Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Державної митної служби України, Ягодинської митниці про визнання протиправним та скасування наказу про припинення перебування на державній службі в митних органах, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (по день постановлення судом рішення про поновлення на посаді, без зазначення суми стягнення). Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року, у задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року скасовано. Позов [PERSON] задоволено частково: скасовано наказ Державної митної служби України від 02 лютого 2011 року №136-к в частині звільнення [PERSON] з митних органів України; позивача поновлено на посаді головного інспектора сектору митного оформлення №2 митного посту "Ковель" Ягодинської митниці. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року замінено відповідачів Державну митну службу України та Ягодинську митницю їх правонаступниками - Міністерством доходів і зборів України та Ягодинською митницею Міндоходів (далі - Ягодинська митниця) відповідно (а.с.227 том 1). У судовому засіданні позивач просив позов про стягнення з Ягодинської митниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити; представники відповідачів заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що позивач після звільнення зі служби в митних органах мав роботу і отримував заробітну плату. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з таких мотивів і підстав. Судом встановлено, що наказом Державної митної служби України "По особовому складу митних органів" від 02 лютого 2011 року № 136-к за порушення Присяги державних службовців припинено з 03 лютого 2011 року перебування [PERSON] на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу". Наказом Ягодинської митниці від 03 лютого 2011 року № 87-к з урахуванням змін, внесених наказом від 07 лютого 2011 року № 103-к, позивачу було оголошено пункт 1 наказу Державної митної служби України "По особовому складу митних органів" від 02 лютого 2011 року № 136-к (а.с.37-40 том 1). Постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2014 року скасовано наказ Державної митної служби України від 02 лютого 2011 року № 136-к в частині звільнення [PERSON] з митних органів України; позивач поновлений на посаді головного інспектора сектору митного оформлення №2 митного посту "Ковель" Ягодинської митниці. Постанова Вищого адміністративного суду України набрала законної сили 22 січня 2014 року (а.с.219-225 том 1). Згідно із частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи ту обставину, що позивач був звільнений з митних органів з 03 лютого 2011 року незаконно, а незаконність такого звільнення встановлена Вищим адміністративним судом України постановою від 22 січня 2014 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] про оскарження наказу Державної митної служби України від 02 лютого 2011 року № 136-к, то час вимушеного прогулу становить з 04 лютого 2011 року по 21 січня 2014 року (03 лютого 2011 року є останнім днем роботи працівника [PERSON], а 22 січня 2014 року він фактично поновлюється на службі). Відтак, у зв'язку з поновленням позивача як незаконно звільненого, з урахуванням приписів статті 235 КЗпП України наявні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу. Передбачених частиною другою статі 235 КЗпП України підстав для зменшення періоду виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не встановлено. Отже, на думку суду, виходячи із встановлених обставин справи, на підставі статті 235 КЗпП України на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 лютого 2011 року по 21 січня 2014 року включно, що становить 743 робочих днів, з яких: з 04 лютого 2011 року по 31 грудня 2011 року - 228 робочих днів, у 2012 році та у 2013 році - по 251 робочих днів, з 01 січня 2014 року по 21 січня 2014 року - 13 робочих днів. При розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі слід виходити із кількості робочих днів, зазначених у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпня 2010 року № 9111/0/14-10/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік", листах Міністерства соціальної політики України від 23 серпня 2011 року № 8515/0/14-11/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік", від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік", від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік". Розрахунок судом проведено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язані відповідні виплати. Оскільки позивач звільнений у лютому 2011 року, то сума виплат за два календарні місяці до звільнення - грудень 2010 року і січень 2011 року згідно з довідкою Ягодинської митниці від 10 лютого 2014 року № 4/44-56 становить 8699,16 грн. (всього позивачем відпрацьовано у ці місяці 23 та 19 робочих днів відповідно, тобто, разом 42 робочих днів), а середньоденний заробіток позивача становить 207,12 грн. (а.с.244 том 1). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 153 890,16 грн. (743 дні х 207,12 грн.). Разом з тим, на підставі копії трудової книжки [PERSON] (а.с.236-239 том 1) встановлено, що позивач після звільнення з митних органів України був працевлаштований з 24 травня 2012 року: він прийнятий на посаду брокера відділення "Доманово" філії "Укрінтеравтосервіс-Волинь" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс". З довідки останнього від 11 лютого 2014 року № 12 (а.с.240 том 1) слідує, що за період роботи на підприємстві (травень 2012 року - січень 2014 року) позивачу нараховано заробітну плату 25735,61 грн. З досліджених доказів вбачається, що його заробіток на цьому підприємстві нижчий, ніж під час виконання обов'язків на посаді, з якої він був незаконно звільнений. Також з довідки Управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області від 07 лютого 2014 року № 126 слідує, що у період з 10 лютого 2011 року по 23 травня 2012 року [PERSON] одержував компенсаційну виплату по догляду за престарілою [PERSON] (а.с.243 том 1); за вказаний період він одержав 211,39 грн. (довідки № 127-128 на а.с.241-242 том 1). За змістом частини другої статті 235 КЗпП України при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю тощо), який працівник мав в цей час. Відтак, отримані доходи (всього 25947,00 грн.) підлягають зарахуванню при присудженні позивачу заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, на користь позивача слід стягнути всього 127943,16 грн. (153 890,16 грн. - 25947,00 грн.). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Отже, постанова про стягнення з Ягодинської митниці середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4349,58 грн. (8699,16 грн. : 2) підлягає негайному виконанню.

Результат розгляду: granted