Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просила визнати дії управління щодо обчислення їй трудового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» незаконними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до стажу її роботи педагогічний стаж 31 рік 16 дні, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2013 року позов задоволено: визнано дії управління щодо обчислення їй трудового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» незаконними; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до стажу її роботи педагогічний стаж 31 рік 16 дні, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 09 грудня 2013 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивачка в судовому засіданні заперечила відносно задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2013 року - змінити, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що станом на 01.09.2013 року педагогічний стаж [PERSON] складає 31 рік 16 днів. З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 01.08.1982 р. по 26.08.1997 р. працювала на посаді викладача по класу фортепіано з суміщенням посади - концертмейстером у Вінницькому музичному училищі ім. М. Д. Леонідовича, а 3 01.09.1997 року - на посаді викладача цього навчального закладу. У вересні 2013 року [PERSON] звернулася з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, як робітнику освіти. Рішенням відповідача від 30.10.2013 року №183/А-2 їй відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на відсутність достатнього стажу для її призначення. Підставою для такого висновку стало, на думку відповідача, неможливість зарахування часу роботи позивачки у період з 01.08.1982 року по 26.08.1997 року, через те, що [PERSON] працювала в даний період за суміжними посадами, а посада концертмейстера не передбачена переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909. Суд першої інстанції не погодився з таким рішенням управління Пенсійного фонду м. Вінниці, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] Судова колегія погоджується з таким висновками Вінницького міського суду Вінницької області, однак вбачає підстави для зміни судового рішення з огляду на наступне. Питання призначення пенсії позивача регулюється статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я і соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, затвердженим КМУ. Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 року. та передбачає можливість працівника освіти отримати пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років. В цьому переліку дійсно відсутня посада концертмейстера. Згідно відповіді відповідача про відмову у призначенні пенсії вбачається, що інший період роботи позивачки не є спірним. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачка, працюючи за посаді концертмейстера, саме за суміщенням, займала ще і посаду викладача по класу фортепіано, яка дає право на пенсію за вислугою років, та виконувала посадові обов'язки у тій самій установі освіти, у той самий проміжок часу, що був відведений для основної роботи, отримуючи при цьому доплату за суміщення, яка включається до розрахунку та обчислення середньої заробітної плати в повному обсязі, сплачуючи при цьому відповідні відрахування та податки, та користувалася усіма правами, обов'язками і відповідно і пільгами, передбаченими законодавством для посад, займаних позивачем. Вказані обставини, на відміну від роботи за сумісництвом, дають право врахувати час праці позивачки з суміщенням посади за період з 01.08.1982 року по 26.08.1997 року. Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції , а тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним рішенням суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову, однак вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції шляхом зміни резолютивної частини рішення. Колегія суддів, звертає увагу на те, що дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці необхідно визнати незаконними лише щодо не зарахування періоду роботи [PERSON] з 01.08.1982 року по 26.08.1997 року до спеціального стажу, що дає право на призначену пенсію за вислугу років згідно ст. 55 п. «є» Закону України «Про пенсійне забезпечення» Також, судом першої інстанції зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи позивачки педагогічний стаж - 31 рік 16 днів, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення їй пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що педагогічний стаж позивачки з врахуванням спірного періоду складатиме саме 31 рік 16 днів, які дають право на пенсію за вислугу років та отримання грошової допомоги в розмірі 10 пенсій за віком, а тому 2 абзац резолютивної частини постанови суду першої інстанції також слід змінити. Відповідно до частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду. За частиною 1 статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити.

Результат розгляду: partial