Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом (справа передана на розгляд в Печенізький районний суд Харківської області згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2013р. у відповідності до вимог ч.2 ст 22 КАС України) вказуючи, що з 26.08.1985 року її призначено на посаду судді Чугуївського міського суду Харківської області, на якій і працює по теперішній час. Вона має понад 39 років загального трудового стажу, з яких понад 28 років стаж державного службовця. По досягненню пенсійного віку їй була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 05.11.2013 року вона звернулась до УПФ України в Чугуївському районі Харківської області із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Проте, згідно відповіді від 11.11.2013 року УПФ України в Чугуївському районі Харківської області відмовив їй у задоволенні заяви з тих підстав, що відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», виплачується лише судді, який вийшов у відставку, за умови досягнення жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З даним рішенням вона не згодна, оскільки ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на яку посилається відповідач, регулює умови призначення пенсії суддям, які виходять (вийшли) у відставку, однак вона не підпадає під вказану категорію осіб. Крім того, на час звернення до УПФ із заявою про призначення пенсії державного службовця вона досягла відповідного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», працювала на посаді державного службовця, її загальний стаж становив понад 39 років, а стаж державного службовця більше, ніж 28 років. Також, зазначає, що Конституційний Суд України в своїх рішеннях у справах про гарантії незалежності суддів неодноразово вказував на те, що Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема, в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати. Право судді на заробітну плату, пенсію, щомісячне довічне грошове утримання тощо, є гарантією забезпечення незалежності працюючих суддів. Забезпечення судді гідного статусу життєвого рівня є обов'язком держави, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Вважає, що відмова відповідача у призначенні їй пенсії державного службовця лише з тих підстав, що вона продовжує працювати на посаді судді, не ґрунтується на законі. Просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України від 16.12.1993 р. № 3723 -ХІІ «Про державну службу». Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області призначити [PERSON] пенсію державного службовця відповідно до Закону України від 16.12.1993 р. № 3723 -ХІІ «Про державну службу», - з 05 листопада 2013 року, здійснивши перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки про заробітну плату № 920 від 08.11.2013 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача УПФ України в Чугуївському районі Харківської області в судове засідання не прибув, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно довідки № 02-55/4944/13 від 05.11.2013р. виданої за підписом голови Чугуївського міського суду Харківської області, позивачка [PERSON] з 26.08.1985 року призначена на посаду судді Чугуївського міського суду Харківської області, на якій і працює по теперішній час. (а.с.10). Згідно довідки про заробітну плату № 920 від 08.11.2013 року заробітна плата позивачки станом на 01.11.2013р. становить 19499грн. На дану суму нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. (а.с.9). Позивачка має понад 39 років загального трудового стажу, з яких понад 28 років стаж державної служби. (а.с.12, 32). Відповідно до довідки УПФ України у Чугуївському районі Харківської області від 11.11.2013 року [PERSON] перебуває на обліку в Чугуївському УПФУ та отримує пенсію за віком з 18.06.2012 року - як працююча особа.(а.с.12). 05.11.2013 року [PERSON] звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».(а.с.11). Згідно відповіді про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії від 11.11.2013 року УПФ України в Чугуївському районі Харківської області відмовив [PERSON] у переведенні на пенсію державного службовця, мотивуючи тим, що вона продовжує працювати на посаді судді Чугуївського міського суду, в той час як пенсія на умовах, передбачених ст. 37 ЗУ «Про державну службу» (ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), виплачується судді, який вийшов у відставку після досягнення жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, суд вважає, що при ухваленні такого рішення відповідач не дотримався вимог чинного законодавства та порушив право позивачки на отримання пенсії державного службовця, оскільки зі змісту ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на яку посилається відповідач, слідує, що вона регулює умови призначення пенсії (довічного грошового утримання) суддям, які виходять (вийшли) у відставку. Враховуючи, що позивачка не підпадає під вказану категорію осіб, суд вважає, що вказана норма закону не регулює правовідносини між сторонами у цій справі. Водночас, за змістом ст. 37 ЗУ «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавцем пенсійного віку, який згідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для жінки становить 55 років, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який для жінок становить не менше двадцяти років, у тому числі стажу державної служби не менш як десять років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців. Достовірно встановлено, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця позивачка мала відповідний вік, вона працювала на посаді державного службовця, її загальний страховий стаж становив понад 39 років, а стаж державного службовця - більше, ніж 28 років. (а.с.5,10,31,32). Отже, ці обставини свідчать про наявність підстав для призначення позивачці пенсії державного службовця, що ґрунтується на законі, оскільки будь-яких заборон у законодавстві України щодо призначення судді, що продовжує працювати, пенсії державного службовця, не встановлено. Крім того, Конституцій Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану із реалізацією права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. В рішеннях у справах про гарантії незалежності суддів (від 18.06.2007р. у № 4-рп/2007) та про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання (від 11.10.2005р. № 8-рп/2005) Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема, в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати. Право судді на заробітну плату, пенсію, щомісячне довічне грошове утримання тощо, є гарантією забезпечення незалежності працюючих суддів. Забезпечення судді гідного статусу життєвого рівня є обов'язком держави, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. В рішенні від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 Конституційний Суд України також зазначив, що для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Отже, відмова відповідача у призначенні позивачці пенсії державного службовця лише з тих підстав, що вона продовжує працювати на посаді судді, за умови дотримання всіх вимог, встановлених законодавством для призначення їй цього виду пенсії, не ґрунтується на законі. Також, відповідач в порушення норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при розгляді заяви позивачки щодо переведення її на інший вид пенсії не діє у спосіб, передбачений законодавством України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у переведенні позивачки на обраний нею вид пенсії є неправомірними, посилання відповідача на зазначені ним норми закону є необґрунтованими, його дії щодо відмови у переведенні позивачки на обраний нею вид пенсії - протиправними, а тому порушене внаслідок цього право позивачки на одержання пенсії державного службовця з часу звернення з відповідною заявою підлягає судовому захисту, а позов задоволенню у повному обсязі. Суд не стягує судові витрати з відповідача в зв'язку з заявою позивачки про покладення даних витрат на неї. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted