Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

В червні 2011 року [PERSON] (надалі - позивач, [PERSON]) звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому зазначила що звернулася до управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси (надалі - відповідач, УПФУ в Приморському районі м. Одеси) із заявою про перерахунок пенсії на підставі частини четвертої статті 42 Закону України від «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058- IV (надалі - Закон №1058). УПФУ в Приморському районі м. Одеси, здійснюючи перерахунок розміру пенсії, безпідставно, на думку позивача, застосувало не показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за рік, що передував року звернення за перерахунком пенсії, а показник середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік. У зв'язку з наведеним позивач просить визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов'язати останнього провести перерахунок розміру її пенсії: - із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік з 01 квітня 2010 року; - із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 рік з 01 червня 2011 року Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2011 року, позовні вимоги - задоволено частково. Суд визнав дії відповідача протиправними та зобов'язав управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси провести такий перерахунок пенсії з 07 квітня 2010 року, згідно ст.ст. 40, 42 Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік. Також, суд стягнув з відповідача заборгованість пенсійних виплат в сумі 1650,43 грн. Окрім того, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій постанову суду першої інстанції вважав необґрунтованою, просив її скасувати та прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Підставами для скасування рішення, апелянт вважав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме неправильне застосування ст.ст.40, 42 Закону №1058- IV. Відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах. Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були помилково застосовані норми як процесуального так і матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058. У квітні 2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії відповідно до ст.ст. 40, 42 Закону №1058. Обчислення пенсії позивачу було проведено із розрахунку заробітку за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн. 23 травня 2011 року позивач знову звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі частини четвертої статті 42 Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік. В задоволенні заяви позивача відповідачем було відмовлено. Вважаючи дане рішення Пенсійного фонду протиправним, позивач просила зобов'язати відповідача провести перерахунок її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік. Задовольняючи позов та зобов'язуючи відповідача провести позивачу перерахунок пенсії, суд першої інстанції вважав, що згідно ч.4 ст. 42 Закону №1058 застрахованій особі, яка після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього) перерахунку пенсії не залежно від перерв в роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), за якою була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. Аналізуючи вимоги даної статті, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (надалі Постанова №530) суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за календарний рік, а саме за 2009 рік. Між тим з такими висновками суду першої інстанції, погодитися неможливо на наступних підставах. Дійсно ч.4 ст. 42 Закону №1058 в редакції, яка почала діяти з 01 січня 2008 року передбачала проведення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після її призначення та із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує перерахунку пенсії. Але рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року редакція даної статті, в частині визначення показника заробітної плати та порядку проведення перерахунку пенсії, була визнана неконституційною та почала діяти стара редакція ч.4 ст. 42 Закону №1058-IV, яка передбачає, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини застосував норми Закону №1058, які були визнані неконституційними та втратили свою чинність. Аналіз відновленої норми абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону №1058- IV доводить, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Тобто, правила частини першої статті 40 при перерахунку пенсії, застосовуються виключно з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід). Частина 1 статті 40 передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. Колегія суддів вважає, що середня заробітна плата працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, використовується як складова для призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону №1058 і є величиною постійною не змінною при перерахунку пенсії, на відміну від інших показників, які використовуються при визначенні заробітної плати (доходу)застрахованої особи для обчислення пенсії. Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України № 1058. З урахуванням зазначеного, правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки відсутні. Останній із наведених показників застосовується виключно для призначення пенсії, застосування його для перерахунку є безпідставним. Окрім того, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин вимоги частини 2 статті 99 КАС України, оскільки позивач, звернувшись лише у червні 2011 року, оскаржує рішення про яке їй стало відомо ще у квітні 2010 року. Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення на її користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 400 грн. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу визначений постановою КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року. Розрахунків, які б відповідали вимогам названої постанови КМУ та доказів, які б стверджували про обґрунтованість розрахунків, в матеріалах відсутні. Враховуючи, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог позивача.

Результат розгляду: denied