Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зобов'язання звільнити майно з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 150, на який відповідачем накладений арешт, перебуває в заставі у позивача. Оскільки право застави у позивача виникло до постановлення рішення суду про стягнення з боржника коштів, позивач вважає, що відповідач не мав права накладати арешт на заставлене майно. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2014 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до судового розгляду на 25.03.2014 року. Судові засідання 25.02.2014 року на 11.03.2014 року судом відкладались у зв'язку з неявкою відповідача та ненаданням останнім витребуваних ухвалою суду документів. В судовому засіданні 24.03.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання 24.03.2014 року не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заперечень на адміністративний позов не надіслали. Оскільки в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у справі, суд, в порядку частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу в письмовому провадженні. Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні в ній докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для прийняття рішення, судом встановлено наступне. 10.01.2013 року між позивачем (далі - Банк) та [PERSON] (далі - позичальник) укладений кредитний договір №19622164 (далі - кредитний договір), відповідно до п. 2.1 якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 204507,00 грн. В забезпечення вказаного кредитного договору, між позивачем та третьою особою, 10.01.2013 року укладений договір застави транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи. Згідно п. 1.3 вказаного договору застави, заставодавець передав у заставу належний йому на праві власності транспортний засіб: тип-легковий універсал-В, марка TOYOTA LAND CRUISER 150; 2012; колір - білий, номер кузова: [NUMBER], двигун В-2694 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 39738801 від 10.01.2013 року, копія якого наявна в матеріалах справи, автомобіль тип-легковий універсал-В, марка TOYOTA LAND CRUISER 150; 2012; колір - білий, номер кузова: [NUMBER], двигун В-2694 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 38892934 від 07.08.2013 року, накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 197777,28 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 07.08.2013 року про накладення арешту на все майно, яке належить [PERSON], в частині накладення арешту на автомобіль: тип-легковий універсал-В, марка TOYOTA LAND CRUISER 150; 2012; колір - білий, номер кузова: [NUMBER], двигун В-2694 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України у місті Києві 04.01.2012 року, який є предметом застави за договором застави транспортного засобу № 19622343 від 10.01.2013 року. Статтею 1 Закону України «Про заставу» встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, зокрема, виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. В даному випадку право застави виникло до винесення судового рішення про стягнення коштів з боржника. Так, право застави виникло у січні 2013 року, а виконавчий лист Окружного адміністративного суду місті Києва № 826/2377/13-а (за яким відкрито виконавче провадження ВП № 38892934) виданий 19.06.2013 року. Частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Державний виконавець не повідомив позивача, як заставодержателя арештованого майна (автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 150), про накладення арешту на зазначене майно. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач, при накладенні арешту на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150, державний номерний знак [NUMBER], діяв необґрунтовано, без урахування обставин, що мають значення для вчинення такої дії, недобросовісно, без урахування права особи на участь в процесі прийняття рішення суб'єктом владних повноважень. А отже, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 07.08.2013 року про накладення арешту на все майно, яке належить [PERSON], в частині накладення арешту на автомобіль: тип-легковий універсал-В, марка TOYOTA LAND CRUISER 150; 2012; колір - білий, номер кузова: [NUMBER], двигун В-2694 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України у місті Києві 04.01.2012 року, який є предметом застави за договором застави транспортного засобу № 19622343 від 10.01.2013 року, підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено дії державного виконавця, у даному випадку відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, з огляду на що позовні вимоги звільнити з-під арешту майно, накладене на підставі постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.08.2013 року, а саме: транспортний засіб тип-легковий універсал-В, марка TOYOTA LAND CRUISER 150; 2012; колір - білий, номер кузова: [NUMBER], двигун В-2694 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України у місті Києві 04.01.2012 року, який є предметом застави за договором застави транспортного засобу № 19622343 від 10.01.2013 року та яке знаходиться в заставі у ПАТ "Перший український міжнародний банк" задоволенню не підлягають. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В порушення зазначеної норми, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано жодного доказу, який би свідчив про правомірність винесення (прийняття) оскаржуваного рішення. Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: partial