Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованих сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" до рівня не нижче прожиткового мінімуму та виплатити недоплачену суму за весь період призначення даної допомоги; зобов'язати відповідача виплачувати щомісячно допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років; стягнути з відповідача суму недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 13476 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2011 року адміністративний відкрито скорочене провадження у справі за період з 27 липня 2010 року по 27 січня 2011 року, в іншій частині адміністративний позов залишено без розгляду. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2011 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Сторони в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось. Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У зв'язку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради та утворенням управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, якому передані повноваження щодо призначення та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, судом апеляційної інстанції допущено процесуальне правонаступництво управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради на управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим знаходилася на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації та отримувала виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. (а.с.11). Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав. Як слідує із правових норм, що регулюють спірні правовідносини, до 1 січня 2008 року, тобто, до набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися як Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада 1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, до яких відноситься позивач, (стаття 13) так і Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами (статтями 15 та 43 відповідно). Зокрема, статтею 15 Закону № 2811-XII було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ, а саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року поширено і на застрахованих осіб, а ст. 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Проте, пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з 01.01.2009 року, діють положення ст.13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", якою передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною та положення ст.15 цього Закону, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Проте, статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінету Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ. Пунктом 22 зазначеного порядку передбачено, що відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень. Тому, у 2009 та 2010 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалася відповідно до зазначеного Порядку. Закони України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 2857 від 23.10.2010 та «Про Державний бюджет України на 2012 рік» № 4282 від 22.12.2011 року не містять будь-яких положень щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ або делегування повноважень по визначенню такого розміру Кабінету Міністрів України. За таких обставин, у 2011 та 2012 роках, виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам не застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування повинні здійснюватися у розмірі визначеному статтею 15 Закону № 2811-ХІІ, а саме - у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Таким чином, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому, ніж визначено статтею ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" діяв неправомірно. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за період з 01.01.2011 року по 17.02.2012 року. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо позовних вимог залишених судом першої інстанції без розгляду у зв'язку з пропуском строку для звернення до адміністративного суду, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки питання пропуску строку звернення до суду вирішено ухвалою суду, яку позивач не оскаржує. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення.

Результат розгляду: partial