реєстром оплати товарів (а.с.121-251 т.1) Тобто з матеріалів справи вбачається, що наявні договори, як на придбання та і на подальшу реалізацію нафтопродуктів та складені на їх виконання первинні документи, податкові накладні, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкових зобов'язань так і податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Відповідно до частини 1 статі 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду першої інстанції надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту та податкового зобовязання. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту у відповідності до ст..198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, датою виникнення такого права вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Колегія суддів не приймає посилання відповідача, як на підставу задоволення скарги, на довідку ДПІ у Київському районі м. Донецька від 20.09.2013 ркоу № 265/05-64-15-01 про проведення зустрічної звірки ТОВ «Омега-Сервіс» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «ДОНОПТСЕРВІС» за липень 2013 року, ТОВ «ТРИЕСТ-ДОН» за липень 2013 року, їх реальність та повноту відображення в обліку, з наступних підстав. Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Таким чином, зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за результатами яких складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін. Відповідно до висновків зазначеної довідки на яку посилається відповідач в акті перевірки, підприємством ТОВ «Омега Сервіс» ймовірно не відбувалися реальні правочини по операціям з реалізації ТМЦ (послуг) з ФОП [PERSON] в сумі ПДВ 211133,72 грн. Тобто, зазначений висновок податковим органом зроблено в формі припущення, що не припустимо. Колегія суддів зазначає, що встановленні порушення з боку контрагентів постачальника не можуть впливати та формування податкової звітності позивача по взаємовідносинам з таки контрагентом. Крім того, звірка контрагента позивача (Постачальника) та дослідження первинних документів по господарським взаємовідносинам з позивачем не проводилась. В акті перевірки, податковим органом, без дослідження всіх первинних документів та з'ясування відомостей щодо факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, зроблено висновок про завищення позивачем податкового зобов'язання та податкового кредиту, в наслідок неможливості здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Омега Сервіс» та подальшим продажем товару покупцям. З акту перевірки вбачається, що відповідачем не було досліджені всі документи, які підтверджують господарські операції та які не витренувались податковим органом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду першої інстанції були надані сертифікати якості ПММ, паспорти та товарно-транспортні накладні. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки фактично не були дослідженні первинні документи. Зустрічна звірка безпосередньо між позивачем та його контрагентом за спірний період податковим органом не проводилась. Посилання відповідача на те, що у контрагента позивача відсутні книги обліку доходів та витрат, ведення яких передбачено п. 44.1 ст.44 та п.177.10 ст.177 ПК України як підставу для висновку про нікчемність здійснених господарських операцій колегія суддів не приймає, з наступних підстав. Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Зазначена стаття ПК України передбачає відповідальність платника податків за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником податків цих документів, тобто, зазначеною нормою передбачено наслідки порушення позивачем п. 44.1 ст. 44 п. 177.10 ст. 177 ПК України, а саме застосування до позивача штрафних санкцій передбачених п.121.1 ст.121 ПК України. Відповідно до матеріалів справи, податковий орган встановивши не ведення книги обліку доходів та витрат платників податків єдиного внеску, застосував до позивача штрафні санкції передбачені п.121.1 ст.121 ПК України та виніс податкове повідомлення-рішення, яке не є спірним в цій справі.(а.с. 40 т.2) Колегія суддів зазначає, що приписами чинного Податкового кодексу України не надання позивачем підчас перевірки на запит податкового органу Книги обліку доходів та витрат не може вказувати на неможливість реальності здійснення господарських операції. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки не були встановлено порушень при складені податкових накладних та інших первинних документів. Таким чином, дослідженні судом апеляційної інстанції первинні документи податкового та бухгалтерського обліку свідчить про реальність здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентом. На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позивачем надано достатньо матеріалів в підтвердження реальності здійсненних господарських операцій з контрагентами та вищезазначене свідчить про реальність здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів. Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача вилучити з Автоматизованої системи співставлення податкової зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України, АІС «Податковий блок» та з облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця [PERSON] інформацію та коригування, винесені на підставі акту перевірки та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків, колегія суддів зазначає наступне. Автоматизована система співставлення податкової зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України та АІС «Податковий блок» призначені для проведення зіставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на центральному рівні із забезпеченням доступу до результатів зіставлення підрозділам органів ДПС на регіональному та районному рівні для відпрацювання отриманих результатів та використання їх для контрольно-перевірочної роботи. Оскільки за наслідками даної перевірки податкові повідомлення-рішення не приймались і відповідно податкові зобов'язання не узгоджувались, тому внесення даних за результатами перевірки до вказаної інформаційної бази даних, а саме зміна показників відповідної податкової звітності, призвела до розбіжностей між фактичною податковою звітністю та даними акту перевірки, що відповідно, може стати підставою для проведення перевірок контрагентів позивача та негативно впливає на господарську діяльність позивача. Враховуючи вищезазначене колегія суддів дійшла до висновку щодо правомірності позовних вимог позивача стосовно зобов'язання відповідача вилучити з Автоматизованої системи співставлення податкової зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України, АІС «Податковий блок» та з облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця [PERSON] інформацію та коригування, винесені на підставі акту перевірки від 92/1700-[NUMBER] від 31.10.2013, та поновити данні, задекларовані самостійно платником податків - податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 237777,98 грн. та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 211133,72 грн. за липень 2013 року. Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням вимог матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з викладених в постанові підстав, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, з частковим задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial