Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду міста Севастополя з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Нахімовському районі міста Севастополя (далі УПФ у Нахімовському районі міста Севастополя, відповідач 1) про визнання протиправним та скасування рішення про стягнення заборгованості з єдиного соціального внеску, застосування штрафних фінансових санкцій та пені на загальну суму 5 091,02 грн., зобов'язання списати з особового рахунку заборгованість в сумі 5 091,02 грн. Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 08 листопада 2013 року відкрито провадження у справі № 827/2717/13-а, закінчене підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 28.11.2013 року ухвалено про залучення до участі у справі в якості другого відповідача Державної податкової інспекції у Нахімовському районі Головного управління Міндоходів у місті Севастополі (далі ДПІ у Нахімовському районі Головного управління Міндоходів у місті Севастополі, відповідач 2), оскільки вимога про зобов'язання списати з особового рахунку заборгованість в сумі 5 091,02 грн. по єдиному соціальному внеску, фінансовим санкціям та пені спрямована саме до цього державного органу. Позивач та представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позовні вимоги в цілому обґрунтовані тим, що діями відповідача порушено права та законні інтереси позивача, оскільки розрахунки заборгованості органу пенсійного фонду суперечить положенням п. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідач УПФ у Нахімовському районі міста Севастополя проти позову заперечував, у письмових запереченнях зазначав, що положення частини четвертої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» поширюються на осіб, яким призначено пенсію лише за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". А тому, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, та отримують пенсію, призначену відповідно до інших законів України, сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах. Представник ДПІ у Нахімовському районі Головного управління Міндоходів у місті Севастополі просив у задоволенні позову відмовити, підтримуючи позицію відповідача 1. Заслухавши доводи позивача, його представника, представників відповідачів, встановивши обставини справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення проти позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована 15.03.1994 року як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] Позивач з 01.04.2012 року здійснює свою діяльність на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку згідно з свідоцтвом серії [NUMBER], яке видане Держаною податковою інспекцією у Нахімовському районі Державної податкової служби міста Севастополя. Також позивач є членом сім'ї військовослужбовця, померлого під час проходження військової служби, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та отримувала пенсію в разі втрати годувальника у періоді з 01.01.2012 року по 01.05.2013 року згідно з довідками Головного управління Пенсійного фонду України в м. Севастополі від 29.10.2013 року № 3851 та від 23.04.2013 № 1116. За розрахунками УПФ у Нахімовському районі м. Севастополя сума заборгованості [PERSON] зі сплати єдиного соціального внеску за 2012 рік становить 4572,42 грн. Окрім того, у 2013 році позивачу за І квартал було нараховане до сплати суму єдиного внеску - 1194,03 грн., а також 398,01 грн. за квітень 2013 року. Позивачем було сплачено суму єдиного соціального внеску в розмірі 1194,03 грн., що підтверджено квитанцією від 22.04.2013 року. Оскільки відповідач 1 вважає, що оплата здійснена позивачем була 23.04.2013 року, то за порушення строків сплати внесків на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» начальником управління винесено рішення про застосування фінансової санкції № 2000ф від 31.07.2013 року на суму 120,59 грн., в тому числі 119,40 грн. штрафу та 1,19 грн. пені. Зазначене рішення позивач не отримувала та не сплачувала штрафні фінансові санкції, оскільки в цілому з ним не погоджується. Суд вважає позицію відповідача щодо відсутності підстав для звільнення від сплати єдиного внеску з огляду на вид пенсії помилковою та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавств з огляду на наступне. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі Закон № 2464), Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. 06 серпня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609-VI. Даним Законом доповнено статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», частиною четвертою такого змісту: « 4. Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування». Судом встановлено, що дійсно позивачу призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте, відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою встановлено, що право на пенсію мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, [PERSON] досягла пенсійного віку та є пенсіонером за віком. Так, пенсіонерами за віком визнаються особи, які досягли встановленого Законом загального пенсійного віку та отримують пенсію. При цьому, закон не містить обмежень в залежності від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади. Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, як передбачено частиною 12 статті 9 Закону № 2464. Відповідно до ч. 4 загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Отже, вказана норма пов'язує звільнення особи від обов'язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з наявністю таких підстав як: - особа є фізичною особою-підприємцем, що обрала спрощену систему оподаткування; - особа є пенсіонером за віком, інвалідом та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу; - особа не бере добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Позивач відповідає всім вказаним критеріям та отримує відповідно до закону пенсію. Стаття 1 Закону № 1788 встановлює, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 1 Закону № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначене поняття "пенсія", як - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Таким чином, на час виникнення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску та прийняття спірної вимоги позивач був пенсіонером за віком у розумінні наведених норм законодавства, оскільки в 1997 році позивачці виповнилось 55 років. Тобто, на момент призначення пенсію по втраті годувальника позивачка досягла загального пенсійного віку встановленого ст. 26 Закону №1058, в редакції яка діяла на момент призначення цієї пенсії. Відповідно до статті 37 Закону України № 1788, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З аналізу зазначеної статті стає виходить, що однією з вимог для призначення пенсії в разі втрати годувальника є непрацездатність особи, якій така пенсія призначається. Відповідно до зазначеної норми, непрацездатним членом сім'ї вважається також дружина, якщо вона досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто є пенсіонером за віком. Суд зазначає, що вказаний закон пов'язує звільнення від сплати за себе єдиного внеску у випадку якщо особа є пенсіонером за віком, тобто закон не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску з отриманням пенсії за віком, що спростовує заперечення відповідача. Як вже було вище зазначено, відповідно до матеріалів справи, позивач в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є пенсіонером за віком, є фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не укладала, тобто відноситься до осіб на яких розповсюджується положення частини 4 статті 4 Закону № 2464. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач будучи пенсіонером "за віком", по досягненню нею загального пенсійного віку, скористалась наданим їй правом обирати вид пенсійного забезпечення та обрала пенсію по втраті годувальника, при цьому, статус "пенсіонера за віком" позивачка не втратила, а тому на думку суду, позивач є "пенсіонером за віком" і, відповідно до ч.4 ст.4 Закону № 2464, підлягає звільненню від сплати єдиного внеску з квітня 2012 року. Таким чином, відповідач, приймаючи спірне рішення діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і безпідставно нараховував позивачці з квітня 2012 року суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 3853,44 грн. та протиправно виніс рішення від 31.07.2013 року № 2000Ф про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. Отже, позовні вимоги в частині скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Нахімовському районі м. Севастополя від 31.07.2013 року № 2000Ф про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 120,59 грн., в тому числі штрафу в сумі 119,40 грн. та 1,19 грн. пені є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, правові наслідки для позивача створює саме рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, вимоги про зобов'язання сплатити нараховані та визначені у розрахунках суми єдиного внеску не були сформовані Управлінням Пенсійного фонду в Нахімовському районі м. Севастополя, відтак дії відповідача щодо нарахування недоїмки самі по собі не створюють правових наслідків для позивача і вимоги про визнання незаконними рішень відповідача про стягнення сум єдиного внеску безпідставно обрані позивачем у вигляді способу судового захисту. Щодо вимог про визнання протиправними рішень відповідача щодо нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з січня 2012 року по березень 2012 року в сумі 1116,99 грн. (372,33х3), суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки до 01.04.2012 року [PERSON] не перебувала на спрощеній системі оподаткування, а відтак не підлягала звільненню від сплати єдиного внеску. З урахуванням встановленого судом, у відношенні відповідача 2, на якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 року № 406 покладено виконання функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання списати з особового рахунку платника податків - [PERSON] заборгованість з єдиного соціального внеску, фінансових санкцій та пені на загальну суму 3 974,03 грн., в тому числі 3853,44 грн. недоїмки, що склалась за період з квітня 2012 року по квітень 2013 року, 119,40 грн. фінансових санкцій та 1,19 грн. пені. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у Нахімовському районі міста Севастополя № 2000Ф від 31.07.2013 року та зобов'язання ДПІ у Нахімовському районі Головного управління Міндоходів у місті Севастополі списати з особового рахунку платника податків - [PERSON] заборгованість з єдиного соціального внеску, фінансових санкцій та пені на загальну суму 3 974,03 грн.

Результат розгляду: partial