Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

ТзОВ «Ромус-Поліграф» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.06.2013 року №0001182210/12164. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаною постановою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції, обмежився посиланням на акти перевірок контрагентів позивача без належного дослідження первинних документів по спірним господарським операціям. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. Представники ТзОВ «Ромус-Поліграф» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Представник Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року залишити без змін. Заслухавши учасників судового розгляду, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромус-Поліграф» слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та наказу ДПІ у Залізничному районі м. Львова Львівської області ДПС від 23.05.2013 року №447 «Про проведення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ромус-Поліграф» 30.05.2013 року було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Ромус-Поліграф» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами проведеної перевірки було складено акт №2662/22-10/2555/379 від 30.05.2013 року «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ромус-Поліграф» (код ЄДРПОУ 25551379) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. На підставі складеного акта, відповідачем 01.06.2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0001182210/12164 про збільшення позивачу грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 219517,15 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 109758,60 грн. Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення є викладені у акті перевірки висновки відповідача про порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами і доповненнями, а саме, що ТзОВ «Ромус-Поліграф» занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 219517,15 грн. в тому числі січень 2012 року у сумі 34398,38 грн., за лютий 2012 року у сумі 36970,53 грн., за липень 2012 року у сумі 5894,97 грн., за серпень 2012 року у сумі 34792,18 грн., за вересень 2012 року у сумі 21794,11 грн., за жовтень 2012 року у сумі 23068,13 грн., за листопад 2012 року у сумі 23600,72 грн., за грудень 2012 року у сумі 15987,90 грн. Вказані порушення полягають у тому, що позивачем не підтверджено фактичності господарських операцій з контрагентами ТзОВ «Лідерком», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Конді 50», ТзОВ «Фінанс Пан Трейд», ТзОВ «Укрміксі». Колегія суддів Львівського апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про законність цього податкового повідомлення рішення з наступних підстав, а саме. Як визначено п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Як визначено п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138). Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Як визначено ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, положеннями ПК України передбачено, що право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податків товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку - покупцем сплачено (нараховано) ПДВ та які призначені для використання у господарській діяльності покупця, тобто мають на меті досягнення економічних результатів та одержання прибутку. Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до пп. а) п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Як вбачається з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ст.9 названого Закону). Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Колегія суддів встановила, що суду першої інстанції надано на підтвердження спірних господарських операцій усі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність спірних господарських операцій. Так, з матеріалів справи судом встановлено укладення позивачем з ТзОВ «Лідерком» договору поставки від 04.01.2012 року №1/01 (т.3 а.с.51-52), за яким постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товари згідно із заявками покупця в асортименті та по цінах, вказаних в рахунках або накладних, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором. 31.01.2012 року ТзОВ «Лідерком» оформило позивачу видаткову накладну №РН-1-31047 (т.3 а.с.53) та податкову накладну від 31.01.2012 року №1190 (а.с.54), в якому не зазначено ні номеру ні дати договору поставки, на виконання якого була здійснена зазначена операція. Факт перерахування позивачем коштів у безготівковому порядку ТзОВ «Лідерком» у акті перевірки відповідача під сумнів не ставиться. Крім того, позивачем з ТзОВ «Біко Агротрейд» укладено договір поставки №10/01-12 від 10.01.2012 року (т.3 а.с.130-131) та від 03.01.2012 року (т.12 а.с.19-20) відповідно до якого постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупцеві певний товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов даного договору. ТзОВ «Біко Агротрейд» оформило позивачу видаткові накладні №РН-1-17004 від 17.01.2012 року (т.3 а.с.138-140), №РН-1-31024 від 31.01.2012 року (т.3 а.с.141-150), №РН-1-31026 від 31.01.2012 року (т.3 а.с.151-160), №РН-2-01007 від 01.02.2012 року (т.3 а.с.161-167), №РН-2-27018 від 27.02.2012 року (т.3 а.с.168-177), №РН-2-20008 від 20.02.2012 року (т.3 а.с.178-179), №РН-3-12002 від 12.03.2012 року (т.3 180-192), та податкові накладні від 12.03.2012 року №132 (т.3 а.с.193-209), від 20.02.2012 року №588 (т.3 а.с.211-212), від 27.02.2012 року №748 (т.3 а.с.214-226), від 01.02.2012 року №9 (т.3 а.с.227-236), від 31.01.2012 року №1070 (т.3 а.с.238-250), від 31.01.2012 року №1092 (т.4 а.с.1-14), від 17.01.2012 року №564 (а.с.15-20). Факт перерахування позивачем коштів у безготівковому порядку ТзОВ «Біко Агротрейд» у акті перевірки відповідача під сумнів не ставиться. Крім того, позивачем з ТзОВ «Конді 50» укладено договори поставки від 17.09.2012 року (т.12 а.с.3-4), від 24.08.2012 року (т.12 а.с.5-6), від 14.08.2012 року (т.12 а.с.7-8), від 06.08.2012 року (т.12 а.с.9-10), від 10.09.2012 року (т.12 а.с.11-12), від 27.09.2012 року (т.12 а.с.13-14), від 09.10.2012 року (т.12 а.с.15-16), від 12.10.2012 року (т.12 а.с.17-18), від 31.08.2012 року (т.4 а.с.29-30), відповідно до яких продавець зобов'язується поставити товар, а покупець прийняти його і оплатити в терміни, передбачені договором. ТзОВ «Конді 50» оформило позивачу видаткові накладні №РН-8-17005 від 17.08.2012 року (т.4 а.с.31-35), №РН-8-20005 від 20.08.2012 року (т.4 а.с.36-41), №РН-8-27013 від 27.08.2012 року (т.4 а.с.42-48), №РН-8-31025 від 31.08.2012 року (т.4 а.с.49-53), №РН-9-10007 від 10.09.2012 року (т.4 а.с.54-61), №РН-9-17004 від 17.09.2012 року (т.4 а.с.62-67), №РН-9-27011 від 27.09.2012 року (т.4 а.с.68-76), №РН-10-0903 від 09.10.2012 року (т.4 а.с.77-84), №РН-10-1205 від 12.10.2012 року (т.4 а.с.85-88), №РН-11-1203 від 12.11.2012 року (т.4 а.с.89-94), та податкові накладні від 12.11.2012 року №294 (т.4 а.с.95-100), від 12.10.2012 року №275 (т.4 а.с.102-106), від 09.10.2012 року №184 (т.4 а.с.108-116), від 27.09.2012 року №516 (т.4 а.с.118-126), від 17.09.2012 року №234 (т.4 а.с.128-134), від 10.09.2012 року №117 (т.4 а.с.136-144), від 31.08.2012 року №431 (т.4 а.с.146-151), від 27.08.2012 року №344 (т.4 а.с.153-160),від 20.08.2012 року №275 (т.4 а.с.162-168), від 17.08.2012 року №255 (т.4 а.с.170-175). Факт перерахування позивачем коштів у безготівковому порядку ТзОВ «Конді 50» у акті перевірки відповідача під сумнів не ставиться. Крім того, позивачем з ТзОВ «Фінанс Пан Трейд» укладено договори поставки від 28.06.2012 року (т.12 а.с.21-22), від 09.07.2012 року (т.12 а.с.23-24), від 01.06.2012 року (т.3 а.с.116-117), відповідно до яких продавець зобов'язується поставити товар, а покупець прийняти його і оплатити в терміни, передбачені договором. Крім того, між ТзОВ «Фінанс Пан Трейд» та ТзОВ «Конді 50» укладено договір уступки вимоги (цесії) від 28.12.2012 року (т.3 а.с.118-119), відповідно до якого цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань, право вимоги засновано на підставі видаткової накладної №9/07-05 від 09.07.2012 року на суму 35369,84 грн. ТзОВ «Фінанс Пан Трейд» оформило позивачу видаткові накладні №09/07-05 від 09.07.2012 року (т.3 а.с.57-64), №28/06-07 від 28.06.2012 року (т.3 а.с.78-86), №27/06-15 від 27.06.2012 року (т.3 а.с.110-115), та податкові накладні від 09.07.2012 року (т.3 а.с.65-75), від 28.06.2012 року №448 (т.3 а.с.88-100), від 27.06.2012 року №419 (т.3 а.с.102-109). Факт перерахування позивачем коштів у безготівковому порядку ТзОВ «Фінанс Пан Трейд» у акті перевірки відповідача під сумнів не ставиться. Крім того, позивачем з ТзОВ «Укрміксі» укладено договори поставки від 28.12.2012 року (т.12 а.с.1-2), від 25.10.2012 року (т.12 а.с.25-26), від 01.10.2012 року (т.2 а.с.205-206), відповідно до яких продавець зобов'язується поставити товар, а покупець прийняти його і оплатити в терміни, передбачені договором. ТзОВ «Укрміксі» оформило позивачу податкові накладні від 25.10.2012 року №574 (т.3 а.с.2-13), від 05.11.2012 року №79 (т.3 а.с.15-23), від 19.11.2012 року №383 (т.3 а.с.24-25), від 30.11.2012 року №660 (т.3 а.с.26-27), від 10.12.2012 року №173 (т.3 а.с.28-37), від 28.12.2012 року №618 (т.3 а.с.38-49) та видаткові накладні №25/10-07 від 25.10.2012 року (т.2 а.с.207-215), №5/11-10 від 05.11.2012 року (т.2 а.с.216-221), №19/11-10 від 19.11.2012 року (т.2 а.с.222-227), №30/11-09 від 30.11.2012 року (т.2 а.с.228-235), №10/12-03 від 10.12.2012 року (т.2 а.с.236-243), №28/12-03 від 28.12.2012 року (т.2 а.с.244-251). Факт перерахування позивачем коштів у безготівковому порядку ТзОВ «Укрміксі» у акті перевірки відповідача під сумнів не ставиться. Висновки суду першої інстанції, що відомості, зазначені у вищевказаних первинних документах, не відображають зміст господарських операцій, які відбулись між ТзОВ «Ромус-Поліграф» та ТзОВ «Лідерком», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Конді 50», ТзОВ «Фінанс Пан Трейд», ТзОВ «Укрміксі» не відповідають фактичним обставинам, оскільки у рахунках, видаткових накладних чітко вказано найменування переданого товару, його кількість, ціну та загальну вартість. Аналогічні відомості містяться і у податкових накладних. У платіжних дорученнях зазначено суму перерахованих коштів та вказано товар, за який здійснюється оплата. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, обмежився посиланнями на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача без належного дослідження первинних документів по спірним господарським операціям. Відповідно, висновок про невідповідність первинних документів вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність Україні» зроблений без дотримання положень ч. 1, 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про безтоварний характер спірних операцій з поставки позивачеві товарів та надання послуг ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин справи, а відтак не може бути визнаний об'єктивним. Отже, висновок податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, про порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ є помилковим, у зв'язку з чим оскаржене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду відповідно до п. п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України скасувати з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted