Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

В червні 2011 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови провести призначення та виплату пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" протиправними. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 червня 2011 року позов задоволено. Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представинка позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав. Судом першої інстанції із записів в трудовій книжці встановлено, що позивач працював на різних посадах, які відносяться до посад державних службовців і має страховий стаж державного службовця понад 10 років. Після звільнення з роботи, позивач став на облік до Гайсинського районного центру зайнятості, отримав статус безробітного із 24.06.2010 року. 25.03.2011 року позивач отимав другу групу інвалідності, що підтверджується копією витягу із акта огляду у МСЕК Серії 10 ААА № 681449 і 28.03.2011 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу". Проте, як вбачається із Листа Управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області від 10.06.2011 року № 9053/0646/011 йому було відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії він не працював на посаді державного службовця. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останнім місцем роботи позивача перед зверненням за призначенням пенсії була робота на посаді державного службовця то він має право на пенсію по інвалідності, як державний службовець. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну службу" пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 №803-12 (далі Закон №803-12) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до наступних висновків: Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач 15.06.2010 року був звільнений з посади державного службовця, з 24.06.2010 року йому надано статус безробітного, а 25.03.2011 року він отримав ІІ групу інвалідності. Тобто з моменту отримання статусу безробітного до отримання інвалідності пройшло майже дев"ять місяців. Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій Управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області щодо відмови у переведенні позивача на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу". Крім того відповідно до приписів ст.4 Закону України "Про зайнятість населення" період одержання допомоги по безробіттю включається до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу. А отже, позивачу перед зверненням за призначенням пенсії рахувався не стаж державної служби, а загальний трудовий стаж. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для призначити та виплачувати державної пенсії позивачу відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", як інваліду 2 групи, який безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працював на посаді державного службовця. Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied