Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

Прокурор Вільшанського району Кіровоградської області (в подальшому - Прокурор або позивач) звернувся з позовом до Вільшанської районної ради (в подальшому - Рада або відповідач), в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Ради № 210 від 25.12.2012, № 211 від 25.12.2012, № 281 від 21.06.2013. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем не в межах повноважень та не у спосіб, що передбаченим діючим законодавством. Так, рішенням Ради № 210 від 25.12.2012 затверджено Положення про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень, в якому міститься посилання на втратившу чинність Типову інструкцію про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ від 10.08.2001, №142/181. Також, на думку позивача у Положенні про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень, затвердженого рішенням Ради № 210 від 25.12.2012, із змінами внесеним рішенням № 281 від 21.06.2013 визначено, що джерелом формування Фонду є кошти загального фонду районного бюджету. В Положенні не зазначено джерел фінансування, а витрати Фонду включено до переліку загальнорайонних заходів, що є порушенням ст. 68 Закону України "Про місцеве самоврядування в Ураїні". Крім того, позивачем вказано, що в ході перевірки встановлено порушення п.4 ст.75, п.1 пп.2,3 ст. 116 Бюджетного кодексу України в частині, нерозроблення та неподання бюджетного запиту, що на думку позивача свідчить про незаконність оскаржуваних рішень. Представник відповідача у письмових запереченнях позовні вимоги не визнав, оскільки зазначені рішення прийняті у відповідності до повноважень Ради та згідно з нормами чинного законодавства України (а.с. 56). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Прокурором проведено перевірку додержання вимог бюджетного законодавства в діяльності Вільшанскої районної ради в частині діяльності фонду ради на виконання депутатських повноважень (а.с.28-55). Так, в ході перевірки відповідача , позивачем виявлено порушення, в тому числі: - в Положенні про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень в Перелік загальнорайонних заходів, що фінансуються Вільшанською районною радою, а саме: фінансування передбачено із загального фонду районного бюджету по КТКВ 250404 "інші видатки" в той час, як відповідно до ст. 68 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування можуть утворювати цільові фонди , які є складовою спеціального фонду відповідного місцевого бюджету; - в порушення п. 4 ст. 75 Бюджетного кодексу України по КФК 250404 бюджетний запит не розроблявся, не подавався до проекту та не був наданий до перевірки, а відповідно до п. 1 пп. 2,3 ст. 116 Бюджетного кодексу України даний факт є порушенням бюджетного законодавства; - Рішення Сесії Вільшанської районної ради від 25.12.2012 №№ 210, 211, від 21.06.2013 № 281 були прийняті відповідно до ст. 43, ч. 6. ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і пунктів 2,3,6 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», але згідно вищезазначених норм не передбачено створення фондів на виконання депутатських повноважень та їхньої діяльності. Для усунення зазначених порушень, прокурором Вільшанського району Кіровоградської області винесено відповідачу Подання про усунення порушень вимог бюджетного законодавства, причин та умов, що їм сприяли від 14.01.2014 № 02-31 вих - 14 (а.с. 13-15). 03.02.2014 подання відхилено відповідачем (а.с.16-17). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право вносити подання. Згідно положень ч. 5 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру" у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду. Підставою звернення прокурора до суду з даним позовом стало відхилення відповідачем подання. Судом встановлено, що 25 грудня 2012 рішенням Ради №210, відповідно до ст. 43, ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 2,3,6 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» затверджено Положення про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень (а.с. 34-35). Позивач вважає зазначене рішення незаконним, оскільки Положення про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень прийнято, в тому числі, на підставі Типової інструкції про норми списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ від 10.08.2001 № 142/181 (із змінами), яка на час прийняття зазначеного рішення втратила чинність. Згідно наказу від 25.11.2010 438/1513, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 4 січня 2011 за N 2/18740 «Про втрату чинності наказів Державного казначейства України, Міністерства економіки України» втратив чинності наказ Державного казначейства України, Міністерства економіки України від 10.08.2001 N 142/181 "Про затвердження Типової інструкції про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.09.2001 за N 787/5978. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що Положення про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень, затверджене рішенням від 25.12.2012 № 210 прийнято, в тому числі, на підставі Типової інструкції про норми списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ від 10.08.2001 № 142/181 (із змінами), яка на час прийняття зазначеного рішення втратила чинність. Однак, відповідач зазначене порушення усунув шляхом прийняття рішення від 21 червня 2013 №281, яким внесено зміни до рішення Ради від 25 грудня 2012 №210 (а.с. 36-37). Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи судом, рішення відповідача 25.12.2012 № 210, в частинні посилання на нечинний нормативно - правовий акт, змінено, в задоволені позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасуванні вказаного рішення належить відмовити. Також, 25 грудня 2012 рішенням Ради №211, відповідно до ст.ст. 43,55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» вирішено внести зміни до рішення Ради від 24.02.2012 № 143 «Про перелік загальнорайонних заходів, що фінансуються Вільшанською районною радою» (а.с.61-64), а саме: доповнено пункт 5 Переліку загальнорайонних заходів, що фінансуються Вільшанською районною радою позицією «на витрати депутатів районної ради Фонду районної ради на виконання депутатських повноважень» (а.с. 43-45). На думку Прокурора, зазначеним рішенням відповідач частково вийшов за межі повноважень, визначивши джерела формування із загального фонду Ради, в той час як повинен був зазначити спеціальний фонд місцевого бюджету. Крім того, ст.ст. 43,55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не передбачено створення фондів на виконання депутатських повноважень та їхньої діяльності. Суд не погоджується з доводами позивача, з урахуванням наступного. Пунктом 1.2 Положення про фонд районної ради на виконання депутатських повноважень, затвердженого рішенням Вільшанської районної ради від 25 грудня 2012 року №210, зі змінами від 21 червня 2013 року № 281 зазначено, що джерелом формування Фонду є кошти районного бюджету. Загальна сума Фонду затверджується районною радою при прийнятті та уточненні районного бюджету на відповідний бюджетний рік (а.с. 37). Ні зазначеним положенням, ні рішенням Ради від 25 грудня 2012 №211 не вказано конкретні шляхи формування фонду Ради (загальний фонд чи спеціальний фонд місцевого бюджету), а віднесено вирішення зазначеного питання на розгляд Ради при прийнятті та уточненні районного бюджету на відповідний бюджетний рік. Позивачем не оскаржуються дії або рішення відповідача при прийнятті відповідного районного бюджету, а тому судом не перевірялись шляхи формування фонду Ради (загальний фонд чи спеціальний фонд місцевого бюджету). З огляду на викладене, посилання позивача, що оскаржуваними рішеннями визначено джерела формування видатків Фонду районної ради на виконання депутатських повноважень із загального фонду Ради є необґрунтованими. Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» місцеві ради та їх органи забезпечують необхідні умови для ефективного здійснення депутатами місцевих рад їх повноважень. Згідно ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування можуть утворювати цільові фонди, які є складовою спеціального фонду відповідного місцевого бюджету. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем зазначені рішення прийняті в межах наданих йому законом повноважень, а з урахуванням ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позиція позивача, щодо звуження його прав лише до ст.ст 43, 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» є безпідставною. Щодо порушення відповідачем п.4 ст.75, п.1 пп.2,3 ст. 116 Бюджетного кодексу України в частині, нерозроблення та неподання бюджетного запиту, то суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваними рішеннями не регламентуються питання розроблення та подання бюджетного запиту, а тому посилання прокурора на вказані обставини, як на доказ незаконності рішень є безпідставним. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання незаконними та скасування рішень від 25.12.2012 №№ 210, 211, від 21.06.2013 № 281, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судових витрат, які згідно ст. 94 КАС України підлягають відшкодуванню на користь відповідача, судом не встановлено. На підставі викладено та

Результат розгляду: denied