Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Відповідачем проведено позапланову перевірку позивача, за результатами якої 06 вересня 2013 року складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (також далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, на вулиці Раїси Окіпної, 2 у Дніпровському районі міста Києва збудований у 1987 році 27-ми поверховий готельний комплекс (об'єкт відноситься до V категорії складності). Готельний комплекс, площею 18270,8 кв.м., належить Українському закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" на підставі свідоцтва про право власності (серія ГК 010003117 від 12 червня 2000). Земельна ділянка знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 30 січня 2004 року з Київською міською радою строком на 25 років. У ході перевірки виявлено наступні порушення позивачем законодавства у сфері містобудівної діяльності: - станом на 03 вересня 2013 року проводяться будівельні роботи з реконструкції окремої нежитлової та житлової частини (номерного фонду) під офіси на 3-му та 4-му поверхах будівлі готельного комплексу, без документів, що надають право на виконання таких робіт; - на 20-му поверсі будівлі готельного комплексу проведено реконструкцію житлової частини (номерного фонду) шляхом об'єднання двох суміжних номерів, що експлуатуються без прийняття в експлуатацію; - на 3-му, 4-му, 24-му та 25-му поверхах виконано частково реконструкцію житлової частини (номерного фонду) під використання приміщень під офіси, що експлуатуються без прийняття в експлуатацію; - влаштовані додаткові приміщення у вестибюлях 4-го, 20-го та 25-го поверхів без завдання на проектування, чим порушено підпункт 6.1.1 п. 6.1 розділу 6 ДБН В.2.2-20:2008 "Будинки і споруди. Готелі". На підставі акту перевірки, 06 вересня 2013 року відповідачем складено оскаржуваний припис, яким починаючи із 06 вересня 2013 року заборонено експлуатацію реконструйованої житлової частини (номерного фонду) і нежитлової частини будівлі готельного комплексу та зупинено виконання будівельних робіт з реконструкції окремої нежитлової і житлової частин (номерного фонду) під офіси на 3-му та 4-му поверхах будівлі готельного комплексу, а також зобов'язано позивача у строк до 10 жовтня 2013 року усунути виявлені у ході перевірки порушення у сфері містобудівної діяльності, про що повідомити відповідача також у строк до 10 жовтня 2013 року. Крім того, 06 вересня 2013 року відповідачем складено оскаржувані протоколи, а 11 вересня 2013 року - оскаржувані постанови, якими позивача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених абзацом 6 п. 6 ч. 2, п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", та на нього накладено штраф у загальному розмірі 2116215,00 грн. Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Так, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність", архітектурна діяльність - діяльність по створенню об'єктів архітектури, яка включає творчий процес пошуку архітектурного рішення та його втілення, координацію дій учасників розроблення всіх складових частин проектів з планування забудови і благоустрою територій, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) будівель і споруд, здійснення архітектурно-будівельного контролю і авторського нагляду за їх будівництвом, а також здійснення науково-дослідної та викладацької роботи у цій сфері. Для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Згідно з п.п. 1, 2, 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (також далі - Порядок № 553), цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції). Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що перевірку позивача проведено на підставі звернення Громадської організації "Ліга благоустрою киян" від 29 серпня 2013 року № 7/26-2908/35. Суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження представників позивача про неповідомлення позивача про проведення перевірки, оскільки у матеріалах справи міститься копія повідомлення від 03 вересня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що позивача повідомлено про намір відповідача провести перевірку дотримання позивачем законодавства у сфері містобудівної діяльності. До того ж, у вказаному повідомленні міститься запис про отримання такого повідомлення начальником юридичного відділу позивача Доскоч Русланом Анатолійовичем (також далі - Доскоч Р.А.). Факт ознайомлення та отримання представником позивача копій акту перевірки, оскаржуваних протоколів та припису позивачем не оспорювався. При цьому, позивач наголошував, що при проведенні перевірки представник позивача присутній не був. Разом з тим, в акті перевірки зазначено, що перевірку позивача проведено у присутності Доскоч Р.А., який діяв на підставі довіреності від 03 вересня 2013 року. Відповідно до п. 9 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва. У разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, щодо якого неможливо встановити суб'єкта містобудування, який будує чи збудував такий об'єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб'єкта містобудування. Тобто, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, за винятком випадків виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, щодо якого неможливо встановити суб'єкта містобудування, який будує чи збудував такий об'єкт. Стосовно порушень позивачем законодавства у сфері містобудівної діяльності суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 37, ч.ч. 2, 5, 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Тобто, як вбачається з викладених положень, будівельні роботи з будівництва об'єктів, які мають IV і V категорії складності, повинні проводитись за умови наявності у замовника відповідного дозволу. Крім того, законодавством встановлено заборону щодо експлуатації об'єктів будівництва без прийняття їх в експлуатацію. Однак, у ході судового розгляду справи представниками позивача не надано суду доказів, які б підтвердили правомірність здійснення будівельних робіт (реконструкції) певних приміщень готельного комплексу та правомірність їх експлуатації. Натомість, факт проведення поточного ремонту у холі 4-го поверху готельного комплексу підтверджується наявною у матеріалах справи копією наказу позивача від 28 серпня 2013 року № 32/1. Доповідною запискою головного інженера позивача від 06 вересня 2013 року підтверджується факт встановлення перегородки у холі 25-го поверху готельного комплексу. Наявність виявлених у ході перевірки порушень позивачем законодавства у сфері містобудівної діяльності підтверджується наявними у матеріалах справи фотознімками. Відповідно до положень Закону України "Про архітектурну діяльність", існує чотири види будівельних робіт - нове будівництво, реконструкція, реставрація та капітальний ремонт, на які необхідно розробляти проектну документацію, отримувати дозвільні документи та вводити в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти. Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 30 вересня 1987 року підтверджується факт прийняття в експлуатацію готельного комплексу після закінчення її будівництва. Однак, вказаний акт не є доказом прийняття в експлуатацію приміщень готельного комплексу після здійснення їх реконструкції. Суд вважає безпідставними посилання представників позивача на положення ДБН В.2.2-20:2008 "Будинки і споруди. Готелі", а саме підпункт 6.1.1 п. 6.1, п. 6.4.1.2 підпункт 6.4.1 п. 6.4 розділу 6, якими передбачено, що до складу готелів можуть входити такі групи приміщень і служб як приймально-вестибюльна, житлова, культурно-дозвіллєва, фізкультурно-оздоровча, медична, підприємств побутового обслуговування і торгівлі, підприємств харчування, ділової діяльності, адміністрації і служб експлуатації, приміщень обслуговування, вбудовано-прибудованих підприємств і закладів, а також те, що у будинках готелів у групі адміністративних приміщень допускається розміщення офісів готельних об'єднань і туристських організацій різного типу за умови, що це не знижує комфорту проживання, як на підтвердження нездійснення позивачем реконструкції його приміщень, оскільки факт того, що ДБН передбачено можливість розміщення у готелях відповідних приміщень жодним чином не свідчить про відсутність підстав для проведення певних будівельних робіт на території готелю. Навпаки, за переконанням суду, вказаний факт підтверджує можливість суб'єкта здійснювати відповідні будівельні роботи, у тому числі реконструкцію, з метою розміщення у готельному комплексі певних груп приміщень. Стосовно тверджень представників позивача про відсутність у відповідача повноважень щодо визначення категорії складності об'єкту будівництва суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Відповідно до п. 7 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 557, під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю на об'єктах самочинного будівництва (у разі відсутності проектної документації) категорія складності таких об'єктів визначається посадовими особами Держархбудінспекції та її територіальних органів, а в разі необхідності - шляхом проведення експертизи експертною організацією чи експертом, що має відповідний сертифікат. Отже, враховуючи, що відповідачем виявлено факт проведення позивачем самовільної реконструкції об'єкта будівництва та зважаючи на факт ненадання позивачем проектної документації, за переконанням суду, відповідач правомірно визначив категорію складності об'єкту - готельного комплексу. Згідно з абзацом 6 п. 6 ч. 2, п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів V категорії складності - у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат. Суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов дочірнього підприємства "Готельний комплекс "Турист" приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання протиправними дій і рішень відповідача та скасування таких рішень є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied