Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав. Відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду м. Києва від 10.10.2013 по справі №910/17721/13 задоволено позов ТОВ «Галс-К ЛТД» та постановлено стягнути з Державного підприємства «Преса України» на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» 520 000 грн. основного боргу, 9 411, 76 грн. пені, 10 588,24 грн. судового збору, розстрочивши виконання рішення в наступному порядку: здійснивши стягнення з Державного підприємства «Преса України» на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» 540 000 грн. боргу рівними частинами (180 000 грн.) кожного місяця на протязі трьох місяців з дати набрання рішенням законної сили, тобто до 16.02.2014. Рішення набрало законної сили 16.11.2013. На виконання вказаного вище рішення, Господарським судом м. Києва видано наказ від 18.11.2013 №910/17721/13. Наказ Господарського суду м. Києва є виконавчим документом, на підставі якого державною виконавчою службою здійснюється примусове виконання рішень (стаття 17 Закону України "Про виконавче провадження"). Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що постановою від 27.01.2014 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2013 №910/17721/13 та позивачу надано семиденний строк з моменту отримання постанови на добровільне виконання згадуваного наказу. Частиною 1 ст. 22 Закон України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема, для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; Згідно із ч. 4 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. З системного аналізу викладеного вбачається, що в разі встановлення судовим рішенням розстрочки виконання такого рішення, виконавчий документ пред'являється до примусового виконання після набрання рішенням законної сили та закінчення строку розстрочки, при цьому рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Як зазначено вище згадуваним рішенням надано розстрочку виконання рішення в наступному порядку: здійснивши стягнення з Державного підприємства «Преса України» на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» 540 000 грн. боргу рівними частинами (180 000 грн.) кожного місяця на протязі трьох місяців з дати набрання рішенням законної сили, тобто до 16.02.2014. Станом на 27.01.2014 (дата відкриття виконавчого провадження) позивач мав сплатити на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» частину боргу в сумі 360 000 грн., а після 16.02.2014 - в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, позивачем не сплачено заборгованість на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Не надано позивачем доказу сплати боргу ТОВ «Галс-К ЛТД» і на час вирішення справи. Отже, постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято на підставі наказу Господарського суду м. Києва, на час прийняття такої постанови позивачем не сплачено заборгованість на користь ТОВ «Галс-К ЛТД» в частині та у строк встановлений судовим рішенням. Вказане на думку суду свідчить, що постанова про відкриття виконавчого провадження №41690786 від 27.01.2014 прийнята відповідно та в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Суд вважає безпідставним посилання позивача на п. 5 ч.1 ст 26 Закону України «Про виконавче провадження» виходячи з наступного. Відповідно п. 5 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення. Проте, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.10.2013 по справі №910/17721/13 надано розстрочку виконання судового рішення, тобто таке рішення підлягає виконання з дати набрання законної сили в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України. Як передбачено частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є необґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied