Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

У січні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - ГУПСЗН) щодо відмови у перереєстрації на нього автомобіля марки ЗАЗ моделі 110206, 2005 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], кузов № [NUMBER] та зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо перереєстрації згаданого автомобіля. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2012 року у справі № 2а-176/12/0970 згаданий позов задоволено. У поданій апеляційній скарзі ГУПСЗН просило зазначене судове рішення скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що законодавством України чітко регламентується використання автомобілів, визнаних гуманітарною допомогою. Зазначає, що оскільки внук померлого інваліда проживав з ним без реєстрації, то законних підстав для залишення автомобіля позивачу відсутні. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що позивач фактично проживав у квартирі свого дідуся [PERSON] до його смерті, був зареєстрований в цьому ж будинку цього ж населеного пункту, а тому дії ГУПСЗ щодо відмови у перереєстрації на позивача автомобіля марки ЗАЗ моделі 110206, 2005 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], кузов № [NUMBER], яким був забезпечений його покійний дідусь як інвалід війни II групи, слід визнати протиправними та зобов'язати прийняти рішення щодо перереєстрації за позивачем вказаного транспортного засобу. Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам матеріального права з огляду на таке. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач [PERSON] з 2001 року проживає в [ADDRESS]. У вказаній квартирі він проживав зі своїми бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] та доглядав за ними. Після смерті бабусі 27.06.2006 року залишився проживати з дідусем. В сусідньому під'їзді цього ж будинку, в [ADDRESS] проживали його батьки. Батько позивача [PERSON], [INFO], являється інвалідом II групи по загальному захворюванню (а.с. 16, 19-21). [PERSON] був інвалідом війни II групи, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні посвідченням від 30.06.1996 року серії [NUMBER] (а.с. 18). Як інвалід війни він був забезпечений транспортним засобом автомобілем марки ЗАЗ моделі 110206, 2005 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Транспортний засіб був виділений йому на підставі рішення колегії ГУПСЗН від 29.11.2005 року за № 27 з оплатою 7% вартості автомобіля. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 17). Згідно з довідкою ЖЕО № 4 від 20.10.2011 року за № 2264 [PERSON] проживав в [ADDRESS] без реєстрації та здійснював догляд за [PERSON] до дня його смерті (а.с. 22). Після смерті [PERSON] його онук - [PERSON] звернувся до відповідача із зверненням про надання йому, як члену сім'ї померлого інваліда, дозволу на перереєстрацію вказаного автомобіля. ГУПСЗН листом від 31 жовтня 2011 року, з посиланням на Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, відмовило позивачу у наданні такого дозволу у зв'язку з тим, що внук померлого інваліда проживав з ним без реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 затверджений Порядок забезпечення інвалідів автомобілями. Відповідно до пункту 16 цього Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його постійного проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. При цьому, на переконання апеляційного суду, у п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями встановлено не загальний строк експлуатації автомобіля, а саме строк експлуатації його інвалідом. Так, апеляційним судом встановлено, що строк експлуатації автомобіля інвалідом становить менше ніж 10 років. Крім того, абзацом 6 п. 16 зазначеного Порядку визначено обов'язкову передумову для переоформлення автомобіля, а саме реєстрація члена сім'ї за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда. Як слідує з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрований не за місцем постійного проживання та реєстрації померлого інваліда [PERSON] (а.с. 12). Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у перереєстрації автомобіля померлого інваліда ГУПСЗН діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied