Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Долинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (надалі - Долинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області) звернулася до суду з позовом до державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" (надалі - ДП "Дирекція КГЗКОР") про стягнення коштів за податковим боргом. Позов мотивовано тим, що відповідач має узгоджену суму податкового зобов'язання з земельного податку за листопад 2013 року у розмірі 169 508, 61 грн., самостійно визначеному ним у податковій декларації з плати за землю на 2013 рік. Зважаючи на те, що ця сума в установлений строк відповідачем не сплачена, тому вона є податковим боргом, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути на його погашення 169 508, 61 грн. з рахунків платника у банках, що його обслуговують. Представник відповідача у письмових запереченнях та у судовому засіданні позов не визнав. Посилаючись на те, що на ДП "Дирекція КГЗКОР" поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стверджував, що відповідно до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим просив суд провадження у ній закрити. Сторони у судове засідання 21.02.14 не прибули, подавши до суду заяви про розгляд справи без участі їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами. Розглянувши справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Державне підприємство "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" з 17.11.93 зареєстроване як юридична особа Долинською районною державною адміністрацією, взяте на облік платників податків у Долинській МДПІ. (а.с. 26 - 28) У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх податкових зобов'язань у нього утворилася заборгованість перед бюджетом, стягнення якої є предметом даного спору. Так, ДП "Дирекція КГЗКОР" 22.01.13 подано до Долинської МДПІ Кіровоградської області ДПС податкову декларацію з плати за землю за 2013 рік, у якій самостійно нараховано річну суму земельного податку у розмірі 2 034 103, 34 грн. з розбивкою її частками за місяцями (а.с.12-15). У строки, встановлені пунктом 287.3 статті 273 ПК України, земельний податок за листопад 2013 року відповідачем не сплачено, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 169 508, 61 грн. Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Як передбачено пунктом 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). За визначеннями, наданими пп. 14.1.39, 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є грошовим зобов'язанням платника податків. Воднораз, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом. Таким чином, у ході судового розгляду знайшли підтвердження доводи позову про наявність у відповідача податкового боргу з плати за землю у розмірі 169 508, 61 грн., що узгоджується з даними особового рахунку відповідача (а.с. 17, 37) та розрахунком суми його податкового боргу (а.с.5). Доказів погашення цього податкового боргу суду не надано. Відповідно до абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Встановлено, що позивачем на адресу відповідача направлялися податкові вимоги в порядку, передбаченому п.6.2 ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Так, у зв'язку непогашенням відповідачем сум узгоджених податкових зобов'язань Долинською МДПІ на підставі облікових даних з карток особового рахунку відповідача сформовано першу податкову вимогу №1/10 від 15.01.08 та другу податкову вимогу №2/23 від 18.02.09 (а.с. 15, 16). Наразі вказані податкові вимоги не скасовані та не відкликані. Тому суд вважає, що позивачем дотримано законодавчі норми про направлення платнику податку письмової вимоги щодо погашення суми податкового боргу, яка передує вжиттю заходів, спрямованих на його примусове стягнення (погашення). Згідно з пунктами 95.1, 95.2, 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Представник відповідача, визнавши у судовому засіданні наявність податкового боргу з плати за землю, заявленого до стягнення, проте заперечуючи проти задоволення поданого позову, послався на пункт 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, згідно з яким цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Як вбачається з матеріалів справи, ДП "Дирекція КГЗКОР" перебуває у процедурі банкрутства. Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 25.04.08 у справі №05-01/184/6-12а/1 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП "Дирекція КГЗКОР" відповідно до частин 4-6 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 50 - 53). Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.06.09 введено процедуру санації боржника ДП "Дирекція КГЗКОР" до 16.06.10 (а.с. 54 - 58). Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 02.10.13 строк процедури санації боржника продовжено на шість місяців (а.с.74 - 75). Згідно з пунктом 87.10 статті 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Суд зазначає, що заявлений до стягнення у даній справі податковий борг з плати за землю у розмірі 169 508, 61 грн. виник 31.12.13, а отже такий борг є поточним зобов'язанням позивача, яке виникло після порушення справи про банкрутство. На вказані вимоги не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор). Частиною 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарському суду підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Системний аналіз цих норм свідчить, що поточні кредитори в разі відкриття ліквідаційної процедури звертаються до господарського суду з заявою про поточні грошові вимоги до боржника, а у випадку, коли боржника не визнано банкрутом, поточний кредитор звертається до суду з позовною заявою, яка розглядається у позовному провадженні. При цьому, процедурні питання щодо погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (тобто погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу, що утворився до відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів) регламентуються положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Воднораз, щодо стягнення податкового боргу, який утворився після відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію, підлягає застосуванню процедура, визначена приписами Податкового кодексу України. Підпунктами 20.1.19, 20.1.34 пункту 20 статті 20 ПК України органам доходів та зборів, як контролюючим органам, надано право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Відтак, спір за даним позовом, що заявлений позивачем на виконання повноважень, наданих Податковим кодексом України, відноситься до юрисдикції адміністративних судів, установленої п.5 ч.2 ст.17 КАС України. З огляду на доведеність позовних вимог позивача про стягнення податкового боргу з плати за землю у розмірі 169 508, 61 грн., заявлений позов підлягає задоволенню. Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Результат розгляду: granted