Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом [PERSON], в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Київській області у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, викладену у листі - повідомленні від 02.10.2013 року № 08-03/7063, та просить зобов'язати відповідача надати [PERSON] такий дозвіл. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх тим, що 05.09.2013 року ним направлено на адресу ГУ Держземагенства у Київській області клопотання на отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. За результатами розгляду цього клопотання та доданих до нього документів позивачу надіслано лист з відмовою на підставі того, що згідно наданого графічного матеріалу земельної ділянки не можливо встановити місце розташування земельної ділянки. Позивач вважає прийняте рішення незаконним та необґрунтованим та просить суд зобов'язати відповідача надати йому такий дозвіл. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, надала суду письмові заперечення проти позову з наступним обґрунтуванням. З норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем і проектів землеустрою, затверджених у встановленому законом порядку. До клопотання, яке було надано позивачем, крім інших документів, додано викопіювання з проекту формування території Ставищенської селищної ради на якому зазначена земельна ділянка, яка передбачена для передачі [PERSON], але воно не дає фактичної можливості встановити та ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки. Саме з причини неможливості встановити місце розташування земельної ділянки позивачу надано відповідь від 02.10.2013 року. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 05.09.2013 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,50 га В заяві також зазначено, що правом на безоплатну приватизацію по даному виду цільового призначення позивач не використав. До заяви позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, довідку Ставищенської селищної ради, копію паспорту та коду платника податків, копію Розпорядження Ставищенської райдержадміністрації № 284 від 20.05.2009 року, Рішення Ставищенської селищної ради № 216 від 21.05.2004 року. Листом від 02.10.2013 року № 08-03/7063 Головним управлінням Держземагенства у Київській області надано відповідь, якою повідомлено позивача, що згідно наданого графічного матеріалу на земельну ділянку (орієнтований розмір 0,50 га), яка планується для відведення, не можливо встановити місце розташування земельної ділянки. На підставі зазначеного, відповідачем запропоновано надати графічні матеріали, на яких буде детальніше вказане місце розташування земельної ділянки для можливості розгляду підготовки наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до вимог діючого земельного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Частиною 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.2013 року № 40, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2013 року за №260/22792, внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагентства в області, яким передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. Відповідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач відмовив [PERSON] у задоволенні його клопотання внаслідок неможливості встановити місце розташування земельної ділянки згідно наданого графічного матеріалу на земельну ділянку. Судом досліджено наданий позивачем до позовної заяви та до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою графічні матеріали, а саме: викопіювання з проекту формування території Ставищенської селищної ради та встановлення меж її населених пунктів на якому зазначена земельна ділянка, яка передбачена для передачі [PERSON] Дане викопіювання виготовлене землевпорядником Ставищенського районного відділу земельних ресурсів та скріплений гербовою печаткою цього відділу. Дослідивши в судовому засіданні вищезазначене викопіювання, судом встановлено відображення на ньому земельної ділянки, на яку претендує позивач для ведення особистого селянського господарства, що спростовує твердження представника відповідача про відсутність жодних позначень щодо бажаного місця розташування земельної ділянки на документації. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач, надаючи відповідь [PERSON] листом від 02.10.2013 року № 08-03/7063, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Держземагенства у Київській області надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, то суд зазначає, що до повноважень адміністративного суду відноситься визначення порядку захисту порушеного права, проте суд не може перебирати на себе функції інших органів, зокрема, щодо безумовного зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки без розгляду клопотання позивача по суті. Тому, на підставі ст.. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає для повного захисту прав позивача зобов'язати Головне управління Держземагенства у Київській області розглянути по суті клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку документації із землеустрою (із врахуванням обставин, що були встановлені у судовому засіданні) та вчинити дії у відповідності до вимог земельного законодавства України.

Результат розгляду: partial