Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій протиправними та стягнення не виплаченої компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачем в порушення вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, нарахована і виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік не в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, а в сумі 75 гривень, виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому, позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушують його конституційні права, положення Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Європейської Конвенції з прав людини і просить стягнути з Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області шляхом списання органом державної казначейської служби відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в сумі 3579 гривень, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги, яка, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.12.2013 року становить 1218 гривень, а також відшкодувати понесені ним судові витрати та звернути постанову суду до негайного виконання. Представник позивача - [PERSON] заявлений позивачем позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити з вищевикладених підстав, також пояснив, що позивач обрав такий спосіб захисту своїх порушених прав як стягнення з відповідача коштів шляхом списання органом державної казначейської служби недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік в сумі 3579 гривень, оскільки саме лише зобов»язання відповідача в нарахуванні та виплаті вищезазначеної суми позивачеві можуть викликати труднощі в подальшому виконанні судового рішення. Представник відповідача Самойлова Т.М. в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, подала на нього письмові заперечення і суду пояснила, що діяльність Міністерства соціальної політики України у частині забезпечення функцій головного розпорядника бюджетних коштів за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентується Бюджетним кодексом України. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Оскільки визначення порядку і розмірів виплат вищевказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України, то, згідно чинного законодавства позивачу було нарахована і виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 і перерахована на рахунок позивача 30.12.2013 року згідно платіжного доручення № 2372 від 27.12.2013 року, тому вважає, що підстав визнавати дії Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області протиправними з огляду на обставини, викладені [PERSON] в адміністративному позові - немає. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області і йому, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була нарахована і виплачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 75 гривень, розмір якої встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Дані обставини визнані сторонами, вони проти цього не заперечують і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до положень ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена грошова допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Нормами статті 62 вищезазначеного Закону України встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розміру соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету. Проте, у 2013 році Кабінет Міністрів України не використав своє право на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі на встановлення порядку та розміру соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету, не прийняв окремого документа щодо визначення розмірів допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як наслідок, положення статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не мали додаткового правового регулювання нормативними актами Кабінету Міністрів України на 2013 рік, а, натомість, органи управління соціального захисту населення керувалися постановою від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка була розрахована на бюджетний період 2005 року і, відповідно до якої було здійснено нарахування і виплату вищевказаної допомоги на оздоровлення позивачеві. Вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була видана не на виконання вимог п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік та без врахування наявних фінансових ресурсів державного бюджету на 2013 рік. Отже, на момент звернення позивача до Управління соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області із заявою про нарахування і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС підлягали застосуванню положення статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і розмір вищевказаної допомоги повинен становити три мінімальні заробітні плати. Відповідачем була нарахована і виплачена [PERSON] щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 75 гривень, що підтверджується копією рішення Бахмацького РУСЗН «Про призначення компенсації» від 02.04.2013 року. Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.12.2013 року мінімальна заробітна плата становить 1218 гривень, отже, розмір недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС повинен становити 3579 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправнісь рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Згідно постанови пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» та частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що вимога позивача щодо задоволення його позову про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік в сумі 3579 гривень шляхом списання вказаної суми органом державної казначейської служби відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не узгоджується із положеннями статті 162 КАС України відповідно до яких, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. А тому його порушене право підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов»язання суб'єкта владних повноважень провести нарахування та виплату належної до сплати суми допомоги на оздоровлення. Згідно із квитанцією позивачем було сплачено 73 гривні 08 копійок судового збору, що підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial