Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

20 січня 2014 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області до відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області про скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 38527097 від 09.12.2013 року та ВП № 39872445 від 16.12.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача надійшли постанови відповідача про повернення виконавчого документа стягувачеві, прийняті на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що державним виконавцем не дотримано вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», не вжито усіх можливих заходів примусового виконання виконавчих документів та просить скасувати оскаржувані постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання (вх. № 3177 від 31.01.2014 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить адміністративний позов задовольнити. Відповідач не забезпечив участі свого представника в судовому засіданні, хоча про час та дату його проведення належним чином повідомлений, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення; заперечення проти позову не подав. 04.03.2014 року до суду надійшло клопотання відповідача (вх. № 7565) про розгляд справи без участі представника відповідача. Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.12.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області Іванців Г.М. прийнято Постанову ВП № 38527097 про повернення виконавчого документа стягувачеві - вимоги № ф-183у, виданої 13.05.2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області 1194,03 грн. боргу. 16.12.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області Іванців Г.М. прийнято Постанову ВП № 39872445 про повернення виконавчого документа стягувачеві - вимоги № ф-183у, виданої 05.08.2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області 1194,03 грн. боргу. Приймаючи рішення суд виходив з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; 8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; 9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; 10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; 12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; 16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; 19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 цього ж Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Судом встановлено, що позивач просить скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що відповідачем до оскаржуваних постанов не долучено акта про відсутність майна, коштів чи не проживання за адресою реєстрації, не вжито заходів щодо розшуку боржника, виявлення відкритих рахунків у банках, не вжито заходів щодо розшуку транспортних засобів або іншого майна боржника, не вжито заходів щодо звернення з поданням до суду з метою встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду божника за межі України. Позивач вважає, що вчинення усіх зазначених дій є обов'язком відповідача. Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи долучено виклик державного виконавця від 20.09.2013 року, адресований [PERSON] про виклик вказаної особи до державного виконавця з метою сплати суми заборгованості; акта державного виконавця від 07.11.2013 року, складеного за місцем реєстрації боржника, яким встановлено відсутність майна боржника, яке б підлягало опису і реалізації; вимоги про надання інформації про боржника та його майно № 09-20/3006/1 від 02.12.2013 року, адресованої начальнику ВДАІ Жидачівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, начальнику управління Держкомзему у Жидачівському районі, начальнику УПФ України у Жидачівському районі, начальнику Жидачівського районного центру зайнятості; відповідей на вказану вимогу про відсутність у відповідача майна; довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність відомостей щодо майна боржника; відповідей Державної податкової служби України на запити про відсутність доходу боржника та про відсутність інформації про відкриті рахунки у банках. На переконання Суду вказані докази свідчать про належне виконання державним виконавцем передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчих документів, які перебували у нього на виконанні. Суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що обов'язком відповідача є виконання усіх можливих заходів, передбачених частиною 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною правовою нормою встановлюється право, а не обов'язок державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження вчиняти перелічені у нормі Закону заходи. Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Перевіряючи постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 38527097 від 09.12.2013 року та ВП № 39872445 від 16.12.2013 року на предмет дотримання вимог, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, Суд дійшов висновку, що такі постанови прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем переконують у безпідставності позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. ст. 49, 70 КАС України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень. За таких обставин Суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів при винесенні оскаржуваних постанов, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Розподіл судових витрат згідно ст. 94 КАС України не застосовується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Результат розгляду: denied