Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Постановою Правління Національного банку України № 19 від 21.01.2010 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТОВ "Укрпромбанк" та призначено ліквідатором банку службовця Національного банку України Раєвського Костянтина Євгенійовича. Повідомлення про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації було опубліковано в газеті "Голос України" № 12 від 26.01.2010. Постановою Правління Національного банку України 15.01.2013 № 11 було продовжено процедуру ліквідації банку до 21.07.2013. У подальшому, постановами Правління Національного банку України від 17.07.2013 № 286, від 25.09.2013 № 382 процедуру ліквідації банку було продовжено до 01.10.2013 та 31.12.2013 відповідно. Згідно із п. З розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набрав чинності із 22.09.2012, ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. Таким чином процедура ліквідації ТОВ "Укрпромбанк" здійснюється відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" , у редакції, яка діяла до 22.09.2012 (далі - Закон про банки), та Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 369, у редакції, яка діяла до 22.09.2012 (далі - Положення № 369). Пунктом 12.1 глави 12 розділу VI Положення № 369 передбачено, що ліквідатор зобов'язаний подати Національному банку ліквідаційний баланс на звітну дату і остаточний звіт ліквідатора у зв'язку із завершенням розрахунків з кредиторами та/або закінченням строку ліквідації банку. На виконання вимог зазначеного нормативно-правового акту Національного банку України позивач з листом від 18.12.2013 № 3209 до Національного банку України подав ліквідаційний баланс на звітну дату і остаточний звіт ліквідатора у зв'язку із закінченням строку ліквідації ТОВ "Укрпромбанк". В наданому до ліквідаційному балансі за станом на 17.12.2013 позивач відобразив на рахунку №? 3622 "Кредиторська заборгованість за податками та обов'язковими платежами, крім податку на прибуток" зобов'язання по сплаті податку на додану вартість у сумі 57 274 002,66 грн. Як стверджує позивач, дані зобов'язання виникли під час процедури ліквідації ТОВ "Укпромбанк" внаслідок проведення операцій з відчуження активів, що обліковувалися на балансі банку, в тому числі, на виконання Постанов Правління Національного банку України від 18.06.2010 № 265БТ та № 266 відповідно до яких було укладено тристоронній Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 та Договір про передачу активів ТОВ "Укрпромбанк" в рахунок погашення заборгованості між ТОВ "Укрпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 02.07.2010. Позивачем протягом процедури ліквідації ТОВ «Укрпромбанк» до органів податкової служби подавалися відповідні податкові декларації, у яких позивачем були задекларовані зобов'язання зі сплати ПДВ, у зв'язку із відчуженням активів ТОВ «Укрпромбанк». Листами від 17.06.2011 № 6078, від 01.07.2011 № 6373, від 03.03.2012 № 1095, від 23.03.2012 № 1511 позивач подавав відповідачу пропозицій щодо внесення змін до переліку (реєстру) вимог кредиторів ТОВ "Укрпромбанк", у тому числі і в частині збільшення вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві, внаслідок надходження від останньої заяв про доповнення кредиторських вимог. Проте, рішенням Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 22.07.2011 № 429 та листом від 30.03.2012 № 55- 017/4710 позивачу було відмовлено у затвердженні відповідних вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві до переліку (реєстру) кредиторів ТОВ "Укрпромбанк". У якості обґрунтування відповідачем зазначено відсутність підтверджуючих документів на підставі яких внесення даних змін є правомірним. Крім того, Рішеннями Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 23.06.2011 № 361 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 3 квартал 2011 року", від 30.12.2011 № 841 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 1 квартал 2012 року (січень 2012 року)", від 20.01.2012 № 30 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк» на 1 квартал 2012 року (лютий, березень 2012 року)", від 27.06.2012 № 495 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 3 квартал 2012 року», від 28.09.2012 № 752 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 4 квартал 2012 року", від 28.12.2012 № 1039 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 1 кваргал 2013 року (січень)», від 22.03.2013 № 161 "Про затвердження кошторису витрат ліквідатора ТОВ "Укрпромбанк" на 2 квартал 2013 року" відповідачем було відмовлено позивачу у затвердженні витрат на сплату податку на додану вартість. В якості обґрунтування відповідачем зазначено про ненадання відповідних обгрунтувань, розшифрувань, розрахунків, документів щодо доцільності включення зазначених витрат до кошторису та необхідності їх здійснення. Враховуючи, що дані зобов'язання зі сплати податку на додану вартість залишилися невиконаними за станом на 17.12.2013 позивачем було включено їх до ліквідаційного балансу, який у подальшому подано відповідачу на затвердження. Проте 20.12.2013 Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняла рішення № 999, яким відмовила у затвердженні та повернула позивачу ліквідаційний баланс у зв'язку із відображенням ним на рахунку №? 3622 зобов'язань по сплаті податку на додану вартість, обґрунтовуючи тим, що це не відповідає вимогам статей 91, 96 Закону про банки, оскільки з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язань щодо сплати податків вважається таким, що настав, а кошти, одержані в результаті ліквідаційної процедури, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів та оплату витрат ліквідатора, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, до яких сплата податку на додану вартість не відноситься. Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд дійшов наступних висновків. Частиною 4 статті 110 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості ліквідації банків встановлюються Законом про банки. Частиною третьою статті 87 Закону про банки встановлено, що ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Пунктом 12.1 глави 12 розділу VI Положення № 369 передбачено, що ліквідатор зобов'язаний подати Національному банку ліквідаційний баланс на звітну дату і остаточний звіт ліквідатора у зв'язку із завершенням розрахунків з кредиторами та/або закінченням строку ліквідації банку. Відповідно до вимог пункту 12.2 глави 12 розділу VI Положення № 369 ліквідатор у ліквідаційному балансі відображає: активи і власний капітал банку, за їх наявності, у грошовій одиниці; активи, які залишилися непроданими, та зобов'язання банку, які залишилися невиконаними, що передані в управління іншій юридичній особі за рішенням Національного банку; невиконані зобов'язання банку перед Національним банком України і державою в особі Міністерства фінансів України, що виникли у зв'язку з наданням поворотної фінансової допомоги. Згідно із пунктом 12.6 глави 12 розділу VI Положення № 369 Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків в строк до 20 робочих днів з дня отримання Національним банком документів приймає рішення про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури на підставі висновку уповноваженого структурного підрозділу. Стаття 2 Закону про банки визначає, що ліквідаційна маса - усі види майнових активів (майно та майнові права) банку, які належать йому на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідації. Статтею 91 Закону про банки передбачено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Згідно із статтею 93 Закону про банки, ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури. Черговість та порядок задоволення вимог кредиторів визначені статтею 96 Закону про банки. Частиною десятою статті 96 Закону про банки встановлено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними. Відповідно до пункту 9.2 глави 9 розділу VI Положення № 369 ліквідатор складає перелік (реєстр) акцептованих ним вимог на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про ліквідацію. Пунктом 9.4 глави 9 розділу VI Положення № 369 визначено вичерпний перелік підстав, за яких ліквідатором можуть вноситися зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку, що перебуває у стадії ліквідації. Так, ліквідатор вносить пропозиції щодо затвердження Національним банком України змін до реєстру вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі: рішення суду про визнання особи кредитором банку та зобов'язання ліквідатора включити вимоги такої особи до реєстру вимог кредиторів, яке набрало законної сили; документів, що відповідно до законодавства України підтверджують спадкоємництво за вимогою кредитора, яка включена до реєстру вимог; документів, що відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогою кредитора, яка включена до реєстру вимог, відмови кредитора від вимог; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про державну реєстрацію припинення юридичної особи або фізичної особи - підприємця; клопотання ліквідатора про виправлення помилки, допущеної ним чи попереднім ліквідатором під час акцептування вимог кредиторів; виконавчих документів про стягнення з банку або про зобов'язання банку щодо повернення (сплати, відшкодування) коштів, що надійшли ліквідатору від органів державної виконавчої служби у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Ліквідатор, згідно із пунктами 6.3 та 6.4 глави 6 розділу VI Положення № 369, здійснює витрати на ліквідацію банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат ліквідатора до якого окремими статтями включаються всі витрати, необхідні для забезпечення ліквідаційної процедури банку, визначені частиною другою статті 96 Закону про банки, у тому числі на оплату праці ліквідатора банку та осіб, залучених до ліквідаційної процедури, та додаткової винагороди в разі її призначення, згідно з договорами. Відповідно до частини другої статті 96 Закону про банки оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Національним банком України. До цих витрат, зокрема, належать: оплата державного мита; витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку; витрати на публікацію інформації про порядок продажу майна банку; витрати ліквідатора, пов'язані з утриманням і збереженням активів банку; витрати на оцінку та продаж майна; витрати на проведення аудиту; витрати на оплату роботи ліквідатора (включаючи залучених для забезпечення здійснення повноважень ліквідатора осіб); витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку; оплата кредиту, отриманого для виплати вихідної допомоги. Крім того, після відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації ТОВ "Укрпромбанк" перестав здійснювати господарську діяльність. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 91 Закону про банки з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Відповідно до частини восьмої статті 88 Закону про банки після відкликання банківської ліцензії санація банку не допускається. З дня отримання рішення про своє призначення, згідно із пунктом 7.3 глави 7 розділу VI Положення № 369, ліквідатор зобов'язаний уживати заходів щодо ефективної ліквідації банку та максимального задоволення вимог кредиторів відповідно до своїх повноважень, законодавства України, у тому числі цього Положення. З цією метою для забезпечення ліквідаційної процедури, на виконання вимог пункту 6.2 глави 6 розділу VI Положення № 369, ліквідатор відкриває накопичувальний рахунок банку в територіальному управлінні Національного банку або відповідно до рішення Національного банку в Операційному управлінні Національного банку. Після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням керівника територіального управління Національного банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку банку та виключення йоіх> з учасників СЕП у порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку, шо аіпкачаг порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, які не сплачені в строк з вини банку, що враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік мав місце в територіальному управлінні Національного банку за договором з банком). На накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти банку і надходження на його адресу. З цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат ліквідатора. Згідно пункту 6.3 глави 6 розділу VI Положення № 369 Положення № 369, ліквідатор здійснює витрати на ліквідацію банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат ліквідатора. Пунктом 6.10 Положення № 369 встановлено обов'язок ліквідатора використовувати кошти ліквідаційної маси на задоволення вимог кредиторів банку та забезпечення ліквідаційної процедури. Отже, кошти, які надходять на накопичувальний рахунок банку, не є доходом в розумінні чинного законодавства України, а є коштами, що формують ліквідаційну масу, призначену для погашення вимог кредиторів та оплати витрат ліквідатора. Суд звертає увагу на те, що Податковий кодекс України, не врегульовує питання погашення податкових зобов'язань чи стягнення податкового боргу з осіб, на які поширюються норми розділу V Закону України "Про банки і банківську діяльність" (пункт 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 22.09.2012). Таким чином, враховуючи вищевикладені норми, під час ліквідаційної процедури у банку не з'являється ніяких додаткових податкових зобов'язань, крім тих, які виникли до початку процедури ліквідації та включені до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку відповідно до статей 89, 93, 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до статей 6 та 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких підстав, суд дійшов висновку, що дії відповідача, якими позивачу відмовлено у затвердженні ліквідаційного балансу ТОВ «Укрпромбанк» за станом на 17.12.2013, у зв'язку із відображенням ним на рахунку №? 3622 зобов'язань по сплаті податку на додану вартість та зобов'язано позивача здійснити коригування в бухгалтерському обліку зобов'язань по сплаті податку на додану вартість відповідають вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем не наведено жодного доказу того, що дії відповідача суперечать вимогам або вчинені із порушенням вимог законодавства України. Відповідач, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, довів правомірність своїх дій. За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied