Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

16.12.2013 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області (надалі - позивач, Управління ПФУ в м. Івано-Франківську) звернулося до суду з адміністративним позовом до Громадської організації Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств (надалі - відповідач, ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств) про стягнення заборгованості у сумі 2 425,41 грн. Позовні вимоги мотивувало тим, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 2010 року у сумі 2 001,35 грн., а також штрафних санкцій та пені, застосованих згідно рішень № 2462 та № 2463 від 26.08.2010 року за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20.01.2010 року до 25.08.2010 року, у загальній сумі 365,80 грн. та 58,26 грн. відповідно. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Кореспонденція, направлена ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання", "за зазначеною адресою не проживає" (а.с.19, 28). Відповідно до частини 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. За таких обставин, суд приходить висновку, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав. Статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (частина 4). Враховуючи вищевикладене, а також наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вбачає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача. Вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств зареєстрована виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області як юридична особа та відповідно до статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" являється страхувальником, який згідно частини 1 статті 15 вказаного Закону був до 01.01.2011 року платником страхових внесків. Суд, у відповідності до вимог статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, зазначає, що до частини правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми права, що діяли в часі на момент їх виникнення. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно пункту 6 частини 2 статті 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 вказаного Закону страхові внески до солідарної системи нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Частиною 1 статті 18 даного Закону встановлено, що розмір страхових внесків, у тому числі розмір частини внесків, що спрямовуються до Накопичувального фонду, встановлює Верховна Рада України відповідно для страхувальників і застрахованих осіб за результатами актуарних розрахунків, виходячи з того, що вони повинні забезпечувати надання особам пенсійних виплат і соціальних послуг, передбачених цим Законом, а також покриття адміністративних витрат для забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, визначені ставки збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що ставка збору для платників збору: 1) суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднань, бюджетних, громадських та інших установ та організацій, об'єднань громадян та інших юридичних осіб, а також фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників становить 33,2 відсотка від об'єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру (пункт 1); 2) фізичних осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту), та фізичних осіб, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими договорами, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу тощо) становить 2 відсотки від об'єкта оподаткування, яким є сукупний оподатковуваний доход, обчислений відповідно до законодавства України (пункт 4). Частиною 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, встановлено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Однак, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період 2010 року у строк, встановлений частиною 6 статті 20 даного Закону, сплачені не були. Згідно частини 1 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (частина 2 цієї статті). Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 106 цього Закону виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції - за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв'язку із несвоєчасною сплатою ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств страхових внесків на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування'' у редакції, чинній до 01.01.2011 року, винесено рішення № 2162 та № 2163 від 26.08.2010 року. Згідно вказаних рішень відповідачу нараховано штраф у загальному розмірі 365,80 грн. та пеню у загальному розмірі 58,26 грн. за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20.07.2010 року до 30.12.2010 року (а.с.10, 11). Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду № 2162 та № 2163 від 26.08.2010 року отримані Головою ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств Кізюк Я.Г. 07.09.2010 року та 07.10.2010 року (зворотна сторона а.с.10, 11). Згідно абзацу 2 частини 13 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що рішення № 2162 та № 2163 від 26.08.2010 року ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств не оскаржені, разом з тим нараховані згідно даних рішень фінансові санкції у встановлений законом десятиденний строк відповідачем сплачено не було. Частиною 3 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній до 01.01.2011 року, встановлено територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Судом з'ясовано, що Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську на виконання вимог частини 3 статті 106 згаданого Закону направлено відповідачу вимогу про сплату боргу за № Ю-387/4 від 04.03.2011 року на загальну суму 2 912,46 грн., з них 2 488,40 грн. - недоїмка зі сплати страхових внесків, 365,80 грн. - штраф, 58,26 грн. - пеня (а.с.12). Однак, відповідачем дану вимогу залишено без належного реагування. Частиною 15 статті 106 Закону України ''Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування'' встановлено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Таким чином, станом на 16.01.2014 року за відповідачем залишається непогашеною заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 2010 року у сумі 2 001,35 грн., а також штрафних санкцій та пені, застосованих згідно рішень № 2162 та № 2163 від 26.08.2010 року за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20.07.2010 року до 30.12.2010 року, у загальній сумі 365,80 грн. та 58,26 грн. відповідно. Наявність заборгованості підтверджується картками особового рахунку страхувальника юридичної особи, яка має найманих працівників, - ГО Івано-Франківська обласна спілка садівницьких товариств за період з 01.01.2010 року по 28.11.2013 року (а.с.6-7, 8-9) та іншими матеріалами справи. Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості у судовому засіданні не встановлено, доказів її сплати відповідач суду не представив. За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст. 124 Конституції України,

Результат розгляду: granted