Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача 636,60 грн. переплати пенсії. Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, [PERSON] перебуває на обліку в УПФ України в Корюківському районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком. В червні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до УПФ України в Корюківському районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій щодо неналежного проведення перерахунку пенсії та зобов'язання провести перерахунок пенсії відповідно до ст.ст . 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по України, з якої сплачено страхові внески за 2009 рік з 06.12.2010 року. Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Корюківського районного суду від 14.06.2011 року по справі №2-а-6067/2011 зобов'язано управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по України, з якої сплачено страхові внески за 2009 рік з 06.12.2010 року, та звернено до негайного виконання. Також судом встановлено, що Управлінням 13.07.2011 року зроблено перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії із врахуванням вищезазначеного судового рішення. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 року по справі №2-а-6067/2011, яку було розглянуто в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу управління задоволено та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] Рішення суду надійшло до Управління 26.07.2012 року (згідно штампу вхідної документації). На виконання постанови суду апеляційної інстанції пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 01.08.2012 року, проте, станом на 01.08.2010 року виникла переплата в розмірі 636.00 грн. (за період з 31.05.2012 року по 01.08.2012 року), що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом про стягнення переплати пенсії. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань відповідачем чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних для отримання переплати пенсії, з чого слідує, що вказана переплата виникла не з вини пенсіонера, а отже підстави для стягнення переплати пенсії згідно положень ч.1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 636,60 грн. Позивач з вказаним висновком не погодився, зазначивши в апеляційній скарзі, що враховуючи ту обставину, що позивач втратив право на перерахунок з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2009 рік з 31.05.2012, станом на 01.08.2012 року виникла переплата в розмірі 636,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень , ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Управлінням в даному випадку не доведено факту зловживань відповідачем чи надання недостовірних даних для отримання переплати пенсії, більше того, позивач взагалі не посилається на наявність зі сторони пенсіонера будь-яких зловживань, що призвели до нарахування пенсійних виплат у більшому розмірі Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що правові підстави для стягнення надмірно сплаченої суми пенсії з відповідача - відсутні. Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Згідно п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень З наведеного слідує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень - органів Пенсійного фонду України владних управлінських функцій. При цьому, у конкретному випадку із прямим застереженням, що випадки їх звернення до суду обов'язково мають бути встановлені Конституцією та законами України. В силу положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року органи Пенсійного фонду, як державні органи вправі звертатися до суду з позовом про стягнення незаконно отриманих з Пенсійного фонду виплат. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зокрема визначено, що «пенсіонер» - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Зі змісту вказаних норм слідує, що правовідносини виникають між державним органом та пенсіонером. Тобто, для звернення органу Пенсійного фонду із позовною заявою про стягнення незаконно отриманої пенсії (коштів) в порядку адміністративного судочинства, відповідачем має виступати саме пенсіонер, який перебуває на обліку відповідного територіального органу Пенсійного фонду, що свідчить про наявність публічно-правових відносин між позивачем й пенсіонером та здійснення позивачем управлінських функцій. Таким чином, враховуючи викладені вище положення, а також те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, в тому числі, у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень - органів Пенсійного фонду України владних управлінських функцій, колегія приходить до висновку, що дана категорія справ, а саме звернення суб'єкта владних повноважень до суду з вимогами стягнення коштів з фізичних осіб, підсудна окружним адміністративним судам, яким в даному випадку є Чернігівський окружний адміністративний суд, що в свою чергу свідчить про те, що постанова суду першої інстанції ухвалена неналежним складом суду. Вказана обставина є самостійною підставою для скасування судового рішення в силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України. Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте оскаржувана постанова ухвалена неповноважним судом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Результат розгляду: partial