Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач 13.05.2011 року звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання протиправними дії, зобов'язання провести нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як особі яка віднесена до третьої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та доплати із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж роботи не менш як: жінки - 15 років з серпня 2010 року, відповідно до ст.ст. 51, 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2012 року позовні вимоги за період з 01.08.2010 року по 13.11.2010 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 05 березня 2012 року (прийнятою в порядку скороченого провадження), позов задоволено частково, визнано протиправними дії, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за період з 14.11.2010 року по 22.07.2011 року включно на підставі положень ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням виплачених сум, в решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального права. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильській катастрофи третьої категорії, і згідно ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Порядок обчислення пенсій та підвищень, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Згідно із п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам постраждалим внаслідок Чорнобильській катастрофи третьої категорії виплачується у розмірі 10 % прожиткового мінімуму. Також вважає, що судом не враховано, що Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39,50,51,52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Відповідно до ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України, актів Президента України. Згідно ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виходячи з вище викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 цього Кодексу. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3. Розглядаючи спір, судом першої інстанцій вірно враховано, що згідно ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 3, щомісячно призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Вказані розміри додаткової пенсії зазнали змін, що відбулись відповідно до п.п.9, п.п.13 п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2008 року. Проте, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення вказаного рішення, а тому, дані статті Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» залишились чинними в первинній редакції. Відповідач виплачував позивачу додаткову пенсію в розмірах, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є значно меншими. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні позивачу додаткової пенсії, а відтак, вірно вважав, що застосуванню підлягає ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згадані вище постанови уряду, оскільки останні істотно звужують обсяг раніше встановлених законом прав. Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом, при цьому, вірно вважав, що положення ч. 3 ст. 28 згаданого Закону не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов'язаний здійснити перерахунок і виплату позивачу додаткової пенсії відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», і цей перерахунок має бути здійснений в межах позовних вимог та передбаченого ст. 99 КАС України, шестимісячного строку звернення до суду, а саме за період починаючи з 14.11.2010 року. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N 3491-VI, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року. З огляду на викладене, статті 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягють застосуванню до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто по 22 липня 2011 року включно. Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за Списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку. Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання органу Пенсійного фонду нарахувати і виплатити позивачеві збільшення до пенсії за кожен рік роботи понад встановлений стаж, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у зв'язку з чим відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії по стажу за правилами статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу призначена та виплачується пенсія за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою № 5615 від 13 травня 2011 року. Відповідно до абзацу першого пункту 13 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо особа має право на отримання пенсії, зокрема відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Отже, [PERSON] має право вибору виду пенсійного забезпечення. Це право не було враховано відповідачем при перерахунку пенсії у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи відбулося зі стажу понад 20 років, тоді як статтею 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлена інша межа - після 15 років стажу. Враховуючи викладене, відмова у збільшенні пенсії позивача на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років порушує її права, встановлені статтею 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того оскільки відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30 квітня 2002 року №80-2, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року №5-5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року) саме на управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у місті покладено обов'язок призначення і виплати пенсії, допомоги на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства, тому суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зобов'язати провести перерахунок та виплату пенсії позивачу саме УПФУ в Маневицькому районі районі Волинської області, а твердження відповідача про відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом розмірів пенсій. як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, не мають правового значення, бо реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. З врахуванням вище наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Результат розгляду: partial