Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

У листопаді 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Горлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, Горлівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2013 року № 0000011730. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 13 грудня 2013 року Горлівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо нарахування орендної плати земельних ділянок комунальної власності та причин сплати її у менших розмірах протягом 2011-2012 роках. За результатами даної перевірки податковим органом складений акт від 13 грудня 2013 року № 1239/17-2/[NUMBER], згідно з висновками якого позивачем занижено податкове зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку у періоді з 2011 - 2012 років на загальну суму 46 863,34 грн., у тому числі по періодах: 2011 рік - 23 431,67 грн., 2012 рік - 23 431,67 грн., в обґрунтування яких відповідачем покладено обставини невідповідності розміру орендної плати за договором оренди земельної ділянки приписам Податкового кодексу України, яким встановлено мінімальний розмір орендної плати не менше 3% від грошової оцінки земель. На підставі зазначеного акту перевірки 10 січня 2013 року податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0000011730, яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання у загальному розмірі 55 651,22 грн., у тому числі за основним платежем - 46 863,34 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) - 8 787,88 грн. Позивач вважає, що дане податкове повідомлення - рішення є недійсним та підлягає скасуванню з наступних підстав. 26 квітня 2006 року між Горлівською міською радою (орендодавець) з одного боку, та громадянами [PERSON], [PERSON] з другого боку, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,8444 га, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою для обслуговування промислових будівель з оброблення деревини у м. Горлівка, зі строком дії даного договору 10 років, та річним розміром орендної плати за земельні ділянки - 1% нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161), оренда землі являє собою засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, орендарями таких земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Крім того, відповідно до згаданого Закону істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, форма і строки якого встановлюється за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Підпунктом 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до пунктів 288.1, 288.4, 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, розмір та умови внесення орендної плати встановлюється між орендодавцем (власником) і орендарем у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення ? розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель ? трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Отже, позивач вважає необґрунтованим висновок податкового органу щодо заниження позивачем орендної плати за землю і, як наслідок, нарахування грошового зобов'язання з цього питання, оскільки орендна плата за користування земельними ділянками має договірне походження і її збільшення суперечить визначеним повноваженням податкового органу, а саме, органи державної податкової інспекції, як контролюючі органи з питань правильності визначення та сплати податків, мають право перевіряти правильність визначення та сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності лише на підставі договорів оренди таких земельних ділянок. Також, податковим органом як при проведенні зазначеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, так і при винесенні спірного податкового повідомлення - рішення, не прийнято до уваги те, що договір оренди земельної ділянки укладений Горлівською міською радою з громадянином (фізичною особою) [PERSON], а не з фізичною особою-підприємцем, таким чином, відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому цим Кодексом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Отже, обов'язок самостійного обчислення суми податку та надання контролюючому органу податкової декларації з плати за землю поширюється на фізичних осіб-орендарів земельної ділянки. З огляду на наведене, просив суд визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0000011730 від 10 січня 2013 року (справи 3-7). Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, про що у судовому засіданні надали письмові заперечення (арк. справи 70-79), в яких зазначили, що на підставі наказу № 1536 від 21 листопада 2012 року та повідомлення про проведення перевірки від 21 листопада 2012 року № 104/17-2 Горлівською об'єднаною державною податковою інспекцією згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо нарахування орендної плати земельних ділянок комунальної власності та причин сплати її у менших розмірах протягом 2011-2012 року, за результатами якої податковим органом складений акт від 13 грудня 2013 року № 1239/17-2/[NUMBER], на підставі якого 10 січня 2013 року податковим органом відносно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0000011730, яким згідно з пунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, частини 1 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на 55 651,22 грн., з яких за основним платежем - 46 863,34 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) - 8 787,88 грн. В обґрунтування своєї правової позиції представники відповідача вказали, що відповідно до статті 1, частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків винесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до підпункту 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковим платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Також, відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів. Відповідач вважає, що виходячи з аналізу пунктів статті 288.1, 288.2, 288.3, 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності хоча і є умовою договору оренди, однак з огляду на те, що цей платіж є загальнодержавним податком, тому його елементи (платники податку, об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строк та порядок сплати податку) визначаються саме Податковим кодексом України. Відтак, розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, незважаючи на умови договору, не може бути меншим граничного розміру, передбаченого підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, а саме: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. З урахуванням зазначених норм законодавства, відповідачем встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011-2012 роки повинна становити 70 296,50 грн. Позивачем задекларовано орендної плати на загальну суму 23 432,16 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з орендної плати на суму 46 863,34 грн. Відповідач зауважує, що підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом, або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Зі змісту пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України вбачається, що контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених, зокрема наведеними вище підпунктами статті 54 даного Кодексу, що тягне за собою накладення на платника податків штрафу. Отже, відповідачем на виконання вищевикладеного застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 8 787,88 грн. Представники відповідача вказали, що прийняте податкове повідомлення - рішення є правомірними, просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду цієї справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса: 83000, [ADDRESS]) зареєстрований фізичною особою-підприємцем виконавчим комітетом Горлівської міської ради Донецької області 10 жовтня 2002 року, про що державним реєстратором зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 2 256 017 0000 001901, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії [NUMBER] (арк. справи 24), а також випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 877641 (арк. справи 25). Позивач з 15 жовтня 2002 року перебував на обліку в Центрально-Міському відділенні Горлівської ОДПІ, як платник податків за неосновним місцем обліку, з 11 вересня 2012 року знаходиться на обліку у ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька (арк. справи 62-66). Відповідач - Горлівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів Донецькій області у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України у даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень.

Результат розгляду: denied