Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мазанської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним (нечинним) рішення Мазанської сільської ради Сімферопольського району АР Крим від 03.12.2013 року. Позов мотивований тим, що зазначеним рішенням сільська рада відмовила у затвердженні проекту землеустрою по відведенню земельних ділянок у власність позивачу та третім особам з тих підстав, що на однієї із земельних ділянок, які відводяться розташований об'єкт нерухомого майна, що належить на праві власності іншої особі. Позивач вважає зазначену відмову незаконною, оскільки постановою Сімферопольського районного суду АР Крим від 02.08.2013 року зазначене питання вже розглядалось у судовому порядку та позовні вимоги були задоволені та визнано неправомірним та скасовано відмову у затвердженні проекту землеустрою та зобов'язано сільську раду знову розглянути на найближчий сесії питання по відведенню земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте, не заважаючи на наявність зазначеного судового рішення сільська рада знову відмовила у затвердженні проекту землеустрою. У зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні з підстав. викладених у ньому. Представники відповідача Мазанської сільської ради Сімферопольського району АР Крим - Казакова Ю.О., Синявська М.М., заперечували проти задоволення позову та зазначили, що затвердження проекту землеустрою неможливо, оскільки на земельних ділянках, які відводяться [PERSON] та [PERSON] розташоване нерухоме майно. що належить на праві власності [PERSON], а оскільки технічна документація виготовлялась спільно то затвердити її неможливо. Що стосується постанови Сімферопольського районного суду АР Крим від 02.08.2013 року, то рішення сільської ради, яке було предметом того розгляду підставою для відмови у затвердженні технічної документації зазначало необхідність внесення змін в міськбудівну документацію. Третя особа [PERSON], та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, та вважали відмову сільської ради незаконною та такою що суперечить діючому законодавству. Підтримали усі доводи. викладені у позові. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 12 Конституції України визначено, що право власності на землю від імені українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. В силу ст.ст. 142, 143 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів, у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. На підставі ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п.п. «а», «б» ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб входить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом чи за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Безоплатна приватизація земельних ділянок громадянам здійснюється в порядку встановленому ст. 118 Земельного кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року № 5245-VI), частинами 6, 7, 8 якої, зокрема, регламентовано, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. В силу ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з природоохоронним органом; історико-культурного призначення, земельної ділянки, розташованої на території історичних ареалів населених місць, земельної ділянки, на якій розміщені об'єкти культурної спадщини, підлягає також погодженню з органом охорони культурної спадщини; лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з органом лісового господарства; водного фонду підлягає також погодженню з органом водного господарства. Розробник подає на погодження до відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів виконавчої влади, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи виконавчої влади, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (копії такого проекту) безоплатно надати свої висновки про його погодження або відмову в такому погодженні. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, та в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та у їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, іншими законами (ст. 10 Закону). Ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що сільські, селищні, міські, районні в місті, районні, обласні ради проводять свою роботу сесійно. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні й інші акти у формі рішень, що доводяться до відома населення. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ст. 59 Закону). Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку що Мазанська сільська рада Сімферопольського району АР Крим діяла у межах свої компетенції. Рішенням 25 сесії 6-го скликання Мазанської сільської ради Сімферопольського району АР Крим від 22.02.2013 року було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою позивачу та тертім особам з тих підстав, що необхідно внести зміни у існуючу міськбудівну документацію. Постановою Сімферопольського районного суду АР Крим від 02.08.2013 року по справі № 116/3329/13-а, залишеному без змін ухвалою Севастопольського Апеляційного суду від 23.10.2013 року, позов було задоволено частково та визнано неправомірним та скасовано рішення Мазанської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2013 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою по відведенню земельних ділянок у власність позивачу та третім особам для ведення особистих селянських господарств на території Мазанської сільської ради (в межах с. Мазанка) Сімферопольського району Автономної Республіки Крим». Зобов'язано Мазанську сільську раду Сімферопольського району Автономної Республіки Крим розглянути на найближчий сесії проект землеустрою по відведенню земельних ділянок у власність позивачу та третім особам для ведення особистих селянських господарств на території Мазанської сільської ради (в межах с. Мазанка) Сімферопольського району Автономної Республіки Крим. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в 2008 році його син [PERSON] розпочав оформлювати документи по відведенню земельної ділянки, однак у виділенні земельної ділянки безпідставно було відмовлено. Підтвердив факт того. що на спірних земельних ділянках розташований телятник, власником якого він є та не заперечує проти надання земельної ділянки під ним іншої особі. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виконуючи вищезазначену постанову від 02.08.2013 року Мазанська сільська рада Сімферопольського району знову розглянула питання щодо затвердження проекту землеустрою, та рішенням 30-ої сесії 6-го скликання від 03.12.2013 року відмовила у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що на земля під ділянками, які відводяться позивачу та третім особам може бути використана під жиле будівництво. Також підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою зазначено те, що на ділянках, яки передаються у власність [PERSON] та [PERSON] розташовані об'єкти нерухомого майна, власником якого є [PERSON] З п. 6 комісійного висновку № 829/12 вбачається, що на земельної ділянки будівлі та споруди, інженерні мережі зелені насадження та газони відсутні, проте, як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] розташований телятник, власником якого є [PERSON], тобто інша особа, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд не приймає доводи позивача та третіх осіб щодо того, що це питання вже було предметом судового розгляду, оскільки підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою, наведені у рішенні сільської ради віл 03.12.2013 року в частині наявності нерухомого майна на спірних земельних ділянках, раніше не було предметом судового розгляду, а посилання позивача на те, що сільська рада зазначала це як підставу для відмови у позові суд не приймає до уваги, оскільки ця обставина не була зазначена у рішенні сільської ради від 22.02.2013 року.

Результат розгляду: denied