Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

20.06.2008р. [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали рамкову угоду № SMERSO1170, сума кредиту 400 000,00 дол. США. Також 20.06.2008р. [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали договір іпотеки № SMERSO1170/1, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №8457. Відповідно до п. 3 вищевказаного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне їй на праві власності майно: - Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1235 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер -2321584000:08:001:0009. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер 7427584, а також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 7427297 та 7427387. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2012р. №ВП31169201, з виконання виконавчого листа №2-481 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» в особі Запорізької філії заборгованості та судових витрат у розмірі 1 465 589,95грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ([PERSON]) та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майн, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу. Витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна №35135008 та №35135068 від 03.03.2012р. підтверджується арешт всього нерухомого майна [PERSON] Постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.05.2012р. № ВП 32527406, з виконання наказу господарського суду Запорізької області №5009/216/12 про стягнення з ПП [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості та судових витрат у розмірі 15029,65грн., накладено на все майно боржника арешт. Витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна №36156394 та №36156284 від 23.05.2012р. підтверджується арешт всього нерухомого майна [PERSON] Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною другою статті 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Згідно частини першої статті 25 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" (станом на момент прийняття постанови від 03.03.2012р.) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. Згідно з статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" (станом на момент прийняття постанови від 03.03.2012р.) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Позивач фактично просить суд зняти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1235 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер -2321584000:08:001:0009, що не може бути задоволено судом, оскільки порядок зняття арешту з майна вчиняється в загальному порядку. Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно. Позивач не вказав, які саме дії відповідача є протиправними та, що саме порушено відповідачем. Крім того, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України. Відтак, вимоги про зобов'язання відповідача скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.03.2012р. ВП №31169201 в частині накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1235 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер - 2321584000:08:001:0009, що належить [PERSON]; зобов'язання відповідача скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23.05.2012 року ВП №32527406 в частині накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1235 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер - 2321584000:08:001:0009, що належить [PERSON]; зобов'язання відповідача звільнити заставлене майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1235 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер - 2321584000:08:001:0009, з-під арешту, суперечить повноваженням адміністративного суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови прийняті Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції правомірно, в межах виконання наказу господарського суду Запорізької області №5009/216/12 та виконавчого листа №2-481 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, а тому адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволенню не підлягає. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied