Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

позивач звернувся з вказаним позовом, в якому вказав, що 29 листопада 2013 року о 19.45 посадовою особою ДАІ Кіпкою В.І. був складений протокол щодо нього, на підставі нього було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за те, що він 29.11.2013 року о 19 годині у м.Донецьку по вул.Майській-вул.Октября , керуючи автомобілем ДЕО н/з [NUMBER], не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі полісу обов'язкового полюсу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив ст.ст.121, 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважав вказані дії відповідача неправомірними, тому що постанова була прийнята особою, яка не мала її приймати, крім того, справа розглянута з порушеннями ст.280 КУпАП, не досліджена жодна з обставин, що підлягає з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Крім того, вважав, що посадова особа без законних на те підстав транспортував його автомобіль на штрафмайданчик, тому позивач поніс збитки. Просив визнати дії інспектора ДПС Кіпки В.І. щодо винесення постанови та транспортування його автомобіля на штрафний майданчик, скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, стягнути з відділу ДАІ на його користь витрати, пов'язані з оплатою послуг евакуатора у розмірі 600 грн., за користування паркомісцем на штрафному майданчику у розмірі 432 грн. та сплата страхових внесків у розмірі 45 грн. У судове засідання з'явився позивач, просив задовольнити позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні обгрунтуванню позовних вимог. Крім того, вказав, що був пристебнутий пасом безпеки. У судове засідання не з'явилися відповідачі, про час, дату та місце розгляду справу повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Вислухавши участників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважаю позов обгрунтований, який підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні 29 листопада 2013 року о 19.45 інспектор ДПС РДПС ВДАІ ДМУ сержант міліції Кіпка Віталій Ігорович склав протокол про те, що [PERSON] 29.11.2013 р. о 19.40, у м.Донецьку вул.Майська-вул.Октября, керуючи автомобілем ДЕО н/з [NUMBER] не був престебнутий, пасом безпеки та не мав при собі обов'язкового полюсу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів, чим порушив п.2.3в, 2.1г Правил дорожнього руху (а.с.5). Постановою від 29.11.2013 року ІДПС РДПС ВДАІ ДМУ сержант міліції Кіпка В.І. за порушення вищевказаних вимог постановив притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 800 грн. (а.с.12). Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 з наступними змінами та доповненнями визначено наступні положення: п.2.1 ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). п.2.3 в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі; Щодо затримання транспортного засобу позивача, суд, приймаючи рішення виходить з наступного. Стаття 265-2 КУпАП передбачає, що у наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 122-5, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата. Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з огляду на те, що ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки, працівник міліції мав право тимчасово затримати транспортний засіб на штрафному майданчику. Вимоги щодо стягнення витрат, понесених позивачем у зв'язку з оплатою послуг евакуатора у розмірі 600 грн., за користування паркомісцем на штрафному майданчику у розмірі 432 грн. та сплата страхових внесків у розмірі 45 грн. не підлягають задоволенню. Щодо порушення процедури розгляду справи суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою, дев'ятою і десятою статті 133-1 цього Кодексу, - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання. Згідно з постановою Верховної Ради України від 22 квітня 1993 року "Про спеціальні звання, формений одяг та знаки розрізнення в органах внутрішніх справ України" до молодшого начальницького складу, що має спеціальні звання відноситься сержант міліції. Відповідно до ст.254 КУпАП про скоєння адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на то посадовою особою у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, що притягається до адміністративної відповідальності. Правила ст.256 КУпАП визначають, шо у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості , необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, що його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, при наявності свідків і потерпілих, протокол може бути підписаний також і цими особами. При складанні протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Стаття 268 КУпАП передбає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушенння розглядається в присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і що від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати; чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а такод з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні, він нічого не підписував та не отримував, отримав постанову поштою, ніяких свідків при підписанні протоколу не було. З огляду на те, що позивач вказував на такі обставини, що він був пристебнутий паском безпеки, крім того, вказує на порушення його права на захист при розгляді справи, а саме те, що він не був присутній при розгляді справи, вказані пояснення не спростовані у судовому засіданні, суд вважає, що вказане є підставою для скасування постанови по справі, а провадження - закриттю. Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довесті ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинству є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів, що визнані судом належними та допустимими. З огляду на наведене, суд вважає, що суб'єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, однак без наявності об'єктивних доказів, що вказують на порушення позивачем встановлених правил дорожнього руху, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial