Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, посилаючись на порушення відповідачем Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», прав та законних інтересів особи, яка звернулася за правовою допомогою, просив зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надати інформацію про судимість [PERSON], [INFO], повідомивши дату, найменування суду, що виніс вирок, та міру покарання. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Просив задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечував та зазначав, зокрема, що відповідач при наданні відповідей на адвокатські запити позивача діяв відповідно до вимог Законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», ч.ч. 2 й 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року №823/188, і не порушив права та законні інтереси позивача. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року між [PERSON] як адвокатом та [PERSON] як клієнтом укладено договір про надання правової допомоги з питань представлення її інтересів з підготовки матеріалів спадкового провадження - спадкодавець [PERSON], [INFO] (батько спадкоємиці), в державних установах. Наявність між вказаними особами інших договірних відносин судом не встановлено. 27 січня 2014 року, 10 лютого 2014 року та 18 лютого 2014 року позивач звертався до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з адвокатськими запитами, в яких з метою надання юридичної допомоги [PERSON] просив надати інформацію про судимість її померлого батька [PERSON], вказавши дату та найменування суду, що виніс вирок. До запитів додавав копії ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, до останнього запиту - копії свідоцтв про народження [PERSON] та про смерть її батька, відповіді Куйбишевського та Ворошиловського районних судів міста Донецька, та Апеляційного суду Донецької області на запити про видачу копій вироків щодо [PERSON] (судами повідомлялося, що кримінальні справи щодо [PERSON] не розглядалися і в архівних даних не значаться). 29 січня 2014 року, 13 лютого 2014 року та, відповідно, 21 лютого 2014 року на вказані запити надані відповіді, якими в задоволенні запитів відмовлено з посиланням на ст.ст.10, 11 та 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 5 та 16 Закону України «Про захист персональних даних» та те, що право на інформацію про особу охороняється законом і має обмежений доступ. Вважаючи, що відповідачем порушено Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», права та законні інтереси особи, яка звернулася за правовою допомогою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню таких підстав. Статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб). Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Позивач як адвокат звернувся до відповідача з адвокатськими запитами про надання інформації про фізичну особу. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до ст. 21 вказаного Закону конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Конфіденційна інформація належить до інформації з обмеженим доступом. Частиною 2 ст. 11 вказаного Закону визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згідно зі ст. 5 вказаного Закону об'єктами захисту є персональні дані. Персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом. Отже, інформація про фізичну особу (персональні дані) є конфіденційною інформацією, що належить до інформації з обмеженим доступом. Обмежений доступ має і інформація оперативно-довідкового та дактилоскопічного обліку Департаменту інформаційних технологій при МВС України та управлінь (відділів) оперативної інформації при ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та при управліннях МВС України, які здійснюють такий облік, об'єктами якого є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку (п.п. 2.1, 8.1 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року №823/188). Адвокатські запити позивача стосувалися саме такої інформації - інформації з обмеженим доступом. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Частиною 3 ст. 24 вказаного Закону встановлено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. Отже, закон не дає адвокату право на отримання інформації з обмеженим доступом та копій документів, в яких міститься така інформація. У зв'язку з наведеним суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив позивачу в задоволенні адвокатських запитів щодо надання інформації з обмеженим доступом. Суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин. Публічно-правових відносин між відповідачем та третьою особою не виникло. Між тим, відмова в задоволенні вказаних адвокатських запитів не позбавляє особу, яка звернулася до позивача за правовою допомогою, права самостійно з метою захисту свої прав та законних інтересів (як спадкоємиці) звернутися до відповідача із заявою про надання інформації з обмеженим доступом - інформації, що стосується її померлого батька (ч.2 ст. 11 Закону України «Про інформацію»).

Результат розгляду: denied