Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

01 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії Берегівської районної виконавчої дирекції Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо відмови у призначенні позивачу допомоги по вагітності та пологах незаконними та зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу по вагітності та пологах на період з 12.01.2011 року по 01.09.2011 року. Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2011 року позов задоволено в повному обсязі. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Берегівська районна виконавча дирекція Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на момент настання страхового випадку, а саме 12.01.2011 року, [PERSON] не уклала договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також не сплатила єдиний внесок за січень 2011 року, що є суттєвими складовими для отримання матеріального забезпечення. З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 197 КАС України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга належить до частковог задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 березня 2010 року позивач зареєстрована виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області як фізична особа-підприємець, на підставі чого їй видано свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER]. До 01 січня 2011 року позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, сплачувала єдиний внесок, в тому числі на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем. В травні 2011 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй допомоги по вагітності та пологах, однак їй було відмовлено в призначенні та виплаті такої у зв'язку з тим, що фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку мають право на матеріальне забезпечення за умови добровільної реєстрації в органах Пенсійного фонду України та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування перед настанням страхового випадку. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплачувала страхові внески до Берегівської районної виконавчої дирекції Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до норм Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", а відтак, набула право на отримання матеріальної допомоги по вагітності і пологах, так як інших умов виплати вказаної допомоги жодними нормативно-правовими актами не передбачено. Однак, такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими. Відповідно до статті 4 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" до платників, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску належать фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. В силу ч.3 ст. 10 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" такі особи у разі виявлення бажання брати добровільну участь у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, подають до територіального органу Пенсійного фонду за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, територіальним органом Пенсійного фонду в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) відповідно до типового договору, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", одним із принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав. З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2011 року між управлінням Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області та [PERSON], на підставі поданої заяви був укладений типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 6.2 зазначеного договору визначено, що договір діє з 10.01.2011 року до 10.01.2012 року, в той час як страховий випадок на матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності настав 12 січня 2011 року (а.с. 13). При цьому, апеляційний суд також бере до уваги пояснення позивачки про те, що вона 10.01.2011 року зверталася до управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі з метою укладення Договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю зразку типового Договору та зміною законодавства. Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що [PERSON] добросовісно, в повному обсязі виконувала обов'язок щодо сплати єдиного податку в 2010 році, що підтверджується копіями квитанцій від 06.04.2010 року, 15.04.2010 року, 19.05.2010 року, 11.06.2010 року, 19.07.2010 року, 17.08.2010 року, 09.09.2010 року, 19.10.2010 року, 18.11.2010 року, 15.12.2010 року., а також єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в 2011 році, що підтверджується копіями відповідних квитанцій за 18.02.2011 року, 31.03.2011 року, 19.05.2011 року (а.с44-48). Згідно ч.1 ст. 38 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1 - 4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів. Згідно з ч.1 ст.51 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо наявності у неї права на допомогу по вагітності та пологах однак, визнає необхідним зазначити про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] лише за період з 12.01.2011 року по 17.05.2011 року включно, що підтверджується також листком непрацездатності, серії [NUMBER] виданим [PERSON] Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Результат розгляду: partial