Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до управління Державної казначейської служби України у Калінінському районі міста Донецька Донецької області (надалі відповідач, УДКСУ) в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неперерахування з депозитного рахунку ВДВС Калінінького РУЮ у місті Донецьку грошових коштів у сумі 165 743,18 грн., стягнутих на його користь за рішенням суду, зобов'язати УДКСУ у Калінінському районі міста Донецька Донецької області здійснити таке перерахування; визнати протиправними дії відповідача з зарахування належних йому коштів у сумі 165 743,18 грн. до єдиного казначейського рахунку; стягнути з Державного бюджету України майнову шкоду у вигляді збитків (упущеної вигоди) у розмірі 13% та 3% річних від не перерахованої суми; стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при примусовому виконанні рішення Київського районного суду міста Донецька від 17.11.2010 року по справі №2-7336/10 з боржника [PERSON] органом ДВС були стягнуті грошові кошти у розмірі 182328,00 грн. Зазначені кошти надійшли на депозитний рахунок Калінінського ВДВС, відкритий в органі Казначейської служби. У відповідності до статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» ВДВС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку було прийнято розпорядження № 28845270/6 від 03.10.2013 року, згідно якому, стягнуті з боржника кошти були розподілені на погашення боргу перед стягувачем, сплату виконавчого збору та покриття витрат з проведення виконавчих дій. Йому особисто, як стягувачу за виконавчим провадженням, підлягала перерахуванню сума у розмірі 165743,18 грн. На підставі зазначеного розпорядження, ВДВС Калінінського РУЮ у місті Донецьку спрямувало до УДКСУ у Калінінському районі міста Донецька Донецької області для виконання платіжне доручення № 8618 від 25.10.2013 року. Однак відповідач перерахування коштів за вказаним платіжним дорученням не здійснив, посилаючись на відсутність фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку та необхідність першочергової виплати за захищеними статтями видатків, перелік яких визначений статтею 55 Бюджетного кодексу України. Проте обставини, зазначені відповідачем в обґрунтування неперерахування грошових коштів позивач вважав незаконними, посилаючись на безпідставність апелювання УДКСУ до положень Бюджетного кодексу України. Вказував, що внаслідок не здійснення відповідачем жодних дій з перерахування на його рахунок грошових коштів зазнав збитків (упущену вигоду), оскільки при належному виконанні УДКСУ своїх функцій міг би отримати дохід у розмірі 13% річних за розміщення (знаходження) суми у 165743,18 грн. на його банківському рахунку. Посилаючись на зазначене, позивач просив суд здійснити відповідний розрахунок та стягнути на його користь вказану матеріальну шкоду, разом із 3% річних, що визначені ст.625 ЦК України як відповідальність за прострочення грошового зобов'язання. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що неправомірні дії відповідача викликали в нього душевні страждання. Оскільки йому довелося звернутися до суду з даним адміністративним позовом, то звичайний уклад його життя, відносини з оточуючими зазнали змін та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Відповідаючи на запитання суду, вказав, що крім договору про відкриття банківського рахунку у позивача відсутні будь-які інші докази на підтвердження доводів про розміщення ним коштів, після їх отримання, саме під відсотки на рахунку у банківській установі, їх не зняття та не витрачання на інші цілі. Зазначав, що розмір моральної шкоди позивачем визначений виходячи з відомої йому судової практики. Будучі належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив. До відділу діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду надав письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно, на виконанні в УДКСУ знаходиться платіжне доручення № 8618 від 25 жовтня 2013 року про перерахування грошових коштів у розмірі 165743,18 грн. з депозитного рахунку ВДВС Калінінського районного управління юстиції міста Донецька на користь [PERSON] Вказане платіжне доручення не виконується внаслідок відсутності фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку. Вказував, що при проведенні видатків розпорядників і одержувачів бюджетних коштів органи Державної казначейської служби України повинні, в першу чергу, забезпечувати виконання захищених статей видатків, перелік яких визначений ст. 55 Бюджетного кодексу України. Оскільки перерахування коштів , стягнутих з [PERSON] та належних до сплати [PERSON], не відноситься до видатків, вказаних у ст.55 Бюджетного кодексу України, то таке перерахування буде здійснюватися у порядку черговості, за наявності на рахунку коштів. Зазначав, що відповідачем не здійснювалися дії з перерахування до єдиного казначейського рахунку коштів, які знаходилися на депозитному рахунку ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку, розпорядником вказаного рахунку відповідач не є та за наповнення чи витрачання коштів з цього рахунку не відповідає. Посилаючись на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. (а.с.88,40-41) Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України справа розглядається за відсутністю відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 17.11.2010 року по справі №2-7336/10, залишеним в силі рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2011 року, окрім іншого, стягнуто з [PERSON], [PERSON], громадської організації «Фонд «Антикорупція» солідарно на користь [PERSON] 210 000 грн. компенсації за порушення авторського права, 75000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 330, 45 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а всього стягнуто 285 330,45 грн. (а.с.11-13) На виконання вказаного судового рішення 11 квітня 2011 року Київським районним судом міста Донецька був виданий виконавчий лист № 2-7336/10. ( а.с.14) Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку від 22.09.2011 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 28845270. (а.с.15) В межах зазначеного виконавчого провадження було здійснено продаж майна боржника [PERSON] з прилюдних торгів. Грошові кошти у загальній сумі 182328,00 грн., виручені від продажу майна боржника, надійшли на рахунок з обліку депозитних сум ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку № 37314001005745, відкритому у ГУ ДКСУ у Донецькій області. (а.с. 16-18) 03 жовтня 2013 року ВДВС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку було прийнято розпорядження № ВП 28845270/6, згідно якого, крім іншого, 165 743,18 грн. підлягало перерахуванню [PERSON] на розрахунковий рахунок [NUMBER] в АТ «Дельта Банк» (а.с.19) На виконання зазначеного розпорядження органом ДВС видане платіжне доручення № 8618 від 25 жовтня 2013 року, згідно якого, з рахунку ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку № 37314001005745 на рахунок [PERSON] [NUMBER] в АТ «Дельта Банк», підлягали перерахуванню кошти у розмірі 165 743,18 грн. згідно виконавчого документу № 2-7336 від 17.03.2011 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, стягнуті з [PERSON] (а.с.20) З листа ГУ Державної казначейської служби України у Донецькій області за вих. № 09.2-12/1068-12835 від 12.11.2013 року ( а.с.22), листа управління ДКСУ у Калінінському районі м. Донецька Донецької області за вих. № 02-51/1953 від 13.12.2013 року (а.с.26-27), листа прокуратури Донецької області за вих. № 07/1/1-2024-13 від 18.12.2013 року (а.с.29), письмових заперечень відповідача проти адміністративного позову, судом встановлено, що платіжне доручення № 8618 від 25 жовтня 2013 року, видане ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку, знаходиться на виконанні у відповідача. Грошові кошти у розмірі 165 743,18 грн., [PERSON] УДКСУ до цього часу не перераховані. Не перерахування позивачу грошових коштів відповідач пояснює браком коштів на єдиному казначейському рахунку та необхідністю забезпечення в першу чергу видатків за захищеними статтями бюджету. Позивач, вважаючи зазначені аргументи відповідача безпідставними, а бездіяльність щодо не перерахування йому коштів незаконною, звернувся до суду даним позовом. Отже, питанням, що підлягає вирішенню в межах даної справи, є насамперед правомірність бездіяльності відповідача з неперерахування позивачу грошових коштів у розмірі 165 743,18 грн., стягнутих на його користь органом ДВС за рішенням суду. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень діючого законодавства України. Оскільки спірні правовідносини мають своїм підґрунтям дії з виконання судового рішення, й безпосередньо стосуються дій з перерахування на користь стягувача грошових коштів, стягнутих з боржника в межах виконавчого провадження, то для вирішення даного спору, слід звернутися насамперед до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (надалі Закон України № 606-XIV), який є спеціальним для правовідносин, що виникають під час примусового виконання судових рішень. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 статті 45 Закону України № 606-XIV грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум. Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні). Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (надалі Інструкція від 02.04.2012 № 512/5), яка була розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 12.1., 12.2. Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС. Відповідно до п. 12.18., 12.19., 12.21. Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 при перерахуванні коштів, які належать стягувачу - юридичній особі, списання коштів з відповідних рахунків органу ДВС здійснюється на підставі платіжних доручень. Якщо у стягувача - фізичної особи є рахунок в установі банку, то в платіжному дорученні обов'язково вказується, на який рахунок слід перерахувати кошти. Платіжне доручення підписується керівником органу ДВС та особою, яка уповноважена на ведення відповідного рахунку органу ДВС. З наведених положень діючого законодавства України вбачається, що при примусовому виконанні судового рішення, гроші, стягнуті за виконавчим провадженням, мають бути зараховані на спеціальний рахунок органу ДВС з обліку депозитних сум, відкритий для зазначених цілей в органі Казначейської служби. При цьому, розпорядником вказаного рахунку є виключно орган ДВС, що здійснив стягнення. Забороняється спрямування сум, що надійшли на вказаний депозитний рахунок від боржників на будь-які інші цілі, ніж на виплату стягувачам та покриття витрат, пов'язаних з примусовим виконанням судового рішення. Стягувачам гроші з депозитного рахунку органу ВДВС мають перераховуватися органом Казначейської служби на підставі відповідного платіжного доручення. Судом встановлено, що на виконання вищенаведених положень законодавства, 06.01.2012 року між УДКСУ у Калінінському районі міста Донецька та ВДВС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку був укладений договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування, предметом якого стало відкриття спеціального реєстраційного рахунку. (а.с.91-99) Зазначений договір від 06.01.2012 року був укладений відповідно до Порядку відкриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 2 грудня 2002 року № 221, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2002 р. за №976/7264, який діяв на той час . Вказаний Порядок від 2 грудня 2002 року № 221 регламентував взаємовідносини між органами Державного казначейства і клієнтами в процесі відкриття (закриття) рахунків і був обов'язковим до застосування всіма органами Державного казначейства, розпорядниками та одержувачами коштів бюджетів та іншими клієнтами органів Державного казначейства. Відповідно до п.2 Порядку відкриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства від 2 грудня 2002 року № 221 рахунки, які відкриваються в органах Державного казначейства, відповідно до порядку їх функціонування та призначення коштів, поділяються на бюджетні та небюджетні. Бюджетні рахунки - рахунки, які відкриваються в органах Державного казначейства для зарахування надходжень, здійснення операцій клієнтів з бюджетними коштами та здійснення операцій, пов'язаних з обслуговуванням зовнішніх і внутрішніх боргових зобов'язань, загальнодержавних видатків, а також рахунки для обліку операцій із фінансування бюджетів. Бюджетні рахунки для зарахування надходжень (рахунки за надходженнями) - рахунки для зарахування податкових, неподаткових та інших надходжень, справляння яких передбачено законодавством України, включаючи трансферти, дарунки, гранти та кошти, залучені до бюджетів від розміщення цінних паперів, отриманих кредитів тощо. Бюджетні рахунки для операцій клієнтів за бюджетними коштами - рахунки для здійснення операцій за асигнуваннями, передбаченими на виконання відповідних програм і заходів у державному та місцевих бюджетах, які відкриваються розпорядникам та одержувачам коштів і поділяються на: реєстраційні рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів бюджетів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків для обліку операцій з виконання загального фонду кошторисів; спеціальні реєстраційні рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів бюджетів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків для обліку операцій з виконання спеціального фонду кошторисів; рахунки одержувачів коштів, які відкриваються одержувачам коштів бюджету за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків загального та/або спеціального фондів для обліку операцій з виконання плану використання бюджетних коштів. Інші бюджетні рахунки - рахунки, які відкриваються за відповідними кодами бюджетної класифікації для здійснення операцій з обслуговування внутрішніх та зовнішніх боргових зобов'язань держави та здійснення загальнодержавних видатків, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Рахунки для обліку операцій з фінансування бюджетів - рахунки, які відкриваються для обліку операцій з фінансування бюджетів, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Бюджетні рахунки відкриваються щорічно на початок нового бюджетного періоду відповідно до закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. У разі неприйняття закону України про Державний бюджет України на відповідний рік відкриваються рахунки попереднього бюджетного періоду. Спеціальні реєстраційні рахунки, на яких зберігаються залишки коштів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення, відкриваються у наступному бюджетному періоді з перенесенням невитрачених у попередньому періоді залишків коштів, які були одержані на виконання відповідних завдань. Небюджетні рахунки - рахунки, які відкриваються органами Державного казначейства України у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, підприємствам, установам, організаціям за операціями, що не відносяться до операцій за виконанням бюджетів. Розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів коштів, а також інших клієнтів здійснюється органами Державного казначейства відповідно до умов договорів між органом Державного казначейства і власниками рахунків (додаток 1). При цьому суд зазначає, що питання відкриття та обслуговування рахунків в органах казначейства аналогічним чином врегульоване Порядком відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 року № 758 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 липня 2012 р. за № 1206/21518, який діє на час розгляду справи. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до пп.1 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N460/2011 (надалі Положення від 13 квітня 2011 року N460/2011), Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.7 вказаного Положення Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення). Статтею 1 Бюджетного кодексу України визначено, що цим Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства України, суд приходить до висновку, що відкритий відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції від 02.04.2012 № 512/5, договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 06.01.2012 року рахунок ВДВС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку № 37314001005745 є небюджетним, депозитним рахунком, відкритим в національній валюті в органах Державного казначейства України. При цьому, завданням територіального органу Казначейської служби є не тільки управління ліквідністю субрахунків єдиного казначейського рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, як вказує відповідач, але і здійснення розрахунково-касового обслуговування рахунків клієнтів, не пов'язаних з виконанням бюджетів та відкритих на виконання вимог іншого, не бюджетного законодавства. Зважаючи на викладене, оскільки правовідносини, які виникають між ВДВС у Калінінському районному управлінні юстиції у місті Донецьку та відповідачем під час здійснення розрахунково-касового обслуговування вищевказаного рахунку, а також правовідносини, з приводу яких виник спір між [PERSON] та відповідачем не виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, суд приходить до висновку про безпідставність посилань УДКСУ у Калінінському районі м. Донецька в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності щодо неперерахування [PERSON] грошових коштів на положення Бюджетного кодексу України взагалі та на статтю 55 зазначеного Кодексу, зокрема. До цього, відповідно до п.2.3 умов вищезазначеного договору від 06.01.2012 року казначейство (крім іншого) зобов'язується належним чином виконувати умови цього договору, своєчасно здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта, надавати клієнту всі послуги з розрахунково-касового обслуговування в межах повноважень, визначених законодавством. (а.с.91-95) Однак термін, протягом якого орган казначейства повинен виконати платіжне доручення органу ДВС в зазначеному договорі не визначений. Разом з тим, ст. 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Оскільки у правовідносинах органа ДВС з відповідачем по обслуговуванню депозитного рахунку останній здійснює функції банку, суд приходить до висновку, що платіжне доручення № 8618 від 25 жовтня 2013 року мало бути виконане УДКСУ у Калінінському районі м. Донецька 25 жовтня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача, яка виражається у неперерахуванні коштів у сумі 165 743,18 грн. з рахунку ВДВС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, стягнутих в рамках примусового виконання рішення Київського районного суду міста Донецька, на рахунок позивача та зобов'язання відповідача здійснити зазначені дії. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання протиправними дій відповідача з зарахування належних йому коштів у сумі 165 743,18 грн. до єдиного казначейського рахунку, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки з листа від 21.02.2014 року № 02-51/228 УДКС у Калінінському районі міста Донецька вбачається, що відповідачем не здійснюється перерахування коштів з реєстраційних рахунків розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на єдиний казначейський рахунок. (а.с.88) Позивачем же жодних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано. Факт перерахування відповідачем коштів у сумі 165 743,18 грн. на єдиний казначейський рахунок позивачем не доведений, а судом не встановлений, в зв'язку з чим підстав для задоволення вказаної позовної вимоги [PERSON] немає. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з Державного бюджету України майнової шкоди у вигляді збитків (упущеної вигоди) із розрахунку 13% річних, тобто 59,03 грн. за кожний день затримки перерахування коштів у сумі 165 743,18 грн. за весь строк з 27.10.2013 року по день фактичного перерахування належної позивачу суми; стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 3% від суми 165 743,18 грн., тобто з розрахунку 13,62 грн. за кожний день затримки перерахування коштів у сумі 165743,18 грн. за весь строк з 26.10.2013 року по день фактичного перерахування належної позивачу суми та стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд зазначає, що ст.625 Цивільного кодексу України передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем не існує, позивач та відповідач не є сторонами будь-яких правовідносин, внаслідок яких в одної із сторін виникає право вимагати здійснення певних дій а у другої сторони виникає обов'язок ці дії здійснити, тобто не є кредитором та боржником по відношенню один до одного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] щодо застосування до позивача відповідальності, передбаченої законодавством за невиконання зобов'язань. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення 3% річних від своєчасно не перерахованої йому суми задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди у вигляді збитків (упущеної вигоди) із розрахунку 13% річних від не перерахованих коштів у сумі 165743,18 грн. суд знаходить недоведеними, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження реальності наміру розміщення суми 165743,18 грн. ( у разі її своєчасного отримання) в банківській установі з метою отримання відсотків, а також її знаходження ( не зняття з рахунку та не витрачання на інші цілі) протягом листопада 2013 року - лютого 2014 року. При цьому, наданий суду договір банківського вкладу від 18 вересня 2013 року, як втім і наявність у позивача карткового рахунку, не свідчать про завдання позивачу діями відповідача збитків у зазначеному розмірі. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 13% річних від своєчасно не перерахованої йому суми задоволенню не підлягають. Разом з тим, доводи позивача про завдання йому бездіяльністю відповідача певної моральної шкоди, суд знаходить обґрунтованими, оскільки неперерахування йому протягом трьох місяців стягнутих на його користь в рамках виконавчого провадження грошових коштів у розмірі 165 743,18 грн., за практикою Європейського суду з прав людини, є порушенням права власності [PERSON], що завдає душевні страждання. Також суд погоджується з доводами позивача про те, що для відновлення свого права йому довелось докладати додаткові зусилля - звертатися з запитами, скаргами у тому й числі до суду з даним адміністративним позовом. Отже, звичайний життєвий уклад позивача [PERSON] у зв'язку з цим зазнав певних змін. Разом з тим, суд не вважає обґрунтованим та доведеним розмір моральної шкоди, заявленої до відшкодування, оскільки позивачем не вказано з чого він виходив, визначаючи її розмір. Посилання позивача та його представника на судову практику з цього питання суд відхиляє, оскільки вирішення позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залежить виключно від характеру та обсягу душевних страждань, тяжкості змін у житті та інших обставин, яких зазнав саме позивач [PERSON] внаслідок порушення відповідачем його прав, а не будь яка інша особа, за позовом якої вирішувалися інші судові справи. З урахування викладеного, виходячи із встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та присуджує до стягнення з державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині визнання неправомірною бездіяльність управління Державної казначейської служби України у Калінінському районі міста Донецька Донецької області щодо неперерахування з рахунку ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку № 37314001005745 в ГУ ДКСУ у Донецькій області на рахунок [PERSON] [NUMBER] грошових коштів у сумі 165743,18 грн., зобов'язання відповідача здійснити зазначені дії, та стягнення на користь позивача моральної шкоду у розмірі 2000 грн. Решта заявлених позовних вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Оскільки під час розгляду справи судом встановлена неправомірна бездіяльність відповідача, яка призводить до порушення права власності позивача, гарантованого як національним законодавством України, так і Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини, приймаючи до уваги, що бездіяльність відповідача з неперерахування позивачу коштів, присуджених за рішенням суду, є по суті невиконанням судового рішення, що в правовій державі є неприпустимим, суд приходить до висновку про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 805/347/14 з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного його виконання. Виходячи з того, що будучі інвалідом 2 групи позивач звільнений від сплати судового збору, приймаючи до уваги, що відповідач витрати у зв'язку із розглядом даної справи не поніс, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх стягнення чи відшкодування. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial