Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Постановою Центрального районного суду міста Сімферополя АР Крим (суддя Лебедь О.Д.) від 04.12.2013 р. у справі № 124/10022/13-а позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим, яке оформлено листом № 222/с-08 від 15.06.2012 р. про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенссійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим розглянути заяву [PERSON] від 11.06.2012 р. про призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з постановою суду, Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.12.2013 р. по справі № 1124/10022/13-а, ухвалити нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. У судове засідання 11.02.2014 року позивач і представник відповідача не з'явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача листом від 05.02.2014 р. просить розглянути справи у його відсутності. Чинне законодавство не обмежує коло представників осіб, які беруть участь у справі, при апеляційному розгляді адміністративної справи. Відповідно до ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Згідно п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. На підставі та за правилами статті 195, 197 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач - [PERSON] 07.08.2012 р. звернулася до Центрального районного суду м. Сімферополя з адміністративним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим, в якому просить скасувати рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим від 15.06.2012 р. за № 222/С-08; зобов'язати Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополь АР Крим прийняти рішення про призначення пенсії за віком [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані неправомірною відмовою відповідача в призначенні пенсії [PERSON], яка є громадянкою України, має трудової стаж близько 34 років, 26.10.2004 р. виїхала на постійне місто проживання до Ізраїлю, 09 квітня 2008 р. позивачу виповнилося 55 років, у зв'язку з чим позивач має право на отримання пенсії за віком. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем фактично не розглянута заява позивача, а підстави відмови у призначенні пенсії є необґрунтованими, у зв'язку з чим суд першої інстанції скасував рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим, яке оформлено листом № 222/с-08 від 15.06.2012 р. та зобов'язав відповідача розглянути заяву [PERSON] від 11.06.2012 р. про призначення пенсії за віком. Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, у своїй позовної заяві позивач з посиланням на конкретні документи та обставини, зазначив, що [PERSON] є громадянином України, з 26 жовтня 2004 року прийнята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль, де цей час проживає; з 1966 року по 2000 роки позивач обіймала різноманітні посади в галузях народного господарства, рішенням № 222/с-08 від 15 червня 2012 р. Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим відмовило [PERSON] в призначенні пенсії за віком з посиланням на неврегульованість зазначеного питання національному законодавству. Оскаржуване рішення відповідача мотивовано тим, що рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, яким положення п.2 ч.1 ст. 49 другого речення ст..51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнані неконституційними, набрало сили 07 жовтня 2009 року та не має зворотної дії в часі, а тому не має законних підстав проводити виплату пенсії громадянам, котрі виїхали з України на постійне місце проживання в іншу державу до набрання ним законної сили. Також відповідач послався у відповіді на відсутність конкретного механізму реалізації та застосування ст.. 49 і ст.. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не визначення порядку виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійно місце проживання за кордон (а. с. 5-6). Судова колегія вважає необґрунтованими зазначені підстави відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. за № 25-рп/2009 справа 1-32/2009 р. визнані неконституційними положення п.2 ч.1 ст. 43, другого речення ст.. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втрачають силу з дня прийняття Конституційним судом України вказаного рішення. Рішення Конституційного суду України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним та не може бути оскаржено, тобто в даному випадку усі особи, без усяких обмежень, які відпрацювали свій трудовий стаж на території України мають право на пенсійне забезпечення. При цьому, угода між Україною та іншою державою про взаємне пенсійне забезпечення як головна умова для отримання пенсії в Україні громадянами іншої держави, не є обов'язковою. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки [PERSON] відпрацювала свій трудовий стаж на території України, що підтверджується наданою копією трудової книжки, досягла пенсійного віку, то вона має право на отримання пенсії, при цьому не має правового значення, коли саме позивач виїхала на постійне мешкання до Ізраїлю, оскільки фактично з заявою про призначення пенсії позивач звернулася до відповідача 11.06.2012 р., тобто після ухвалення рішення Конституційним судом України від 07.10.2009 р. за № 25-рп/2009. Судова колегія вважає неспроможними доводи відповідача, які викладені в оскаржуваному рішенні, щодо відсутності конкретного механізму реалізації та застосування ст.. 49 і ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не визначення порядку виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, оскільки відсутність механізму виконання вимог закону, не звільняє орган владних повноважень від їх виконання. З матеріалів справи вбачається, що фактично заява [PERSON] про призначення пенсії за віком по суті розглянута на була , та не була дана оцінка наданим документам на відповідність їх вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач звернулася із заявою до відповідача про призначення пенсії за віком у відповідності з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . Проте, Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя розглянуло звернення [PERSON] на підставі ст.. 16 Закону України «Про звернення громадян», та листом № 222/с-08 від 15.06.2012 р. роз'яснило діюче пенсійне законодавство та відмовило [PERSON] в призначенні пенсії за віком. При таких обставинах, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасуванні рішення Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя, яке оформлено листом № 222/с-08 від 15.06.2012 р. про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком. З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2013 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим розглянута заява [PERSON] від 11.06.2012 р. і прийнято рішення про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком. Зазначене рішення обґрунтовано нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком подачі та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій у відповідності з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11346, Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». У зазначеному рішенні відповідачем вказано, що в ході розгляду документів [PERSON] встановлено, що надані документи не відповідають нормам діючого законодавства, а саме: заява не встановленого зразку; не надані оригінали трудової книжки, паспорта і ідентифікаційного коду; копії документів не засвідчені належним чином ( а. с. 127). Зазначене рішення позивачем не оскаржене. Судом першої інстанції не досліджено наявність вже прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії [PERSON] від 05.03.2013 р., яке прийнято під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому судова колегія вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя АР Крим розглянути заяву [PERSON] від 11.06.2012 р. про призначення пенсії. Судова колегія вважає, що позовні вимоги щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя прийняти рішення про призначення пенсії за віком [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як слідує із заяви [PERSON] від 11.06.2012 р., поданої її довірителем [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя, до заяви подано документи в копіях, а саме: копія паспорта, копія довідки про ідентифікаційний код, копія довідки про заробітну плату,копія трудової книжки, копія довідки про перейменування підприємства. Частиною першою статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 року визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Разом з тим, згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку, заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону подається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа). За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації). Пунктом 16 Порядку визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Відповідно до пункту 30 Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Крім того, пунктом 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації). Відповідно до пункту 37 Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4). Пунктом 38 Порядку визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження; г) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі. У зв'язку зі зверненням представника позивача із заявою не за встановленою формою та наданням всупереч вимогам п. 30 Порядку, документів про вік, стаж, заробітну плату у копіях не завірених належним чином, не наданням документів про реєстрацію на території Центрального району м. Сімферополя, підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити пенсію позивачу відсутні. Відповідно до п. п.1ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. На підставі викладеного, апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Сімферополя на постанову Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 04.12.2013 р. у справі № 124/10022/13-а підлягає частковому задоволенню, постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial