Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

06.01.2014р. позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної казначейської служби України в м. Макіївці Донецької області про визнання незаконними дій щодо повернення оригіналу наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року та зобов'язання прийняти до виконання наказ Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Донецької області від 30.08.2011року за №24/82 про стягнення з Державного підприємства «Укршахгідрозахист» на користь позивача державного мита в сумі 3044грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236грн. Проте, листом за №03-31/3994 від 29.11.2013року відповідач повернув на адресу позивача оригінал наказу з посиланнями на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Зазначив, що згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Крім того, з посиланням на приписи Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №845 від 03.08.2011року та Положення про Державну казначейську службу України зазначав, що дії відповідача по поверненню на адресу позивача оригінал наказу від 30.08.2011року за №24/82 є незаконними та суперечать Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження». Просив визнати незаконними дії відповідача щодо повернення оригіналу наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року та зобов'язати прийняти до виконання наказ Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. не з'явився. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву від 14.02.2014року про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на позовну заяву, в яких з посиланням на норми ст.ст. 1, 3, 47 Закону України «Про виконавче провадження», п.9 розділу 6 «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначив, що законодавцем встановлені розмежування повноважень органів державної виконавчої служби та органів Казначейства щодо виконання судових рішень про стягнення коштів, тому за для примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року, підприємство повинно було звернутись до органу державної виконавчої служби. Вважає дії щодо не прийняти до виконання наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року правомірними, а позов таким що не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів. Позивач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» зареєстровано 12.11.1998року в якості юридичної особи (ЄДРПОУ 00131268). Відповідач - Управління державної казначейської служби України в м. Макіївці Донецької області є суб'єктом владних повноважень, який у даних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Конституцією України, Бюджетним кодексом України, наказами Міністерства фінансів України, законами України, наказами Державної казначейської служби України тощо. Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.08.2011року по справі №24/82 були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго» м. Горлівка до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» м. Макіївка про стягнення заборгованості в розмірі 304335,10грн. Крім того, зазначеним рішенням з Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» м. Макіївка було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго» м. Горлівка витрати на сплату державного мита у сумі 3044грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236грн. На виконання рішення господарського суду від 15.08.2011року було видано наказ Господарського суду Донецької області від 30.08.2011року по справі №24/82, на підставі якого необхідно стягнути з Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» м. Макіївка на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго» м. Горлівка витрати на сплату державного мита у сумі 3044грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236грн. При цьому, в наказі судом зазначено, що наказ може бути пред'явлений до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем було спрямовано наказ Господарського суду Донецької області від 30.08.2011року по справі №24/82 з метою примусового виконання рішення суду до Гірницького ВДВС Макіївського міського управління юстиції. Проте, 16.10.2013року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв'язку з тим, що у боржника майно, на яке може бути звернено стягнення, відсутнє. З зазначеної постанови вбачається, що державним виконавцем приймались заходи з виконання наказу Господарського суду Донецької області від 30.08.2011року по справі №24/82, а саме: направлявся запит до державної податкової служби з метою встановлення наявності відкритих розрахункових рахунків в установах банків, на які державним виконавцем виставлено платіжні вимоги, проте, згідно повідомлень банківських установ кошти на рахунках боржника відсутні, направлявся запит до УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, на підставі якого встановлена наявність у боржника зареєстрованих транспортних засобів, направлявся запит до БТІ м. Макіївки, на підставі якого встановлена відсутність реєстрації за боржником нерухомого майна. Крім того, однією з правових підстав повернення спірного виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення виконавцем зазначена норма ст.1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», згідно якої встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків. 21.11.2013року позивач звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання рішення, в якій з посиланням на норми ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», п.п.3, 6, 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011року за №845 просив здійснити безспірне списання коштів на підставі наказу Господарського суду Донецької області від 30.08.2011року по справі №24/82. Листом від 29.11.2013року відповідачем було повернуто виконавчий документ з додатками позивачу. Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З урахуванням того, що позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів з листа відповідача від 29.11.2013року, при цьому, звернувся до суду з зазначеним позовом 16.12.2013року, що підтверджується вхідним штампом на поштовому конверті, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в межах передбачених ст.99 КАС України строків. Відповідно до п.1. ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. 16.10.2013року набрав чинності Закон України від 19.09.2013року за №583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», яким були внесені зміни до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно п.3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення. Законодавцем встановлені розмежування повноважень органів державної виконавчої служби та органів Казначейства щодо виконання судових рішень про стягнення коштів. Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів Згідно ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. З метою встановлення гарантій держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до приписів ч.1,2 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Згідно ч.1, 2, 3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. Згідно п.3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (в редакції від 16.10.2013року) виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення. Таким чином, з аналізу зазначених норм вбачається, що законом встановлено розмежування у часі порядку надання до державних органів виконавчих документів про стягнення коштів. Так, спірний виконавчий документ від 30.08.2011року, який виданий до набрання чинності цим Законом, повинен бути поданий для примусового виконання саме до органу державної виконавчої служби. Відповідно до п.7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №845 від 03.08.2011року керівник органу державної виконавчої служби, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документу разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження. Так, Закон України "Про виконавче провадження" передбачає перелік підстав, в яких випадках виконавчий документ повертається стягувану, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47). При цьому, згідно ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Таким чином, як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, спірний виконавчий документ було повернуто позивачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення та жодним чином не пов'язано з визначенням органу, який повинен здійснювати примусове виконання спірного виконавчого документу. За таких підстав, судом встановлено, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством України під час повернення позивачу оригіналу наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року. Отже, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до Управління державної казначейської служби України в м. Макіївці Донецької області про визнання незаконними дій щодо повернення оригіналу наказу Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року та зобов'язання прийняти до виконання наказ Господарського суду Донецької області №24/82 від 30.08.2011 року не підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied