Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Відкрите акціонерне товариство "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" (далі - позивач) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів №19-ЦД-1-Е від 15.01.2014р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували повністю з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов та зазначили, що постанова про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 15.01.2014р. № 19-ЦД-1-Е, якою накладено штраф у розмірі 85 000,00 грн., є такою, що винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного. 23.05.2013 уповноваженою особою Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку у відношенні ВАТ "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" винесено розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери № 1309-ЦД-1-Е, відповідно до якого товариство у термін до 26.08.2013 року мало усунути порушення законодавства про цінні папери та письмово повідомити уповноважену особу Комісії про виконання цього розпорядження. ВАТ "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 23.05.2013 № 1309-ЦД-1-Е не виконано. Письмове клопотання від ВАТ "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" до спливу терміну виконання розпорядження, до 26.08.2013, про продовження терміну виконання розпорядження до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку не надходило. Таким чином, ВАТ "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" порушено вимоги п. 8 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» в частині невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 23.05.2013 № 1309-ЦД-1-Е в частині не усунення емітентом порушень вимог п. 5 розділу ХVІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства», а саме, не приведення до 30.04.11 статутів та внутрішніх положень товариства у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства». Згідно з постановою про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 15.01.2014 № 19-ЦД-1-Е до ВАТ "Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе" застосовано санкції за невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери у сумі 85000, 00 грн. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. У відповідності до ст. 20 вказаного Закону акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Усі акції товариства є іменними. Акції товариств існують виключно в бездокументарній формі. Згідно ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств, і законодавством про інститути спільного інвестування. Згідно п. 5 розділу XII Закону України «Про акціонерні товариства» статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій: 1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства; 2) приведення внутрішніх положень товариства у відповідність із вимогами цього Закону. Датою приведення діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із вимогами цього Закону є дата державної реєстрації змін до статуту, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство. Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення. Відповідно до пункту 14 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право накладати адміністративні стягнення, штрафні та інші санкції за порушення чинного законодавства на юридичних осіб та їх співробітників, аж до анулювання ліцензій на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 11 Закону №448/96-ВР, за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів накладається штраф у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України № 2755-VI, від 02.12.2010, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень. У даному випадку позивачу нараховано 85 000,00 грн. штрафу. Розрахунок застосованого штрафу (5 000 х 17 грн. = 85 000,00 грн.) розраховано вірно. Відповідно до пункту 6 розділу XIV Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням НКЦПФР від 16.10.2012 № 1470, уповноваженою особою, яка винесла розпорядження про усунення порушень, до моменту спливу терміну виконання розпорядження про усунення порушень за письмовим клопотанням порушника може бути прийнято рішення про продовження терміну виконання цього розпорядження, яке оформляється новим розпорядженням про усунення порушень та протягом трьох робочих днів направляється особі, щодо якої його винесено. Отже, з огляду на зазначену норму суд вважає, що уповноважена особа, яка винесла спірне розпорядження при отриманні клопотання не зобов'язана продовжувати термін виконання розпорядження, оскільки повинна вирішити це питання при наявності обґрунтованих обставин та до моменту спливу терміну виконання розпорядження про усунення порушень. Також суд вважає безпідставними твердження позивача про перебіг терміну накладення фінансових санкцій визначених ст. 250 Господарського кодексу України, який необхідно обраховувати з 30.04.2011 року коли позивачем було вчинене порушення та виявлене відповідачем у жовтні 2012 року. Частиною 1 ст. 250 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Суд наголошує, що згідно постанови про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів №19-ЦД-1-Е від 15.01.2014р. до позивача застосовано фінансові санкції за невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 23.05.2013 № 1309-ЦД-1-Е. Крім того, відповідачем надано до суду постанову про виправлення описок від 06.03.2014 року, згідно якої виправлено описку в постанові про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів №19-ЦД-1-Е від 15.01.2014р. щодо вчинення порушення позивачем протягом року вперше. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно. Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied