Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Державною фінансовою інспекцією України відповідно до п. 2.30 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2013 року проведену планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.05.2009 по 31.12.2013, за результатом якої складено акт від 28.05.2013 №06-21/39 (далі - акт перевірки). Як вбачається з акту перевірки відповідачем встановлено: - в порушення вимог п. 1 ст. 549, ст. 610, 611 Цивільного кодексу України та вимог договорів позивачем не нараховувалась неустойка за порушення забудовником строків виконання зобов'язання щодо щомісячного перерахування компанії винагороди від фактично отриманих коштів на фінансування будівництва, термін позовної давності щодо стягнення якої минув, внаслідок чого позивачем недоотримано грошових коштів у сумі 794,67 тис. грн. - у порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6 П(С)БО «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 позивачем здійснено безпідставне перерахування ТОВ «ЖБК» грошових коштів у сумі 640 тис грн.. та віднесено дані витрати до складу інших витрат операційної діяльності підприємства. У зв'язку з виявленням, в ході позапланової ревізії, вищезазначених порушень позивачем норм діючого законодавства України, відповідачем була винесена стосовно нього Вимога від 02.07.2013 №06-14/744 про усунення виявлених порушень, в якій відповідач вимагав: 1. Опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення і недоліки, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у їх допущенні. 2. Стягнути з винних осіб збитки у сумі 794,67 грн. у порядку, передбаченому законом. 3. Відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках з ТОВ «ЖБК» та провести претензійно-позовну роботу щодо відшкодування зайво сплачених коштів. В іншому випадку стягнути з винних осіб збитки в сумі 640 тис. грн.. у порядку, передбаченому законом. Позивач вважає таку вимогу незаконною, винесеною відповідачем з перевищенням наданих йому законом повноважень та такою, що підлягає визнанню недійсною у судовому порядку. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011(далі по тексту - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Державна фінансова інспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний фінансовий контроль, зокрема, за: використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи (пп.1. п.4. Положення). Згідно пп.4. п.4 Положення, Державна фінансова інспекція України, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства. Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, крім іншого: здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у пп.1 п.4 Положення та державного фінансового аудиту; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється; пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пп.5, 13, 15 п.6 Положення). Згідно п.3 Порядку планова виїзна ревізія - ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані контрольно-ревізійної роботи контролюючого органу і проводиться за місцезнаходженням такої підконтрольної установи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться ревізія, не частіше ніж один раз на календарний рік. Згідно п.35,38 Порядку, результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. Акт ревізії складається у трьох примірниках: перший - для контролюючого органу, другий - для об'єкта контролю, третій - для передачі правоохоронним органам у випадках, передбачених цим Порядком та законодавством. Для унеможливлення підробки примірники акта візуються посадовою особою контролюючого органу на кожній сторінці із зазначенням на останній сторінці загальної кількості сторінок. Відповідно до п.46 Порядку, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень. У разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб (п.49 Порядку). Контролюючі органи здійснюють контроль за усуненням об'єктами контролю порушень законодавства за результатами аналізу їх зворотного інформування про вжиті заходи, а також під час наступних ревізій цих об'єктів контролю, систематично вивчають матеріали ревізій і на підставі їх узагальнення вносять відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо перегляду нормативно-правових актів, усунення причин і умов, що сприяли порушенням законодавства (п.52 Порядку). Аналіз поданих сторонами доказів свідчить про те, що з боку відповідача були виконані всі, передбачені вказаним порядком дії, необхідні для проведення планової ревізії та складання, за її результатами, обґрунтованих висновків та вимоги. Щодо п. 2 оскаржуваної вимоги суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачем договори від 12.06.2008 № 53/А-100/48, від 29.09.2008 № 56/А-100/50 із КП "Житлоінвестбуд УКБ" та від 22.08.2007 № 47/А-7 із ТОВ "Інекон-сервіс" щодо організації спорудження об'єктів будівництва. Відповідно до п. 1.9. Договору від 27.02.2008 № 52/А-12, вартість 5'єкта будівництва за договором складається з вартості об'єктів інвестування, що передаються Забудовником Фінансовій компанії, та на момент укладення договору складає 22 813 331,85 гривень, крім того ПДВ складає 4 562 666,37 гривень, разом 27 375 998,22 грн. Також, відповідно до п. 1.9. Договору від 27.02.2008 № 52/А-12, вартість об'єкта будівництва за договором складається з вартості об'єктів інвестування, що передаються Забудовником Фінансовій компанії, та на момент укладення договору складає 22 813 331,85 гривень, крім того ПДВ складає 4 562 666,37 гривень, разом 27 375 998,22 гривні. До того ж, відповідно до п. 2.1.8. Договору від 27.02.2008 № 52/А-12, Забудовник зобов'язується сплачувати винагороду Фінансовій компанії в порядку і розмірі, передбаченому Договором. Умовами укладених договорів (п.п. 4.3, 5.3) передбачено нарахування неустойки за порушення Забудовниками строків виконання зобов'язань щодо щомісячного перерахування винагороди від фактично отриманих на фінансування будівництва коштів. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. З ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на ч. 4 ст. З Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» щодо заборони нарахування та виплати забудовниками штрафних санкцій з огляду на наступне. Частиною 4 ст. З Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» передбачено, що забороняється розірвання фізичними та юридичними особами будь-яких договорів, результатом яких є передача забудовниками завершеного об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва за умови, що за такими договорами здійснено оплату 100 відсотків вартості об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін. Повернення коштів, внесених фізичними та юридичними особами на користь забудовників за розірваними договорами, за якими здійснено часткову оплату вартості об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва, здійснюється після наступної реалізації такого об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Нарахування та виплата забудовником штрафних санкцій, передбачених договорами, та стягнення коштів, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, на строк дії цієї статті не здійснюється. Ця заборона не застосовується, якщо визначений термін прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва переноситься більше ніж на 18 місяців. Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15.12.2009 № 12/19-1-8/5-1173 "Про реалізацію Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" норма ч. 4 ст. З Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» визначає коло договорів, на які поширюються обмеження на їх розірвання без застосування штрафних санкцій. Дана норма обмежує різкий відтік інвестицій із об'єктів незавершеного житлового будівництва. Крім того, згідно із рішенням Конституційного суду України від 13.03.2012 № 5-рп/2012 положення ч. 4 ст. З Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" втратило чинність, як таке, що є неконституційним. З огляду на викладене, позивачем в порушення ст. 610, п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, п.п. 4.3, 5.3 вищевказаних Договорів, в період з 01.02.2010 до 31.05.2012, недоотримано грошових коштів від Забудовників у вигляді неустойки на загальну суму 794,67 тисячі гривні (відповідно до розрахунків пені до кожного з договорів, копії яких долучено до матеріалів справи), що є матеріальною шкодою (збитками), які понесло Підприємство. Вказане на думку суду свідчить про обґрунтованість п. 2 оскаржуваної вимоги та свідчить про необґрунтованість вимог позивача у вказаній частині. Щодо п. 3 оскаржуваної вимоги суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, відповідно до тендерної документації, затвердженої 18.01.2007, оголошено відкриті торги на закупівлю будівництва квартир у житлових будинках м. Києва. Судом встановлено, що відповідно до п. 7.3. тендерної документації визначено, що розрахунки повинні бути виконані згідно з вимогами Правил визначення вартості будівництва (ДБН. 1.1-1-2000), затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 27.08.2000 № 174 (далі -ДБН. 1.1-1-2000) та ресурсних елементних норм на будівельні роботи і поточних цін на матеріали, які не перевищують цін, рекомендованих Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України для виконання робіт за державні кошти, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2005 № 663 "Про внесення змін до Порядку використання коштів державного бюджету на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи і органів і підрозділів цивільного захисту", або вартості 1 кв. м. житла відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації конкретного об'єкта з позитивними висновками експертизи. Вартість тендерної документації пропозиції на будівництво (придбання) житла повинна враховувати всі витрати учасника, в тому числі, вартість оздоблювальних робіт, а також прибуток, адміністративні витрати, кошти на покриття ризику у випадках, передбачених п. 3.2.13 ДБН.1.1-1-2000, податки, збори, обов'язкові платежі в тому числі плату у розмірі не вище середньостатистичного показника у сфері діяльності. Також, з матеріалів справи вбачається, що тендерною документацією визначено, що виконавець зобов'язується виконати передбачені договором умови відповідно до затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації і передати Замовникові квартири по акту прийому-передачі з звичайним оздобленням, сантехнічним устаткуванням та плитами в обумовлені договором терміни. Судом встановлено, що 27.04.2007 між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (далі - Довіритель) та Фінансовою компанією, укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва від 12.06.2007 РКНТ-000012/Р, відповідно до якого Фінансова компанія замовляє у ТОВ "КЖБК", а ТОВ "КЖБК" зобов'язується організувати спорудження об'єкта будівництва з використанням отриманих Фінансовою компанією в управління коштів, своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об'єкти інвестування у власність Довірителям ФФБ, в порядку та на умовах, визначених Правилами ФФБ та Договором від 23.04.2007 № 32/А-4. ТОВ "КЖБК" організовує спорудження об'єкту будівництва у відповідності з проектно-кошторисною документацією у встановлені строки та належної якості. Зобов'язання сторін за Договором від 23.04.2007 № 32/А-4 виконані у, повному обсязі, що підтверджується наданням до ревізії акту прийому-передачі об'єкту інвестування від 28.01.2010. Проте, відповідачем в ході ревізії виявлено, що 24.11.2013 Фінансовою компанією, за ініціюванням Довірителя, на підставі листа від 16.11.2010 № 044/98-2359/3, перераховано ТОВ "КЖБК" грошових коштів в сумі 640 тисяч гривень на виконання опоряджувальних (оздоблювальних) робіт на об'єкті інвестування (будівництва). Також, відповідачем встановлено, що Довірителем будь-яких договірних відносин щодо сплати (перерахування) грошових коштів у сумі 640 тисяч гривень за виконання робіт чи надання послуг з ТОВ "КЖБК" не здійснювалось, за період з 01.05.2009 до 31.12.2012 розрахунків по бухгалтерському обліку з ТОВ "КЖБК" не значиться та станом на 01.05.2009, а також на момент проведення звірки, заборгованості не існує. Крім того, Головним управлінням комунальної власності, до якого попередньо звертався Довіритель з метою погодження зазначеного перерахування коштів у розмірі 640 тисяч гривень, листом від 11.06.2010 № 042/6/1-4075 повідомлено, що витрати на приведення об'єктів інвестування до стану, передбаченого Договором № 12, можуть бути віднесені в бухгалтерському обліку до складу витрат звітного періоду Фінансової компанії. Для здійснення відповідних витрат необхідно також передбачити їх у річному фінансовому плані Фінансової компанії. Проте, відповідно до уточненого фінансового плану Підприємства на 2010 рік, в порушення погодження Головного управління комунальної власності, такі витрати були зараховані до складу інших витрат операційної діяльності, а не для виконання оздоблювальних робіт у квартирах, що надаються черговикам квартирного обліку. Отже, відповідно до акту прийому-передачі об'єкту інвестування від 28.01.2010 зобов'язання за Договором від 23.04.2007 № 32/А-4 та Договором № 12 виконані у повному обсязі, перерахування коштів у розмірі 640 тисяч гривень, договірних відносин між позивачем та ТОВ «ЖБК» в період перерахування коштів не існувало. Щодо посилання на п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ 08.10.2008 № 923 (зобов'язання Головного управління житлового забезпечення передати квартири із опоряджувальними роботами в повному обсязі) суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1.7 Статуту ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» позивач не несе відповідальності за зобов'язаннями власника та органу, до сфери управління якого воно входить. Крім того, відповідно до Додатку № 2 Договору в квартирах виконувалися та встановлювалися: - металеві вогнестійкі протиударні вхідні двері; - металопластикові з подвійним склопакетом вікна, з встановленням підвіконня, та балконні двері; - цементно-піщана стяжка у кімнатах, коридорі і кухні; - гідроізоляція в санвузлах та ванних кімнатах; - штукатурка цегляних перегородок у кімнатах, кухні та коридорі; внутрішні електромонтажні роботи та встановлення електрофурнітури; - прокладання внутрішніх інженерних мереж (водопостачання, каналізація, електропостачання та газовідведення). Отже твердження позивача, що у збудованих квартирах лише проводилися в частині опоряджувальних робіт по створенню сантехнічних вузлів є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. Враховуючи, що при повному виконанні сторонами умов Договору № 12 від 12.06.2007 та відсутності заборгованості по розрахунках по ньому позивачем безпідставно здійснена оплата ТОВ "КЖБК" додаткових робіт у сумі 640 000 грн., що свідчить про обґрунтованість п. 3 оскаржуваної вимоги та, як наслідок вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної вимоги, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. За таких обставин, суд, перевіривши наявні у справі докази за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied