Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

21 квітня 2003 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0996 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], реєстровий номер 2487. На підставі вказаного договору [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія КМ №125742, що зареєстрований у Ялтинському міському управління земельних ресурсів 15.08.2003 за №143. 11 жовтня 2011 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] Про проведення реєстраційних дій в Поземельній книзі зроблений відповідних напис на державному акті на право власності на земельну ділянку серія КМ №125742: реєстрації в Поземельній книзі 08.05.2012 за реєстровим номером №01197020010020024:3:01. Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 22.08.2012 у цивільній справі №2/0124/1393/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, про повернення земельної ділянки у первісний стан позов [PERSON] задоволений частково. Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0996 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 21 квітня 2003 року, реєстрований номер 2487, який був укладений між [PERSON] і [PERSON] - недійсним. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 11.10.2011 після смерті [PERSON]. 17.12.2012 рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 22.08.2012р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки у первісний стан скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки у первісний стан задоволено частково. Вказаним рішенням зобов'язано усунути [PERSON] перешкоди у користуванні прибудинковою територією, розташованою за адресою: [ADDRESS] та привести земельну ділянку прибудинкової території у первісний стан шляхом: знесення металевого паркану у вигляді 15 прольотів розміром 2,35х1,95 метрів кожній, закріпленого на металевих трубах, встановлених на бетонних основах; знесення мосту з металевих конструкцій, розташованого на прибудинкової території; звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів та сміття. Звільнення земельної ділянки, знесення металевих конструкцій мосту, металевого паркану покладено на [PERSON]. У разі невиконання рішення суду добровільно у місячний строк з дня набрання ним законної сили, рішення підлягає примусовому виконанню в порядку виконавчого провадження з покладанням понесених витрат на [PERSON]. В іншій частині позову відмовлено. В решті це ж рішення залишено без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України 27.03.2013 касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено, рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 22.08.2012 року та рішення апеляційного суду АР Крим від 17.12.2012 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, повернення земельної ділянки у первісний стан відмовлено. Під час розгляду цивільної справи №2/0124/1393/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, про повернення земельної ділянки у первісний стан, ухвалою Ялтинського міського суду АР Крим від 20.04.2012 року заяву [PERSON] про застосування заходів забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на земельну ділянку площею 0.0996 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 125742. Позивач вважає, що реєстрація вказаної земельної ділянки 08.05.2012 в Поземельній книзі здійснена з порушенням норм матеріального права, оскільки на час проведення реєстрації судом за клопотанням позивача були вжити заходи забезпечення позову згідно з ухвалою Ялтинського міського суду АР Крим у справі №2/0124/1393/2012 від 20.04.2012 шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку. Судом встановлено, що позивач звернувся 27.01.2014 до Управління Держземагенства в м. Ялта АР Крим з заявою про скасування реєстрації державного акта на ділянку 0,0096 га серії КМ №125742 кад. № 11970200:01:0020024, скасування запису про реєстрацію в Книзі записів про реєстрацію за №0111970200010020024:3:01 від 08.05.2012. Окрім того, позивач з аналогічною заявою 27.01.2014 звернувся до Державної реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції АР Крим. Відповіді на зазначені звернення отримані позивачем у лютому 2014 р., відповідно до яких суб'єктами владних повноважень роз'яснені вимоги діючого законодавства, повноважень та порядок проведення реєстраційних дій, в тому числі, щодо скасування записів у відповідному Державному реєстрі речових прав. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зважає на наступне. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які він повинен дотримуватися при реалізації своїх дискреційних повноважень, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (зі змінами та доповненнями; надалі Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (надалі порядок № 868). Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону № 1952 визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Порядок проведення державної реєстрації речових прав, перелік документів необхідним для здійснення реєстраційних дій встановлений ст. ст. 15-17 Закону №1952. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1952 у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено у Наказі Міністерства юстиції України 12.12.2011 №3502/5 "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (надалі Порядок №3502/5). Згідно з п. 1.3. Порядку №3502/5 рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Пунктом п.2.1 Порядку №3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п. 2.2 Порядку №3502/5 орган державної реєстрації прав або нотаріус приймає заяви у день їх надходження в порядку черговості і реєструє у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації. Пунктом 2.6. Порядку №3502/5 передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Отже, виходячи з наведених правових норм, законодавче встановлена окрема процедура внесення відомостей до Державного реєстру прав, яка передбачає надання певного переліку документів, визначених Порядком №3402/5, та дотримання певних умов, зокрема, надання рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру врегульовано Законом України «Про державний земельній кадастр» від 7 липня 2011 року №3613-VI. Статтею 1 Закону України «Про державний земельній кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до статті 9 Закону України «Про державний земельній кадастр» державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Пунктом 9 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Дерземагенства у районах, містах республіканського значення (АР Крим) належать внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про землі та земельні ділянки; здійснення державної реєстрації земельних ділянок та інш. Отже, Законом України «Про державний земельній кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, визначені імперативні повноваження державного кадастрового реєстратора щодо проведення реєстрації земельної ділянки, внесення відомостей до державного земельного кадастру, взаємодій з органами реєстрації прав. Судом встановлено, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України 27.03.2013 касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено, рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 22.08.2012 року та рішення апеляційного суду АР Крим від 17.12.2012 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, повернення земельної ділянки у первісний стан відмовлено. Таким чином, на даний час відсутні підстави для скасування реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0.0996 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] Суд вважає неспроможним посилання позивача на ту обставину, що під час проведення реєстрації земельної ділянці у Поземельній книзі 08.05.2012 діяла ухвала Ялтинського міського суду у справі № 2/0124/1393/2012 від 20.04.2012 про накладення арешту на зазначену земельну ділянку, оскільки на даний час набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку не визнано протиправним, правовстановлюючі документи, на підставі яких [PERSON] отримано право власності та зареєстрована земельна ділянка у Поземельній книзі (реєстровим номером №01197020010020024:3:01 від 08.05.2012), не скасовані. Окрім того, відповідно до постанови ВП №36048352 від 17.01.2013 виконавче провадження щодо примусового виконання ухвали Ялтинського міського суду у справі №2/0124/1393/2012 від 20.04.2012 про накладення арешту на земельну ділянку площею 0.0996 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 125742, відкрито 17.01.2013, тоді як реєстрація земельної ділянки в Поземельній книзі здійснена 08.05.2012. Суд також звертає увагу позивача на наступне. Згідно з позовними вимогами позивач просить зобов'язання Управління Держземагенства в м. Ялта АР Крим звернутися до Державної реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції з заявою щодо внесення відомостей про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована Управлінням Держземагенства в м. Ялта АР Крим за [PERSON] (державний акт серії КМ № 125742, кадастровий № 11970200:01:0020024), запис в Книзі реєстрації № 0111970200010020024:3:01 від 08.05.2012, до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як було зазначено вище, повноваження територіальних органів Держземагенства України визначені Законом України «Про державний земельній кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051. Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Частиною 8 ст. 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльніст за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Порядок взаємодії органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, та органу державної реєстрації прав визначений ст. 30 Закону України «Про державний земельній кадастр». Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про державний земельній кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, після прийняття рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність за заявою особи, яка має право на подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо такої земельної ділянки, в день надходження такої заяви подає до органу державної реєстрації прав відповідну заяву в електронній формі, оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі. Водночас, приписами Закону України «Про державний земельній кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, повноважень на звернення кадастрового реєстратора до органу державної реєстрації прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку в розглядуваних правовідносинах не передбачено. Таким чином, діюче законодавство передбачає повноваження відповідача як територіального органу Держземагентства звертатись до органу державної реєстрації прав з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку виключно у випадках та у порядку, встановленому приписами Закону України «Про державний земельній кадастр». Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, дослідивши матеріали справи та приписи діючого законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання Управління Держземагенства в м. Ялта АР Крим звернутися до Державної реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції з заявою щодо внесення відомостей про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована Управлінням Держземагенства в м. Ялта АР Крим за [PERSON] (державний акт серії КМ № 125742, кадастровий № 11970200:01:0020024), запис в Книзі реєстрації № 0111970200010020024:3:01 від 08.05.2012, до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є необґрунтованими. У зв'язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання Державну реєстраційну службу Ялтинського міського управління юстиції на підставі рішення, яке набрало законної сили, та заяви кадастрового регістратора внести відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована Управлінням Держземагенства в м. Ялта АР Крим за [PERSON] (державний акт серії КМ № 125742, кадастровий № 11970200:01:0020024), запис в Книзі реєстрації № 0111970200010020024:3:01 від 08.05.2012 до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; про зобов'язання Державну реєстраційну службу Ялтинського міського управління юстиції внести відомості про скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку, загальною площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована Управлінням Держземагенства в м. Ялта АР Крим за [PERSON] (державний акт серії КМ № 125742, кадастровий № 11970200:01:0020024) в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що повідомити Управління Держземагенства в м. Ялта АР Крим; про зобов'язання Управління Держземагенства в м. Ялта АР Крим після скасування державним реєстратором запису в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати реєстровий запис в Книзі реєстрації за № 0111970200010020024:3:01 від 08.05.2012 про реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 0,0996 га (державний акт серії КМ № 125742, кадастровий № 11970200:01:0020024). Суд також звертає увагу позивача, що мета адміністративного судочинства є вирішення спірних правовідносин, які виникли між сторонами, станом на час звернення позивача до суду. Слід наголосити, що відповідно до п. 12 ст. 3 КАС України постанова - письмове рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги адміністративного позову. Виходячи зі змісту п. 12 ст. 3 КАС України, постановою є рішення суду, яким вирішуються вимоги адміністративного позову за суттю. При цьому зміст судового рішення повинен повністю відповідати матеріалам поданої позивної заяви. До постанови адміністративного суду висуваються чинним законодавством певні вимоги, до яких, віднесені, зокрема, безумовність і безальтернативність, тобто виконання судового рішення не може бути поставлено судом у залежність від якоїсь умови - настання поді, вчинення будь-яких дій, тощо (у даному випадку - набрання рішення законної сили, звернення кадастрового реєстратора до органу реєстрації прав з певною заявою, що, на думку позивача, є підставою для подальшої реєстрації права власності та скасування реєстрації права власності, та інше). Отже, суд не може прийняти рішення на майбутнє, тобто вирішити правовідносини, які ще не виникли та визначити умови виконання такого рішення. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. В судовому засіданні 25.02.2014 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. У повному обсязі постанову виготовлено та підписано 03.03.2014.

Результат розгляду: denied