Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому просить: - податкове повідомлення - рішення № 0002552301 від 10 квітня 2012р. про визначення сум грошових зобов'язань платника податків, а саме: про донарахування податку на додану вартість у сумі 603 362, 42 грн. і фінансових санкцій у сумі 85 190, 55 грн. (всього у сумі 688 552, 97 грн.) та податкове повідомлення - рішення № 0002542301 від 10 квітня 2012р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 1779 грн. (всього у сумі 1779 грн.), яке складено на підставі акту № 1842/17-[NUMBER], якій дійсно складався податковим органом 27.12.2011р. протиправним і скасувати; - податкове повідомлення-рішення № 0002552301 від 10 квітня 2012р. про визначення сум грошових зобов'язань платника податків, а саме: про донарахування податку на додану вартість у сумі 603362, 42 грн. і фінансових санкцій у сумі 85190, 55 грн. (всього у сумі 688 552,97 грн.) та податкове повідомлення-рішення № 0002542301 від 10.04.2012р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 1779 грн. (всього у сумі 1779 грн.), які складені на підставі акту № 1842/1701/ [NUMBER], який податковим органом складався (або не складався) з посиланням на іншу дату, які видані ДПІ у Комінтернівському районі Одеській області 10 квітня 2012р. протиправним і скасувати їх або визнати їх не чинними. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що податковим органом не доведено та не обґрунтовано підстави для винесення оскаржуваних повідомлень рішень. У судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, підтримали заявлені вимоги в повному обсязі та просили задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою правову позицію надав суду письмові заперечення (т. 1 а/с. 119-122), в яких зазначив, що чинне на час виникнення спірних правовідносин податкове законодавство, встановлюючи обов'язок особи зареєструватися платником ПДВ за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій, не містить будь - яких особливостей або застережень в залежності від режиму оподаткування, на якому перебуває така особа. Невиконання ж такого обов'язку особою у визначений законом строк тягне застосування передбачених законом наслідків, що обумовлює правомірність донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов'язання з ПДВ. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст.77 Податкового Кодексу України, відповідно до направлення від 17.11.2011 року № 699, виданого ДПІ у Комінтернівському районі, Одеській області та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання головним державним податковим ревізор-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Комінтернівському районі в Одеській області, 1 рангу [PERSON] проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання [PERSON] вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 30.06.2011 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта. Про проведення документальної планової виїзної перевірки [PERSON] проінформований письмовим повідомленням від 18.11.2011р. № 12, яке отримано особисто [PERSON] 18.11.2011 р. Направлення про проведення документальної планової виїзної перевірки пред'явлено для ознайомлення під розпис [PERSON] 30.11.2011 року. Наказ про призначення перевірки від 13.11.2011р. № 768 вручено під розпис 18.11.2011 року та наказ про продовження перевірки № 768 від 13.12.2011 вручено 13.12.2011 року [PERSON] Перевірку проведено з відома та в присутності [PERSON] Перевірка проведена за адресою: [ADDRESS] Журнал реєстрації перевірок не надано. За результатами перевірки був складений акт від 27.12.2011 року № 1842/17-[NUMBER], на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення №0002112301 від 07 лютого 2012 року про донарахування податку на додану вартість у сумі 603362,42 грн. і фінансових санкцій у сумі 86721,55 грн., та податкове повідомлення-рішення №0002102301 від 07 лютого 2012 року про донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 2671,50 грн., і фінансових санкцій у сумі 446,75 грн. за період діяльності з 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року. З вказаним актом позивач не погодився та подав до ДПІ заперечення від 27 січня 2012 року №77/12. У відповіді ДПІ від 02 лютого 2012 року на заперечення до акту документальної планової перевірки №1842/17-[NUMBER] від 27 грудня 2011 року, зазначено, що заперечення щодо акту перевірки є необгрунтованими. Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач 24 лютого 2012 року звернувся зі скаргою до ДПС в Одеській області №77/12-1 від 20 лютого 2012 року, в якій просив скасувати (відмінити) податкове повідомлення-рішення №0002112301 від 07 лютого 2012 року про донарахування податку на додану вартість у сумі 603362,42 грн. і фінансових санкцій у сумі 86721,55 грн. (всього у сумі 690083,97 грн.), податкове повідомлення-рішення №0002102301 від 07 лютого 2012 року про донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 2671,50 грн., і фінансових санкцій у сумі 446,75 грн. та акт від 27 грудня 2011 року №1842/17-[NUMBER] «Про результати документальної планової документальної виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року» на підставі якого податковий орган видав податкові повідомлення-рішення. За наслідками розгляду скарги позивача від 20 лютого 2012 року №77/12-1 на податкові повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі Одеської області ДПС від 07 липня 2012 року № 0002112301, № 0002102301 ДПС в Одеській області було прийнято рішення від 15 березня 2012 року № 4905/М/10-2008, згідно з яким ДПС в Одеській області скасовує податкове повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі Одеської області ДПС від 07 лютого 2012 року №0002102301 у частині нарахування - грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 892,50 грн. та штрафних (фінансових) санкцій з вказаного податку на суму 446,75 грн., а первинну скаргу позивача в цій частині - задовольняє, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишає без змін, а первинну скаргу позивача в цій частині - без задоволення та скасовує податкове повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі Одеської області ДПС від 07 лютого 2012 року №0002112301 у частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ на суму 1531 грн., а первинну скаргу фізичної позивача в цій частині - задовольняє, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишає без змін, а первинну скаргу позивача в цій частині - без задоволення. На підставі вказаного рішення ДПІ у Комінтернівському районі Одеської області ДПС були прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 10 квітня 2012 року №0002542301 та №0002552301, яким позивачу визначені грошові зобов'язання відповідно з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1779 грн. та з ПДВ у сумі 603362,42 грн. основного платежу та 83190,55 грн. штрафних санкцій. Судом встановлено, що позивач з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач не згоден у зв'язку з тим, що у своїй господарський діяльності позивач, як експедитор-організатор перевезень вантажів діє по договорах транспортної експедиції в межах Закону України «Про транспортну експедицію», Глави 65 Цивільного Кодексу України «Транспортна експедиція» листа ДПА України від 13.05.2011 року №13401/7/15-0217 і виду діяльності по КВЕД 63.40.0, та не є посередником як розуміється в ст. 1011 глави 69 Господарського Кодексу України - договір комісії на яку посилається перевіряючий у в акті. Надаючи належну правову оцінку суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 1 Указу Президента №746 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання таким суб'єктом установлених Указом вимог. При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень. Відповідно до пункту 1 Указу виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Наведеним приписом не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг) як його виручку в залежності від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування. А відтак спірні кошти, отримані позивачем в рамках виконання комісійних угод, є виручкою ФОП [PERSON] у розумінні пункту 1 Указу. Відповідно до цього Порядку для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно з додатком 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затверджений наказом ДПА України від 21.04.1993 року №12. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи 1, 3, 6 та 7 - «період обліку (день, тиждень, місяць, рік)», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход». Згідно ст. 4 Указу Президента №746, спрощена система оподаткування може застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкту малого підприємства. При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень. Відповідно до пункту 1 Указу виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Отже, суд приходить до висновку, що приписами чинного на час вчинення спірних правовідносин законодавства не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг) як його виручку в залежності від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування. А відтак спірні кошти, отримані позивачем в рамках виконання укладених угод, є виручкою ФОП [PERSON] у розумінні пункту 1 Указу. Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Відтак оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинне здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування. Що і стало підставою для застосування податковим органом податку з доходів фізичних осіб, застосовуючи правила, визначені Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» для Оподаткування доходів, отриманих від підприємницької діяльності. Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). При цьому, згідно з пунктом 12.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.03.2000 № 79 (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) не зареєстрована платником податку на додану вартість особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого статтею 1 Указу, зобов'язана подати до органу державної податкової служби заяву про реєстрацію як платника податку на додану вартість. Реєстраційна заява платника податку на додану вартість має бути подана (надіслана) податковому органу фізичною особою - підприємцем - не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення. Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Отже, чинне на час виникнення спірних правовідносин податкове законодавство, встановлюючи обов'язок особи зареєструватися платником ПДВ за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій, не містить будь-яких особливостей або застережень в залежності від режиму оподаткування, на якому перебуває така особа. Невиконання ж такого обов'язку особою у визначений законом строк тягне застосування передбачених законом наслідків, що обумовлює правомірність донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов'язання з ПДВ. Суд критично ставиться до посилання представників позивача на необґрунтованість включення в обсяг виручки від реалізації продукції, яка не повинна за рік перевищувати 500 тис. грн., транзитних коштів, які поступали на його рахунок у зв'язку з виконанням договорів на перевезення вантажів, оскільки відповідно до ст. 1 Указу Президента №746, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Виходячи зі змісту та суті Указу Президента №746 в обсяг виручки від реалізації продукції, яка не повинна за рік перевищувати 500тис. грн., включається саме виручка, а не чистий дохід. При цьому, суд також звертає увагу на те, що в умовах договорів, які укладались позивачем із контрагентами, не розмежовані розрахунки, які ними здійснювались, та не визначений порядок здійснення оплати сторонами договору. З урахуванням цього, в судовому засіданні неможливо встановити суму виручки, яку отримував позивач і яку він перерахував контрагентам, а також за якими договарами. Аналогічна правова позиція, визначена у постанові Вищого адміністративного суду України від 22.05.2013 р. по справі № К/9991/16353/11, що відповідно до Указу Президента №746 фізична особа - платник єдиного податку платить єдиний податок у фіксованому розмірі, який встановлюється місцевими Радами за місцем державної реєстрації цього платника в залежності від виду діяльності у межах від 20 до 200 грн. у місяць і розмір єдиного податку не залежить від результатів підприємницької діяльності, тобто від розміру чистого доходу за умовою, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не перевищує 500тис. грн. за календарний рік. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позивач не довів тих обставин, на які посилався в обґрунтування своїх вимог, а тому його позов задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied