Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

Новоукраїнська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (в подальшому - Новоукраїнська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області або позивач), звернулась в суд з адміністративним позовом до відкритого акціонерного товариства "Золотий колос" (в подальшому - ВАТ "Золотий колос" або відповідач), в якому просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 65), стягнути кошти з рахунків відповідача в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 72057,30 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у відповідача наявний податковий борг з податку на додану вартість, а також фіксованому сільськогосподарському податку у розмірі 72057,30 грн. Відповідачу направлялись вимоги про сплату боргу, однак зазначені дії не призвели до погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання, призначене на 28.03.2014, не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 64). Представник відповідача тричі не з'являвся в судове засідання (а.с.41,52,63). Копія ухвали про відкриття провадження у справі, а також судові повістки направлялася відповідачу за адресою зазначеною в позовній заяві та спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (с. Квітка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область), проте поштова кореспонденція поверталась до суду з відміткою щодо неможливості вручення (а.с.34). Відповідно до ч. 11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, остання вважається такою, що вручена належним чином. Отже, відповідач про дату, час і місце розгляду справи вважається повідомлений належним чином. Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження на основі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Згідно п.п.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. У відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до п. 57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. З огляду на викладене, з відповідача можна стягнути лише узгоджену суму грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. Згідно положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. З урахуванням викладеного, представник позивача при подачі позовної заяви зобов'язаний був надати докази узгодження суми грошового зобов'язання у розмірі 72057,30 грн. Натомість представником позивача при подачі позовної заяви, доказів щодо узгодженості податкового зобов'язання у розмірі 72057,30 грн. не надано. Ухвалою суду від 19 лютого 2014 року зобов'язано позивача, у термін до 27 лютого 2014 року, надати до суду докази узгодження податкового зобов'язання ( в тому числі за який період виник податковий борг); податкові вимоги та докази їх вручення відповідачу. В судове засідання 28 лютого 2014 року представник позивача не з'явився та подав клопотання про зупинення провадження у справі, в зв'язку з наданням додаткового часу, для представлення витребуваних судом документів ухвалою суду від 19 лютого 2014 року (а.с.43). Суд, розглянувши клопотання представника позивача, зупинив провадження у справі та надав позивачу час для виконання ухвали суду, в частині витребування доказів, до 14.03.2014 (а.с.46). В судовому засіданні, 14 березня 2014 року представник позивача повторно не надав витребувані доказі, в зв'язку з чим суд був вимушений оголосити перерву у розгляді справи до 28.03.2014 та усною ухвалою, із занесенням до журналу судового засідання, витребував необхідні письмові докази (а.с. 54, 60) Однак, в судове засідання 28 березня 2014 року представником позивача повторно не надано витребувані судом доказів узгодженості податкового зобов'язання, суму якого просить стягнути позивач. З огляду на викладене, представник позивача без поважних причин не виконав ухвали суду щодо подання всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі. Зокрема, позивачем не надані документи передбачені Податковим кодексом України, які б підтверджували податкову заборгованість відповідача у розмірі 72057,30 грн. (податкова декларації, розрахунки, податкові повідомлення-рішення, тощо), а окремі виписки з особового рахунку відповідача не дають суду можливість встановити факт узгодженості податкового зобов'язання. Також, суд критично ставиться до наданих представником позивача податкових вимог, як доказ наявної заборгованості, враховуючи наступне. Представником позивача надані корінці першої податкової вимоги форми «Ю1» № 1/42 від 05.11.2001 та другої податкової вимоги форми «Ю2» №2/81 від 22.05.2002, проте доказів їх отримання відповідачем не надано, або ж розміщення на дошці податкових оголошень, з урахуванням положень п. 6.2.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час направлення зазначених вимог. Також, відповідно до п. 59.5. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. В супереч викладеному, представником позивача не надано документів на підтвердження збільшення суми податкового боргу, а також на підтвердження того, що зазначені вимоги з 2002 не були відкликані. Таким чином, суд вважає не доведено позицію представника позивача наявності у відповідача податкового боргу у розмірі 72057,30 грн. Судових витрат, які підлягали б відшкодуванню на користь відповідача судом не встановлено.

Результат розгляду: denied