Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

02.12.2013 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було відкрито провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому позивач просить: визнати неправомірним наказ № 333 від 17.09.2012 року про проведення перевірки фізичної особи [PERSON]; визнати протиправним та скасувати рішення № 1/17-3 від 13.11.2013 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009311703; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009321703; В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська, на підставі наказу від 17.09.2013 року № 333 було проведено документальну планову невиїзну перевірку, за результатами якої 31.10.2013 року складено акт № 1269/17-3/236641682, на підставі якого 13.11.2013 року винесено рішення № 1/73-3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальними органами доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску в розмірі 64 430,47 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009311703, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 32 627,50 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009321703, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 23 736,75 грн. Позивач вважає вказану перевірку такою, що проведена без відповідних на то підстав, оскільки в наказі про призначення перевірки та повідомленні про її проведення вказана фізична особа-підприємець [PERSON], тоді, які вірне прізвище [PERSON] Окрім того, позивач вважає висновки викладені у акті перевірки необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки здійснювала господарську діяльність у відповідності з вимогами чинного законодавства. Таким чином, рішення, прийняті за результатами проведеної перевірки, про донарахування грошових зобов'язань є протиправними та підлягають скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав суду пояснення відповідно до обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечувала та зазначила, що податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства та ґрунтуються на висновках, викладених в акті перевірки від 31.10.2013 року № 1269/17-3/236641682. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, встановив. Фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрована виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26.06.2003 року та перебуває на податковому обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області. На підставі наказу від 17.09.2013 року № 333 працівниками Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну планову невиїзну перевірку [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки 31.10.2013 року складено акт № 1269/17-3/[NUMBER]. Відповідно до висновків викладених у вказаному акті, виявлено наступні порушення: 1) п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 26 102 грн., в т.ч. по періодах: - 2011 р.- 8 884 грн. - 2012 р.- 17 218 грн. 2) п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 19 375 грн., у тому числі по періодах: - IV квартал 2010 року - 113 грн. - січень 2011 року - 1 313 грн. - березень 2011 року - 225 грн. - квітень 2011 року - 394 грн. - липень 2011 року - 371 грн. - вересень 2011 року - 3 033 грн. - жовтень 2011 року - 333 грн. - листопад 2011 року - 6 177 грн. - січень 2012 року - 167 грн. - лютий 2012 року - 120 грн. - березень 2012 року - 138 грн. - квітень 2012 року - 83 грн. - травень 2012 року - 83 грн. - червень 2012 року - 2 157 грн. - липень 2012 року - 319 грн. - серпень 2012 року - 160 грн. - вересень 2012 року - 1 074 грн. - жовтень 2012 року - 2 370 грн. - листопад 2012 року - 731 грн. - грудень 2012 року - 14 грн. 3) п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.2 ст. 7, п.11 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу на загальну суму 60 384 грн., в т.ч. по періодах: - 2011 р. - 20 552 грн. - 2012 р. - 39 832 грн. На підстав вищевказаних висновків податковим органом 13.11.2013 року прийнято рішення № 1/17-3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Вказаним рішенням позивачу донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 64 430,47 грн., з яких основний платіж - 60 383,68 грн., штрафні санкції - 4 046,79 грн. Окрім того, 13.11.2013 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: № 0009311703, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 32 627,50 грн., в т.ч. основний платіж 26 102 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6 525,5 грн., та № 0009321703 про донарахування позивачеві грошових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 23 736,75 грн., в т.ч. основний платіж 19 375 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4 361,75 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Порядок призначення перевірок та порядок їх проведення органами державної податкової служби визначені главою 8 Податкового кодексу України (статті 75-86). Згідно пунктів 78.4. та 78.5. ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2013 року Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська винесено наказ № 333 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки - [NUMBER])» та того ж дня винесено повідомлення № 7187/6/17-2 про проведення документальної планової перевірки ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки - [NUMBER]). Копію наказу та повідомлення отримано позивачем 24.09.2013 року, про що зроблено відповідний напис на розписці. Щодо виявлених розбіжностей у вищевказаному наказі та повідомленні, а саме те, що у наказі та повідомленні зазначено прізвище ФОП [PERSON], тоді як вірним є прізвище [PERSON], суд вважає вказану обставину такою, що не може свідчити про протиправність вказаного наказу, оскільки позивач був ознайомлений з змістом вказаних документів, проте допустив посадових осіб до перевірки, тобто фактично погодився із правомірністю вказаного наказу, а сам наказ та повідомлення про проведення перевірки містять реєстраційний номер облікової картки - [NUMBER], який належить ФОП [PERSON] Окрім того, позивач оскаржує акт індивідуальної дії - наказ податкового органу щодо проведення перевірки позивача. Однак суд зазначає, що перевірку вже фактично проведено податковим органом, за її результатами винесені рішення, які є предметом оскарження в даній судовій справі. Таким чином, наказ щодо проведення перевірки позивача є реалізованим і вичерпав свою дію, а отже позовна вимога про визнання його неправомірним задоволенню не підлягає. Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009321703 про донарахування позивачеві грошових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 23 736,75 грн., в т.ч. основний платіж 19 375 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4 361,75 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з акту перевірки, податковим органом зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року в розмірі 14 322 грн. та про завищення податкового кредиту за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року в розмірі 5 053 грн. Висновок про завищення податкового кредиту ґрунтується на тому, що позивачем завищено податковий кредит по укладеним правочинам з ТОВ «ТК САТ», ФОП [PERSON] та ТОВ «Рейнбоу Технолоджис». 05.09.2011 року між позивачем (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (перевізник) укладено договір перевезення вантажів № 7524. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано податкові накладні: № 61143/009 від 04.10.2011 року, № 72506/009 від 16.11.2011 року, № 6776/005 від 16.11.2011 року, № 3313/009 від 23.01.2012 року, № 18728 від 09.04.2012 року, № 3120/5 від 10.05.2012 року, № 23812 від 11.05.2012 року, № 3664 від 30.05.2012 року, № 28904 від 31.05.2012 року, № 4515/5 від 27.06.2012 року, № 35783 від 04.07.2012 року, № 4795/5 від 06.07.2012 року, № 37760 від 12.07.2012 року, № 5705/5 від 03.08.2012 року, № 5782/5 від 07.08.2012 року, № 42923 від 07.08.2012 року, № 5883/5 від 09.08.2012 року, № 6043/5 від 14.08.2012 року, № 48840 від 21.08.2012 року, № 7827/5 від 05.10.2012 року, № 56809 від 05.10.2012 року, № 9542/5 від 22.11.2012 року, № 68014 від 23.11.2012 року; платіжні доручення: № 526 від 04.10.2011 року на суму 2000,00 грн., № 556 від 16.11.2011 року на суму 1000,00 грн., № 595 від 23.01.2012 року на суму 1000,00 грн., № 639 від 09.04.2012 року на суму 500,00 грн., № 661 від 11.05.2012 року на суму 300,00 грн., № 676 від 31.05.2012 року на суму 200,00 грн., № 702 від 04.07.2012 року на суму 200,00 грн., № 708 від 12.07.2012 року на суму 300,00 грн., № 741 від 07.08.2012 року на суму 300,00 грн., № 752 від 21.08.2012 року на суму 300,00 грн., № 795 від 05.10.2012 року на суму 300,00 грн., № 842 від 23.11.2012 року на суму 172,00 грн. На підставі виданих ТОВ «ТК«САТ» податкових накладних, позивачем сформовано податковий кредит в розмірі 1 095,34 грн. Факт виконання умов вказаного договору підтверджується актами здачі-прийняття робіт № ДП0007152 від 05.10.2011 року, № ДП0007249 від 07.10.2011 року, № ДП0007372 від 12.10.2011 року, № ДП0007375 від 12.10.2011 року, № ДП0007556 від 18.10.2011 року, № ДП0007682 від 21.10.2011 року, № ДП0007784 від 25.10.2011 року, № ДП0007873 від 27.10.2011 року, № ДП0008978 від 29.11.2011 року, № ДП0008854 від 24.11.2011 року, № ДП0008678 від 18.11.2011 року, № ДП0008590 від 16.11.2011 року, № ДП0008483 від 14.11.2011 року, № ДП0008407 від 10.11.2011 року, № ДП0008279 від 07.11.2011 року, № ДП0008163 від 03.11.2011 року, № ДП0008164 від 03.11.2011 року, № ДП0008109 від 02.11.2011 року, № ДП0009178 від 02.12.2011 року, № ДП0009334 від 08.12.2011 року, № ДП0009528 від 14.12.2011 року, № ДП0009712 від 20.12.2011 року, № ДП0009857 від 23.12.2011 року, № ДП0010004 від 28.12.2011 року, № ДП0000053 від 12.01.2012 року, № ДП0000190 від 17.01.2012 року, № ДП0000296 від 20.01.2012 року, № ДП0000439 від 26.01.2012 року, № ДП0000579 від 31.01.2012 року, № ДП0001201 від 17.02.2012 року, № ДП0001521 від 28.02.2012 року, № ДП0001777 від 05.03.2012 року, № ДП0001861 від 07.03.2012 року, № ДП0002052 від 15.03.2012 року, № ДП0002204 від 20.03.2012 року, № ДП0002310 від 22.03.2012 року, № ДП0002465 від 27.03.2012 року, № ДП0002618 від 30.03.2012 року, № ДП0003637 від 26.04.2012 року, № ДП0003516 від 24.04.2012 року, № ДП0003334 від 19.04.2012 року, № ДП0003312 від 18.04.2012 року, № ДП0003223 від 13.04.2012 року, № ДП0003004 від 09.04.2012 року, № ДП0002852 від 04.04.2012 року, № ДП0002814 від 03.04.2012 року, № ДП0003865 від 04.05.2012 року, № ДП0003955 від 08.05.2012 року, № ДП0004013 від 10.05.2012 року, № ДП0004150 від 15.05.2012 року, № ДП0004491 від 24.05.2012 року, № ДП0004689 від 30.05.2012 року, № ДП0004874 від 01.06.2012 року, № ДП0005405 від 18.06.2012 року, № ДП0005776 від 27.06.2012 року, № ДП0006142 від 06.07.2012 року, № ДП0006651 від 19.07.2012 року, № ДП0007291 від 03.08.2012 року, № ДП0007380 від 07.08.2012 року, № ДП0007504 від 09.08.2012 року, № ДП0007699 від 14.08.2012 року, № ДП0008793 від 11.09.2012 року, №ДП0009186 від 20.09.2012 року, № ДП0009902 від 05.10.2012 року, № ДП0010189 від 12.10.2012 року, № ДП0010372 від 17.10.2012 року, № ДП0012055 від 22.11.2012 року, № ДП0013214 від 19.12.2012 року, № ДП0013639 від 28.12.2012 року. 09.03.2011 року між позивачем (замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір № 370, предметом якого є поліграфічна продукція, яка повинна бути виготовлена виконавцем за дорученням замовника. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано податкові накладні: № 1747 від 18.11.2010 року, № 6 від 09.03.2011 року, № 5 від 05.04.2011 року, № 45 від 27.04.2011 року, № 18 від 13.07.2011 року, № 31 від 21.02.2012 року, № 31 від 19.07.2012 року, № 2 від 01.08.2012 року, № 6 від 08.11.2012 року, № 12 від 13.11.2012 року, № 28 від 19.11.2012 року; видаткові накладні: № 53 від 25.11.2010 року, № 370 від 18.03.2011 року, №587 від 12.04.2011 року, № 709 від 04.05.2011 року, № 1161 від 19.07.2011 року, №255 від 27.02.2012 року, № 1099 від 20.07.2012 року, № 1178 від 02.08.2012 року, № 1788 від 16.11.2012 року, № 1820 від 16.11.2012 року, № 1853 від 28.11.2012 року; платіжні доручення: № 354 від 18.11.2010 року на суму 675,00 грн., № 401 від 09.03.2011 року на суму 1348,80 грн., № 413 від 05.04.2011 року на суму 1771,20 грн., № 423 від 27.04.2011 року на суму 590,40 грн., № 468 від 13.07.2011 року на суму 1890,00 грн., № 608 від 21.02.2012 року, № 718 від 19.07.2012 року на суму 1468,80 грн., № 731 від 01.08.2012 року на суму 360,00 грн., № 828 від 08.11.2012 року на суму 360,00 грн., № 832 від 13.11.2012 року на суму 432,00 грн., № 839 від 19.11.2012 року на суму 432,00 грн. На підставі виданих ФОП [PERSON] податкових накладних, позивачем сформовано податковий кредит в розмірі 1 674,70 грн. Відповідно до наданих специфікацій позивачем здійснювалось замовлення у ФОП [PERSON] наклейок, зразки яких долучено до матеріалів справи. 21.07.2011 року між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Рейнбоу Текнолоджис» укладено договір поставки № 02378/11. Предметом вказаного договору є електронні компоненти та пристрої (продукція). На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано податкові накладні: № 1075 від 13.09.2011 року, № 1091 від 16.09.2011 року; видаткові накладні № РН-0001081 від 19.09.2011 року, № РН-0001082 від 19.09.2011 року; рахунки-фактури № 1585 від 13.09.2011 року, № 1650 від 16.09.2011 року; платіжні доручення: № 505 від 13.09.2011 року, № 511 від 16.09.2011 року на суму 9283,20 грн. На підставі виданих ТОВ «Рейнбоу Текнолоджис» податкових накладних, позивачем сформовано податковий кредит в розмірі 2 283,20 грн. Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 Податкового кодексу України. Вказаною статтею встановлено наступне. Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу (пункт 138.1.). Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1). Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2.). Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4). Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Порядок формування податкового кредиту визначений статтею 198 Податкового кодексу України. Вказаною статтею встановлено наступне. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ( пункт 198.1.). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2.). Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3.). Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6.). Відповідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Також, вказаним пунктом визначено перелік реквізитів, які має містити податкова накладна. Пунктом 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. Згідно п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Таким чином, судом не встановлено порушень з боку позивача при формування ним податкового кредиту в розмірі 5 053 грн. Отже, висновок податкового органу в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку з завищенням податкового кредиту в розмірі 5 053 грн. є необґрунтованим. Щодо висновків податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 14 322 грн., суд зазначає, що в ході судового розгляду справи було детально досліджено здійснювані позивачем операції та їх відображення в податковому обліку. Так, висновок податкового органу про заниження податкових зобов'язань за січень 2011 року в сумі 1 313 грн. спростовується наданими до матеріалів справи доказами, оскільки вказана суму була включена позивачем до податкових зобов'язань в грудні 2010 року, щодо заниження податкових зобов'язань за вересень 2011 року в сумі 750 грн. встановлено, що вказана суму включена до податкових зобов'язань за серпень 2011 року. Щодо заниження податкових зобов'язань за листопад 2011 року у сумі 6 010 грн. встановлено, що сума в розмірі 5 020 грн., нарахована на підставі податкової накладної № 128 від 19.10.2011 року ВАТ «Інтерпайп-НТЗ», та сума в розмірі 531,67 грн., нарахована на підставі податкової накладної № 140 від 27.10.2011 року ПП «Ремонтна майстерня «Елбіс», включені до податкових зобов'язань за жовтень 2011 року. Окрім того, податковим органом помилково включено до податкових зобов'язань суми в розмірі 458,33 грн. та 138 грн., оскільки відповідно до наданих документів, позивачем здійснювалось повернення помилкову перерахованих грошових коштів ТОВ «ВДК-Груп» та ТОВ «Варіоком». Щодо заниження податкових зобов'язань за червень 2012 року в розмірі 2 148 грн. встановлено, що вказана суму врахована позивачем у податкових зобов'язаннях в травні 2012 року на підставі податкової накладної № 5 від 10.05.2012 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Щодо заниження податкових зобов'язань за вересень 2012 року в розмірі 1 074 грн. встановлено, що вказана суму врахована позивачем у податкових зобов'язання у серпні 2012 року на підставі податкової накладної № 14 від 20.08.2012 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Окрім того, судом встановлено, що позивачем здійснювалось повернення надлишкових коштів, що підтверджується платіжним дорученням № 8337859 від 11.10.2012 року на суму 1 000 грн. та платіжним дорученням № 77 від 31.10.2012 року на суму 6 000 грн. Окрім того, податковим органом помилково враховано суму податкового зобов'язання в розмірі 1000 грн. за жовтень 2012 року оскільки відповідно до платіжного доручення № 77 від 31.10.2012 року позивачем здійснено повернення коштів за несвоєчасну поставку товару. Щодо заниження податкового зобов'язання за листопад 2012 року в розмірі 513 грн., встановлено, що вказану суму включена позивачем до податкових зобов'язань в жовтні 2012 року, податкова накладна № 16 від 24.10.2012 року ТОВ «Білий Амур». Щодо заниження податкового зобов'язання за липень 2011 року, як встановлено в судовому засіданні, позивачем не враховано суму грошового зобов'язання в розмірі 55 грн. Як зазначив представник позивача, вказана сума була перерахована на рахунок позивача та не відображена в податковому обліку. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин судом встановлено, що податковим органом необґрунтовано зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 14 267 грн. та про завищення податкового кредиту в розмірі 5053 грн. Отже, податкове повідомлення - рішення № 0009321703 від 13.11.2013 року підлягає частковому скасуванню, а саме в частині основного платежу в розмірі 19 320 грн. та в частині штрафних санкцій в розмірі 4 348 грн. Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № 0009311703, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 32 627,50 грн., в т.ч. основний платіж 26 102 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6 525,50 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з акту перевірки податковим органом зроблено висновок про заниження суми чистого оподаткованого доходу на загальну суму 174 016,53 грн., у зв'язку із заниженням валового доходу на суму 71 610 грн. та завищенням валових витрат на суму 102 406,53 грн. Відносно заниження валового доходу податковим органом зазначено, що ФОП [PERSON] на розрахунковий рахунок протягом 2011-2012 років надійшли грошові кошти, які не включені до складу загального оподаткованого доходу у загальній сумі 71 610 грн., в тому числі по періодах 2011 рік - 40 645 грн. та 2012 рік - 30 965 грн. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що валовий дохід позивача розраховувався згідно надходжень на розрахунковий рахунок. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачем у 2011 році здійснювалось поповнення банківського рахунку власними коштами на загальну суму 17 000 грн. Також, в 2011 році позивачем здійснено повернення надмірно сплачених податків в сумі 400 грн. та коштів за непоставлений товар в розмірі 2750 грн. В 2012 році позивачем здійснювалось поповнення банківського рахунку власними коштами на загальну суму 36 000 грн. та здійснено повернення коштів за непоставлений товар в розмірі 6000 грн. Відповідно банківських виписок протягом 2011-2012 років на розрахунковий рахунок позивача надійшло 1 424 119,10 грн., а відповідно до поданих податкових декларацій позивачем заявлено оподаткованого доходу суму 1 134 974,20 грн., що з урахуванням податку на додану вартість та надходжень на рахунок, свідчить про відсутність заниження з боку позивача оподаткованого доходу в перевіряємий період. Відносно завищення валових витрат податковим органом зазначено, що ФОП [PERSON] завищено валові витрати на загальну суму 102 406,53 грн., в тому числі 2011 рік - 18 583,00 грн. та 2012 рік - 83 823,53 грн., які склалися у зв'язку із безпідставним включенням до складу витрат витрати по правочинам з ТОВ «ТК «САТ» у сумі 5 467,70 грн., з ФОП [PERSON] у сумі 7 811,00 грн., з ТОВ «Рейнбоу Текнолоджис» у сумі 11 416 грн., а також завищенням залишку товарно-матеріальних цінностей у сумі 77 702,00 грн. Щодо правочинів позивача з ТОВ «ТК «САТ», ФОП [PERSON] та ТОВ «Рейнбоу Текнолоджис» судом були досліджені первинні документи та встановлено, що податковий облік позивача з податку на прибуток та податку на додану вартість сформовано у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а висновки податкового органу щодо не підтвердження вказаних операцій первинними документами, а також що вказані правочини не пов'язані із господарською діяльністю позивача спростовуються змістом самих цих операцій та копіями первинних документів, що містяться в матеріалах справи. Щодо завищення залишку товарно-матеріальних цінностей у сумі 77 702,00 грн. позивачем було надано податковому органу під час перевірки відповідні довідки станом на 01.01.2011 року та 31.12.2012 року і податковим органом ані в акті перевірки ані в судовому засіданні під час розгляду справи не було наведено жодних обставин, які спростовують данні позивача. У зв'язку з цим суд вважає позицію та висновки податкового органу щодо завищення залишку товарно-матеріальних цінностей у сумі 77 702,00 грн. такими, що не підтверджені жодними обставинами, тобто необґрунтованими та безпідставними. З урахуванням вищевикладених обставин суд вважає податкове повідомлення-рішення від 13.11.2013 року № 0009311703, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 32627,50 грн., в т.ч. основний платіж 26102 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6525,5 грн. протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо правомірності рішення від 13.11.2013 року № 1/17-3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Вказаним рішенням позивачу донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 64 430,47 грн., з яких основний платіж - 60 383,68 грн., штрафні санкції - 4 046,79 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є в т.ч. фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Як вбачається з акту перевірки, підставою для нарахування єдиного внеску в розмірі 60 383,68 грн. став висновок податкового органу про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу. З огляду на те, що висновки щодо заниження чистого доходу позивача спростовуються наданими до матеріалів справи первинними документами та документами податкового обліку, суд вважає рішення від 13.11.2013 року № 1/17-3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправним та таким, що підлягає скасуванню. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення. Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial