Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Відповідно до рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 листопада 2013 року №№8066776, 8066668, 8066348, 8066996 та 8066945 за результатами розгляду заяв уповноваженої особи ДП "ШРБУ №100" - Поплавської О.В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 жовтня 2013 року №№3477248, 3476762, 3476164, 3478131 та 3477864 відповідно, щодо проведення державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Крячки, вул. Кривова, 44, відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна на підставі статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зазначені рішення мотивовані наступним: подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: постановою Вишгородського районного суду Київської області не визнається право власності на об'єкт нерухомого майна, а визнано неправомірними рішення Виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області та зобов'язано КП "БТІ" відновити державну реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно; не подано документи на уповноважену особу. Позивач не погоджується з рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки ДП "ШРБУ №100" подало до державного реєстратора необхідний пакет документів у порядку, визначеному Законом, у тому числі довіреність на представника та документи про реєстрацію юридичної особи. Відповідач 1 у письмовому запереченні зазначив про відповідність своїх дій вимогам чинного законодавства. Відповідач 2 письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав. Відповідач 3 у письмовому запереченні проти адміністративного позову зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до частин першої - четвертої, сьомої та одинадцятої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку. Позивач зазначив, що до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було додано наступні документи: квитанцію про сплату коштів за видачу витягу, копію довіреності, свідоцтво про право власності, витяг про реєстрацію права власності, технічний паспорт, копію постанови Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2010 року, копію статуту ДП "ШРБУ №100", копію свідоцтва про державну реєстрацію ДП "ШРБУ №100", виписку з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Суд звертає увагу, що доказів на спростування зазначеного відповідачами не надано, як не надано на вимогу суду і засвідчених копій матеріалів реєстраційних справ за результатами розгляду заяв позивача, а тому суд вважає посилання відповідача на відсутність документів на уповноважену особи, як на підставу для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень необґрунтованими. Крім того, подання позивачем вказаного переліку документів підтверджує також відповідач 3 у письмовому запереченні від 26 лютого 2014 року. Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно пункту 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначена правова норма правової норми вказує на можливість відмови у державній реєстрації прав у випадку невідповідності поданих документів вимогам, встановленим цим Законом, або якщо подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, тобто подані документи мають відповідати вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а їх зміст має узгоджуватись із заявленим правом та особою заявника. Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для відмови позивачу в державній реєстрації права власності на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Крячки, вул. Кривова, 44. Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зокрема передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (далі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 27 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Пунктом 23 Порядку передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як встановлено вище, відмова у державній реєстрації прав ґрунтується на тому, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки постановою Вишгородського районного суду Київської області не визнається право власності на об'єкт нерухомого майна. При цьому судом встановлено, що заявлене позивачем право власності на спірні нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Крячки, вул. Кривова, 44, визнається відповідними свідоцтвами про право власності, виданими на підставі рішення від 29 листопада 2006 року №106, які наявні в матеріалах справи та додавались до заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2010 року №3/2-А-8/10, яке набрало законної сили, визнано неправомірним та скасовано рішення виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області від 29 серпня 2008 року №65 "Про відміну рішення виконавчого комітету", яким у свою чергу відмінено рішення від 29 листопада 2006 року №106, на підставі якого позивачу видано свідоцтва про право власності на спірні нежитлові приміщення, а тому на думку суду рішення від 29 листопада 2006 року №106 є чинним, а свідоцтва про право власності є документами, які відповідають вимогам, встановленим Законом та дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім того, відповідачем не зазначено, які інші документи про реєстрацію юридичної особи чи документи на підставі яких можливо було б встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, міг надати позивач. Разом з тим, відповідачами не наведено, а судом не встановлено, що подані представником позивача документи для проведення державної реєстрації права власності не відповідають вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чи іншим нормативно-правовим актам. Таким чином, відповідачами не доведено наявності у межах спірних правовідносин підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, що визначені у частині першій статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Укрдержреєстру про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 листопада 2013 року №№8066776, 8066668, 8066348, 8066996 та 8066945 прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому є протиправними та підлягають скасуванню, що у свою чергу є підставою для зобов'язання Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області повторно розглянути заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3478131 щодо нежитлової будівлі, санітарно-побутового корпуса, площею 51,1 м2; №3477248 щодо будівлі модифікованого бітуму, площею 181,0 м2; №2477864 щодо будівлі трансформаторної станції, площею 42,0 м2; №3477564 щодо будівлі бітумної емульсії, площею 194,0 м2; №3476164 щодо будівлі адмінкорпуса, площею 90,9 м2; №3476762 щодо будівлі пульта управління, площею 46,0 м2, а тому позовні вимоги у цих частинах підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд не погоджується з позовним вимогами про зобов'язання Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області провести державну реєстрацію права власності ДП "ШРБУ №100" на спірні нежитлові будівлі та про зобов'язання Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області видати представнику ДП "ШРБУ №100" витяги з Державного реєстру прав про зареєстровані права власності на спірні нежитлові будівлі належать до дискреційних повноважень державного реєстратора. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Укрдержреєстром не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ДП "ШРБУ №100" підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial