Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

ТОВ "ПРИЗМА БЕТА" є власником розташованого в м. Києві торгівельно-розважального комплексу "SkyMall", який складається з кількох самостійних об'єктів нерухомого майна, а саме: 1) майновий комплекс загальною площею 21235,8 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2; 2) торгівельно-розважальний центр площею 66810,1 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, літера К; 3) дворівневий паркінг площею 38404,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т. Наприкінці серпня 2013 року позивач звернувся до реєстраційної служби з заявами про реєстрацію припинення обтяжень. За результатами обробки заяв позивача державним реєстратором Селезньовим Д.О. відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 29.08.2013р. прийняті рішення про державну реєстрацію припинення відповідних обтяжень, а саме: • рішення №5378022 про державну реєстрацію припинення обтяження № 208424 стосовно майнового комплексу загальною площею 21235,8 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2; • рішення №5378020 про державну реєстрацію припинення обтяження № 174768 стосовно майнового комплексу загальною площею 21235,8 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2; • рішення №5378031 про державну реєстрацію припинення обтяження №6598 стосовно торгівельно-розважального центру площею 66810,1 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, літера К; • рішення №5378030 про державну реєстрацію припинення обтяження №174719 стосовно торгівельно-розважального центру площею 66810,1 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, літера К; • рішення №5378025 про державну реєстрацію припинення обтяження №189485 стосовно торгівельно-розважального центру площею 66810,1 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т, літера К; • рішення №5417183 про державну реєстрацію припинення обтяження №67758 стосовно дворівневого паркінгу площею 38404,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т; • рішення №5418113 про державну реєстрацію припинення обтяження №68139 стосовно дворівневого паркінгу площею 38404,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т; • рішення №5378013 про державну реєстрацію припинення обтяження №174497 стосовно дворівневого паркінгу площею 38404,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т; • рішення №5378007 про державну реєстрацію припинення обтяження №195329 стосовно дворівневого паркінгу площею 38404,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 2-т. Позивач через деякий час дізнався, що відповідачем -1 після проведення державної реєстрації припинення вказаних обтяжень відповідні записи про припинення обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були скасовані як помилкові, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2013р. та 04.10.2013р. Відповідач - 1 та відповідач -2 в письмових поясненнях з приводу зазначеного пояснили, що відповідачем -1 не здійснювалась реєстрація припинення обтяжень нерухомого майна позивача, так, як припинення обтяжень за його електронним підписом було зроблено невідомими особами при несанкціонованому доступі в реєстр. Про факт несанкціонованого доступу до реєстру під його даними було зареєстровано в Реєстрі обліку заяв та повідомлень Дарницьким районним управлінням ОВС за №34515. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV термінів, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно до визначених ст.8 Закону № 1952-IV повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1). Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлений ч. 1 ст.15 Закону № 1952-IV та полягає в наступному: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою тощо. Процедуру проведення державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок № 703). Згідно даного Порядку № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Перелік таких документів для здійснення державної реєстрації прав визначено пунктами 27-30 Порядку №703. Відповідно до п. 27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач звертався до реєстраційної служби з заявами про реєстрацію припинення обтяжень. На думку суду, запис відповідача - 1, яким скасовувалась державна реєстрація припинення обтяжень, вносився внаслідок несанкціонованого втручання невідомих осіб, що підтверджується поясненнями відповідачів. Тому, суд вважає, що дії відповідача - 1 в частині скасування рішень про державну реєстрацію припинення обтяжень є правомірними, оскільки дані рішення ним були внесені в реєстр внаслідок несанкціонованого втручання невідомих осіб. Крім того, позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з заявою про відновлення записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно рішень про державну реєстрацію припинення обтяжень. Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів щодо обґрунтованості позовних вимог. Разом з тим, суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України. Відтак, вимога про зобов'язання відповідача відновити записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно рішень про державну реєстрацію припинення обтяжень, суперечить повноваженням адміністративного суду. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied