Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби (надалі - відповідач) про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.06.2010 року №0001461730. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 15.06.2010 року №0001461730. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. З огляду на викладене, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2014 року справу №2а-12223/12/2670 прийнято суддею Скочок Т.О. до свого провадження та призначено судовий розгляд справи в судовому засіданні. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення посадові особи відповідача не врахували в повній мірі норм законодавства, діючого на час виникнення спірних відносин, відповідно до якого застосована до позивача міра відповідальності є неправомірною. У судовому засіданні 11.03.2014 року у зв'язку з тим, що прізвище позивача [PERSON] було змінено на [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб останньої, позивача «фізична особа-підприємець [PERSON]» замінено на належного - «фізична особа-підприємець [PERSON]» (надалі - ФОП [PERSON].), а також відповідача «Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби» замінено на належного - «Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві» (надалі - ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві). 13.03.2014 року у судове засідання з'явилися представники сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що під час перевірки позивача виявлено порушення податкового законодавства, а саме: облік доходів та витрат за умови перебування останнього на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку не ведеться згідно книги обліку доходів і витрат, у зв'язку з чим прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій від 15.06.2010 року №0001461730. Суд у судовому засіданні 13.03.2014 року на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження. Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Подільському районі міста Києва ДПС була проведена документальна позапланова виїзна перевірка вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] за період з 01.04.2007 року по 02.06.2010 року, за результатами якої складено акт №46/17-405/[NUMBER] від 02.06.2010 року (надалі - акт перевірки). За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ у Подільському районі міста Києва ДПС встановлено порушення п. 2.6 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а саме: неоприбуткування в касі готівкових коштів на загальну суму 191 250,00 грн., в тому числі за 2007 рік на 91 420,00 грн., за 2008 рік на 99 830,00 грн. У зв'язку із виявленими порушеннями ДПІ у Подільському районі міста Києва ДПС прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 15.06.2010 року №0001461730, яким визначено суму штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 956 250,00 грн. Обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення представник відповідача зазначив, що позивачем за перевіряємий період з 01.04.2007 року по 02.06.2010 року не вівся облік доходів та витрат згідно Книги обліку доходів і витрат, відповідно до додатку №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року №12, та не оприбутковувались готівкові кошти на загальну суму 191 250,00 грн. відповідно до звітів суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за І, II, III, IV квартали 2007 року, III квартал 2008 року, чим порушено ч. 8 cт. 4 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» зі змінами та доповненнями, п. 1 та п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 pоку №1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат», п. 8 Наказу Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 року №599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», п. 2.6. Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні». Разом з тим, вважаючи оскаржуване рішення від 15.06.2010 року №0001461730 необґрунтованим, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду. Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного. Правила здійснення касових операцій врегульовані Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 (надалі - Положення №637). Приписами п. 1.2 Положення №637 оприбуткування готівки визначено як проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Відповідно до положень п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, позивач здійснює діяльність без застосування реєстратора розрахункових операцій, з веденням книги обліку доходів і витрат. Для платника єдиного податку - фізичної особи порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, який затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 року №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 №752/4045 (надалі - Порядок №752). Згідно п. 8 Порядку №752, для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року №64. При цьому, обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход». Поряд з цим, порядок ведення книги обліку доходів і витрат визначено у Постанові Кабміну України «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» від 26.09.2001 року №1269, згідно з яким книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством. Таким чином, показники, що зазначаються у графах 4, 5 і 6, заповнюються підприємцем безпосередньо на місці реалізації після кожного факту продажу. Наприкінці робочого дня підбиваються підсумки всіх сум, отриманих за реалізований товар, і виводиться денна сума валового доходу. Відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. Згідно мотивувальної частини ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року, судом касаційної інстанції встановлено, що, визначальним фактом для своєчасного оприбуткування отриманих готівкових коштів є, зокрема, день їх одержання, а для застосування штрафних санкцій, передбачених вищенаведеним пунктом, - встановлення факту оприбуткування готівкових коштів не в день їх фактичного отримання. Разом з тим, як вбачається з акту перевірки та підтверджено представником позивача під час судового розгляду справи, позивачем не велася книга обліку доходів і витрат із фіксуванням в ній суми виручки, яка зазначена в звітах суб'єкта малого підприємництва - позивача за І, II, III, IV квартали 2007 року та III квартал 2008 року. З огляду на викладене вище, а також враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 03.02.2014 року в адміністративній справі №2а-12223/12/2670, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій від 15.06.2010 року №0001461730. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Результат розгляду: denied