Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

[PERSON] пред'явила позов до Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач1), Державного реєстратора Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Клюковського Максима Володимировича (надалі також - відповідач2), в якому просила: визнати протиправними дії державного реєстратора Клюковського Максима Володимировича щодо відмови в проведенні державній реєстрації прав та обтяжень; скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві №2605427 від 27.05.2013 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію обтяження щодо припинення арешту на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2013 року в позові відмовлено. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.05.2013 р. позивач звернулась до відділу Реєстраційної служби з заявою про припинення арешту нерухомого майна на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]. До вказаної заяви позивачем була долучена копія ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 10.04.2013р. у справі №753/4738/13-ц. За наслідками розгляду заяви позивача відповідачем в порядку ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон № 1952-IV ) та п.п. 16 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 прийнято рішення №2605427 від 27.05.2013р. (далі по тексту - Порядок-703), яким відмовлено у державній реєстрації обтяження: припинення арешту нерухомого майна на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, зазначає, що до заяви від 14.05.2013 р. нею було долучено весь пакет документів, подання яких є обов'язковим в силу приписів закону, в тому числі і прошита та засвідчена печаткою ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013р. у справі №753/4738/13-ц. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів не погоджується із огляду на наступне. Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: -договорів, укладених у порядку, встановленому законом; - свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; - свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; - рішень судів, що набрали законної сили; - інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV). Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952, визначений вичерпаний перелік правових підстав для відмови у державній реєстрації прав, до яких зокрема належать: - заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; - нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; - із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; - подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; - заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; - заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване. Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При цьому, відповідно до абзаців першого та третього пункту 23.7. Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 27.06.2006 № 68, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 24.07.2006 за № 860/12734, копії вироків, рішень, ухвал, постанов у справах повинні бути підписані та скріплені гербовою печаткою. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це зазначається на копії, що видається. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вищевказаною Інструкцією передбачається проставлення відмітки лише у випадку, якщо рішення не набрало законної сили, а у випадку набрання законної сили відмітка відповідно до Інструкції не ставиться. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, на судовий запит Окружного адміністративного суду м. Києва про надання інформації, чи набрала законної сили ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року у справі № 753/4738/13-ц, Дарницьким районним судом м. Києва повідомлено, що вказана ухвала станом на 19 липня 2013 року не оскаржувалась (а.с. - 30), а отже набрала законної сили. Також, відповідачем та судом першої інстанції вказано, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року, яка подана відповідачу, не містить гербової печатки. Позивачем стверджується, що до Реєстраційної служби було подано копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року прошиту та засвідчену печаткою суду відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24.07.2006 року. На підтвердження чи спростування доводів позивача та відповідача, Київським апеляційним адміністративним судом двічі, а саме: 21 листопада 2013 року за вих.. № 02.3-04/7178 та 18 грудня 2013 року за вих..№ 02.3-04/7901 на адресу відповідача направлено судовий запит, яким зобов'язано надати належним чином завірені матеріали, а саме: заяву [PERSON] про державну реєстрацію обтяження: припинення арешту нерухомого майна… з доданими до неї документами, прийняту відповідачем 14.05.2013 року за реєстраційним номером 1127943, крім того, направити представника Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві з оригіналом даної заяви та доданої до неї документами для їх огляду в судовому засіданні. Колегія суддів зазначає, що станом на 15 січня 2014 року відповідачем не надано жодних заперечень на адміністративний позов та апеляційну скаргу позивача, в судові засідання призначені на 20 листопада 2013 року, 18 грудня 2013 року та 15 січня 2014 року відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений, крім того вимог судових запитів належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх дій та винесення спірного рішення. У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню є помилковим. Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted