Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача УДАІ УМВСУ в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ВО1 № 199613 від 12.02.2014 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 425 гривень за ч.2 ст. 122 КУпАП, посилаючись на те, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки 12.02.2014 року на той час, коли він керуючи транспортним засобом виконував поворот з вул. С. Бандери на вул. Татарську у м. Тернополі, пішохід не рухався проїзною частиною, а стояв. Вважає, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позовні вимоги підтримав повністю із мотивів, викладених у позовній заяві та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ВО1 №199613 від 12.02.2014 року як незаконну. Представник відповідача УДАІ УМВСУ в Тернопільській області у судовому засіданні відносно позову заперечив, та суду пояснив, що позивач, 12.02.2014 року керуючи автомобілем, виконуючи поворот праворуч з вул. С. Банедри на вул. Татарську не надав переваги в русі пішоходові, який переходив проїзну частину дороги на пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 16.2 ПДР України. Факт правопорушення зафіксовано в протоколі про адмінправопорушення та на відео, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] є обґрунтованою та винесена у відповідності до вимог закону, підстави для її скасування відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти: Постановою в справі про адміністративне правопорушення ВО1 № 199613 від 12.02.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень. Як вбачається із постанови, [PERSON] 12.02.2014 року о 09 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2107 номерний знак [NUMBER] у м. Тернополі по вул. С. Бандери, повертаючи праворуч не надав переваги в русі пішоходові, який переходив проїзну частину дороги на пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.16.2 ПДР України. Вказана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення АА2 № 144867 від 12.02.2014 року. Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи-ст.280 КУпАП. Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. У відповідності до п. 16.2 ПДР України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на момент виконання ним 12.02.2014 року повороту з вул. С. Бандери на вул. Татарська пішохід не знаходився на проїзній частині дороги. Статтею 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Обставини вчинення даного правопорушення повністю викладені в протоколі про адміністративне правопорушення АА2 № 144867 від 12.02.2014 року, а тому вони є об"єктивними і вказують на вчинення адміністративного правопорушення. Судом також переглянуто представлений відповідачем в якості додаткового доказу по справі відеозапис, виконаний у відповідності до абзацу 3 пункту 21 ст. 11 Закону України «Про міліцію» від 12.02.2014 року на якому зафіксовано автомобіль марки ВАЗ-2107 номерний знак [NUMBER], водій якого виконуючи поворот праворуч з вул. С. Бандери на вул. татарська у м. Тернополі не надав переваги у русі пішоходові, який переходив проїзну частину дороги на пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора. Таким чином, дослідженими по справі доказами по справі повністю спростовуються пояснення позивача, викладені ним у позовній заяві та надані у судовому засіданні. Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Згідно ч.1 ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи вищенаведене, а також особу порушника, його майновий та сімейний стан, обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер даного правопорушення, суд вважає за можливе звільнити позивача [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Результат розгляду: partial