Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Державна судова адміністрація України звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2011 року у справі №2а-12680/10/1370 за адміністративним позовом [PERSON] до Державної судової адміністрації України, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівського апеляційного адміністративного суду, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання протиправними дій та стягнення коштів. В обгрунтування даної заяви заявник посилається на те, що при ухваленні постанови, яка переглядається за нововиявленими обставинами, судом взято до уваги постанову Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року, якою визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» і допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» шляхом визначення, що постанова в частині встановлення посадових окладів виходячи з кількості розмірів мінімальної заробітної плати підлягає застосуванню з 01 січня 2006 року без обмеження мінімальної заробітної плати, що було встановлено скасованим пунктом 4-1. Проте, постанова Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року скасована постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011 року по справі № 2а-7271/11/2670. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011 року, котра залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року, задоволено заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Отже, Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» є законними та чинними, про що не було і не могло бути відомо на час розгляду справи. Представник заявника в судове засідання не з'явився подав до суду клопотання від 11.03.2014 року, згідно якого просив розглядати справу за відсутності представника Державної судової адміністрації України. [PERSON] в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви. Львівський апеляційний адміністративний суд та Державне казначейство України уповноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви. Міністерство фінансів України у своїх письмових поясненнях від 16.05.2012 року №31-15030-06-26/12247 зазначає, що повністю підтримує позицію Державної судової адміністрації України, яка полягає в тому, що визнання Вищим адміністративним судом України постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям, пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 03.09.2005 року №865 та пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» законними та чинними є істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути відомою на час розгляду даної справи; просить розглядати справу без участі представника Міністерства фінансів України. Відповідно до ч. 2 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд встановив наступне. 22.09.2011 року постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 2а-12680/10/1370 за позовом [PERSON] до Державної судової адміністрації України, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівського апеляційного адміністративного суду, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання протиправними дій та стягнення коштів, позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправними дії Державної судової адміністрації України в частині нарахування та виплати [PERSON] недоплаченої заробітної плати, стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь [PERSON] 298848 (двісті дев'яносто вісім тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 23 коп. заборгованої заробітної плати. Вказана постанова суду мотивована, наступним: Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих судів, апеляційних і місцевих судів згідно додатку 1-6. Посадові оклади, передбачені цією Постановою встановлювались, виходячи із кількості розмірів мінімальної заробітної плати. Зокрема, оклад судді спеціалізованого апеляційного суду був визначений в додатку № 4 у розмірі 9,8 розмірів мінімальної заробітної плати. 21.12.2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», якою встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 510, 512, 513, 514, 516, 520, 521, 522, 523, 524 від 30.06.2005 року, № 865 від 03.09.2005 року та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року №1310 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року пунктом 4-1 такого змісту: «Установити, що розміри посадових окладів передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться». Протиправність п. 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року встановлена постановою Печерського районного суд м. Києва від 19.03.2007 року у справі за позовом [PERSON] до Держави Україна, Кабінету Міністрів України, Державного Казначейства України, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Цією постановою визнано протиправним та скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року вказана постанова та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року залишені без змін та набрали законної сили. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року (справа № 2/174), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року (справа № 22-а-26751/08), визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Як вбачається з мотивувальних частин вищевказаних судових рішень, суди визнаючи незаконними та скасовуючи окремі положення постанов Кабінету Міністрів України №№ 865, 1243, 1310 виходили з того, що вони обмежують обсяг гарантій незалежності суддів, встановлених Конституцією та законами України. Зазначеними вище судовими рішеннями фактично відновлено визначений постановою Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів» обсяг прав суддів на належну оплату праці. Вказані судові рішення у відповідності до ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 254 КАС України, мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи, а тому обставини, встановлені ними враховуються судом при розгляді та вирішенні справи. Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням. Тобто з моменту втрати чинності пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яке мало місце 19 серпня 2009 року, Державна судова адміністрація України зобов'язана була застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції. Таким чином, з 01.01.2006 року для розрахунку заробітної плати суддів, гарантований мінімальний посадовий оклад судді, мав відповідати тій кількості розмірів мінімальних заробітних плат, яка визначена відповідною схемою посадових окладів суддів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року з подальшим перерахунком відповідно до зростання мінімальної заробітної плати, розмір якої встановлено Верховною Радою України у Законі України про Державний бюджет на відповідний рік. Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2011 року у справі № 2а-12680/10/1370 набрала законної сили. 28.07.2011 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 2а-7271/11/2670 постанову Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року в частині визнання протиправним і скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів», скасовано. В задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» відмовлено. 01.03.2012 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 2а-7271/11/2670 від 28.07.2011 року залишено без змін. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року № 865 в редакції чинній на момент спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України. Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», такою затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1 - 6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7. Згідно п. 4-1 цієї ж Постанови Кабінету Міністрів України, розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Згідно ст. 245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в тому числі є скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути. Згідно ст. 253 КАС України, суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Судом враховуються обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, оскільки підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, крім інших, є скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов'язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. В даному випадку заявник ставить під сумнів постанову суду з причин скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови, що належить переглянути. Заявником до матеріалів справи надано копії постанови Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011 року якою касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року по справі за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, треті особи - Верховний суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, про визнання незаконними та скасування актів, задоволено та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю. Також, в матеріалах справи наявна постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011 року, якою постанову Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року в частині визнання протиправними та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці суддів» скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказана постанова окружного суду залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 року. Судові рішення (постанова Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007 року та постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року), якими була мотивована постанова у даній справі скасовані у судовому порядку, що по суті є підставою для перегляду спірної постанови за нововиявленими обставинами. Законність постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року за № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865» та пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року за № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» на даний час підтверджені судовими рішеннями. Таким чином, дії Державної судової адміністрації України в частині нарахування позивачу заробітної плати щодо предмету спору не є протиправними, оскільки встановлення незмінної (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865 на момент спірних правовідносин не суперечило діючому законодавству, відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З цих же підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. З огляду на викладене постанову суду від 22.09.2011 року по даній справі слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог. Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, не підлягають стягненню зі сторін.

Результат розгляду: denied