Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі-позивач, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі-відповідач, Ленінський відділ ДВС Миколаївського МУЮ), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-257", в якому, після уточнення позовних вимог просила зобов'язати Ленінський відділ ДВС Миколаївського МУЮ зняти арешт з майна боржника ТОВ "Спецмонтаж-257", а саме: вантажний автокран КС-3575, держномер 35-66 (змінено на держномер ВЕ 9373 ВА), інвентарний номер 22, шасі №0142223, 1992 року випуску. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, діюче законодавство, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що ТОВ "Спецмонтаж-257" зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та перебуває на податковому обліку в ДПІ За підприємством перед ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва рахується борг у розмірі 182576,19 грн. відповідно до довідки про стан заборгованості від 16.01.2014 р. за №131/9/14-02-11-022. Матеріалами справи підтверджується, що по ТОВ "Спецмонтаж-257" ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва описані активи у податкову заставу відповідно акту опису від 14.09.2011 р. №26/24-046. 14.09.2011 р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №11209788, витяг №32948296, був встановлений обтяжувач - ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва та був зареєстрований об'єкт обтяження - майно платника податків згідно акту опису майна від 14.09.2011 р. №26/24-046. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2011 р. по справі № 2а-4911/11/1470, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва було отримано дозвіл на погашення боргу за рахунок описаного майна ТОВ "Спецмонтаж-257", що перебуває у податковій заставі. Після набрання вказаної постанови законної сили, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва здійснювало реалізацію описаного майна в рахунок погашення боргу ТОВ "Спецмонтаж-257". Разом з тим, Державними виконавцями Ленінського ВДВС ММУЮ були винесені постанови про арешт всього майна ТОВ "Спецмонтаж-257" та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2011 р. ВП №29114581 та від 29.08.2013 р. ВП №39415868. Зважаючи на накладення арешту на майно боржника ТОВ "Спецмонтаж-257", та як наслідок - позбавлення можливості реалізувати описане майно боржника та погасити борг ТОВ "Спецмонтаж-257" перед бюджетом, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва з посиланням на ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернулась до суду з даним позовом. Вирішуючи спір суд відзначає, що відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. В даному випадку, позивач вважає, що внаслідок накладення арешту на рухоме майно ТОВ "Спецмонтаж-257", відповідачем порушено право пріоритетного звернення податковим органом стягнення на таке майно. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи викладене, зважаючи на черговість реєстрації зазначених вище обтяжень, суд дійшов висновку, що позивач, як обтяжувач, володіє переважним пріоритетом відносно пріоритету інших стягувачів, оскільки обтяження, яке було накладено на рухоме майно боржника Ленінським відділом ДВС Миколаївського МУЮ було зареєстровано після того, як податковим органом було внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно якого майно відповідно акту опису від 14.09.2011 р. №26/24-046 занесено у податкову заставу у цей же день. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, якими в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 32 даного Закону, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 1 та пунктом 3 частини 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Частиною 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, на виконанні у ДВС перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ТОВ "Спецмонтаж-257" заборгованості. В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем застосовано арешт до майна боржника на підставі Закону України "Про виконавче провадження" - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2011 ВП №29114581 та від 29.08.2013 р. ВП №39415868. Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Листом від 02.04.2012 р. №9801 державний виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ Чеботар С.М. повідомив про винесення постанови від 14.11.2011 р. ВП №29114581 про арешт майна боржника ТОВ "Спецмонтаж-257" та оголошення заборони на його відчуження. Листом від 03.05.2012 р. №969/9/19-059 ДПІ повідомила ДВС про те, яке саме майно боржника знаходиться в податковій заставі та дату реєстрації в державному реєстрі обтяжень майна, та що на той час ДПІ було отримано дозвіл на погашення боргу за рахунок описаного майна ТОВ "Спецмонтаж-257" згідно постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2011 р. по справі № 2а-4911/11/1470. Щодо постанови про арешт майна боржника ТОВ "Спецмонтаж-257" та оголошення заборони на його відчуження від 29.08.2013 р. ВП №39415868 до ДПІ ніяких відомостей не надходило. Питання зняття арешту з майна врегульовано ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відповідно до ч.5 вказаної статті - у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" позивач є обтяжувачем з вищим пріорітетом відносно інших стягувачів.

Результат розгляду: granted