Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

[PERSON] 5 липня 2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить: - визнати протиправною відмову відповідача у проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмежень максимальними розмірами; - зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового утримання з січня 2013 року у розмірі 86 % грошового утримання працюючого судді відповідно до довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-28-С від 31 січня 2013 року та без обмежень максимальними розмірами з урахуванням фактично здійснених виплат. В обґрунтування позову посилається на те, що його «щомісячне довічне грошове утримання повинно складати 86 відсотків заробітної плати працюючого судді, та без обмежень максимальними розмірами з урахуванням фактично здійснених виплат», оскільки згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/13 від 3 червня 2013 року, «визнано неконституційними норми Пенсійної реформи в частині обмеження пенсій та довічного грошового утримання суддів (зокрема 80-ма відсотками замість 90), тобто фактично скасовано законодавчі акти, на підставі довільної трактовки яких Фонд відмовлявся робити повні перерахунки». Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження вказаний адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі нижчому ніж передбачено Законом України «Про судоустрій та статус суддів» та зобов'язав відповідача розрахувати з 1 січня 2013 року щомісячне довічне грошове утримання позивача в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та виплатити з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Постанова суду мотивована тим, що оскільки позивач згідно вимог частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», як суддя у відставці, має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, тому «позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»». В апеляційній скарзі відповідач з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Посилається на невірне застосування судом першої інстанції частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на посаді судді, вийшов у відставку та перебуває на обліку у відповідача і отримує щомісячне довічне грошове утримання. Згідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області суддівська винагорода судді, що працює на відповідній посаді на 1 січня 2013 року складається з наступних виплат : посадового окладу - 12671 грн. та доплати за вислугу років 70% посадового окладу, що складає 8831,90 грн. Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що «позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»». Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного. [PERSON] працювала на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної Ради України від 4 березня 2010 року № 1945-VІ «Про звільнення суддів» та наказу голови апеляційного суду Дніпропетровської області № 37 від 30 березня 2010 року позивача відраховано зі штату суду 31 березня 2010 року (а.с. 11,12). Позивач знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді. Відповідно до довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-28-С від 31.01.2013 року, виданої на підставі особового рахунку за січень 2013 року, заробітна плата [PERSON] яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці склала: 21448,90 грн. та складається з наступних виплат: посадового окладу у розмірі 12617 грн. та доплати за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу - 8 831,90 грн. (а.с.4). Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні з 1 січня 2013 року перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмежень максимальними розмірами є предметом спору, переданого на вирішення суду. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3668-VI від 08.07.2011). Частиною 5 ст. 138 цього Закону передбачено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (ч. 5 ст. 138 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2453-VI (2856-17) від 23.12.2010; в редакції Закону № 3668-VI (3668-17) від 08.07.2011). Однак, згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/13 від 3 червня 2013 року - визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI; - статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. Таким чином частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання". При цьому вказаним рішенням також передбачено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, враховуючи викладене, а також те, що стаж роботи позивача на посаді судді дорівнює 23 рокам (а.с. 11), саме з 3 червня 2013 року позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Таким чином, при вирішенні цього спору до спірних відносин, що тривали в період часу з 01.01.2013 року по 03.06.2013 року підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка після набуття чинності на підставі змін, внесених згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ, була викладена у новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, а з 3 червня 2013 року підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668. На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі більше ніж 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у періоді часу з 01.01.2013 року до 03.06.2013 року, а також висновок щодо наявності у позивача права на щомісячне довічне грошове утримання саме у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, враховуючи те, що стаж роботи позивача на посаді судді дорівнює 23 рокам. Між тим, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному, норми Законів, що визначали та визначають порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачають такого поняття як перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, оскільки даний вид соціального забезпечення судді у відставці залежить від одного чинника - розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді і при його зміні здійснюється відповідний розрахунок. З цих же обставин поняття «перерахунок» не включено і в Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 2200/14891, хоча в ньому містяться підстави не тільки для призначення даного виду соціального забезпечення суддів у відставці, але і для припинення таких виплат. Тому управління Пенсійного фонду під час щомісячної виплати довічного грошового утримання судді у відставці повинно перевіряти розрахунок даної виплати в залежності від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial