Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Державною фінансовою інспекцією в місті Києві проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та його відокремлених структурних підрозділів за період з 01.07.2012р. по 30.09.2013р. за результатами якої 27.12.2013р. складено акт №05-21/341. Під час ревізії встановлено, порушення вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010р. №2289-VІ. Позивачем 25.12.2013р. направлено запит до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №05-14/2065 про надання інформації про персональні дані стосовно його працівників, а саме: голови та членів комітету з конкурсних торгів підприємства: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Листом від 27.12.2013р. №17919/10 відповідач відмовив у надані зазначених персональних даних у зв'язку з тим, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідач проти позову заперечив також з тих підстав, що позивачем не доведено на підставі чого відповідач наділений обов'язком щодо поширення персональних даних своїх працівників. Суд погоджується з позицією відповідача, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Аналогічною є норма, закріплена в Конституції України, зокрема відповідно до ст. 32 не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином, для надання позивачеві персональних даних членів комітету з конкурсних торгів ДП «НАЕК «Енергоатом» без їх згоди необхідна наявність двох підстав у сукупності, а саме: - наявність закріпленого в законодавстві випадку, при настанні якого роботодавцю дозволяється поширювати персональні дані своїх працівників без їх згоди; - отримання таких даних викликано виключно необхідністю збереження національної безпеки, економічного добробуту або прав людини. Однак, з позовної заяви Державної фінансової інспекції України, не вбачається вищенаведених підстав, за яких відповідач може поширювати персональні дані своїх працівників, в порядку ч. 2 ст. 14 Закону. Пунктом 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юридичні та фізичні особи, що не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами у справах за позовами суб'єктів владних повноважень, крім випадків прямо передбачених в частині четвертій статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Таким чином, звернення суб'єкта владних повноважень з адміністративним позовом до фізичних чи юридичних осіб можливе лише у випадках, коли це прямо передбачено законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державна фінансова інспекція України є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". Право звернення органів фінансової інспекції до суду передбачено п. 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно якої органи державного фінансового контролю мають право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. У відповідності до ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи. Статтею 10 цього ж Закону визначено права, якими наділено позивача для здійснення своїх повноважень, в тому числі і право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів. З аналізу наведених норм вбачається, що фактично позивач вправі звертатись до адміністративного суду із позовом в інтересах держави до підконтрольної установи з вимогою виконання щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Натомість, позивачем подано позов про зобов'язання надати інформацію про фізичних осіб, чого вищезазначеним законодавством не передбачено. Крім того, суд вважає, що позивачем подано позов про зобов'язання надати інформацію про фізичних осіб, яка могла бути наявна у відповідача у зв'язку з наявністю трудових відносин з фізичними особами, а не у зв'язку з виконанням відповідачем певних функцій чи повноважень. Такі функції та повноваження, зокрема, щодо доходів громадян, їх сімейного стану, місця реєстрації та проживання мають, відповідно до Законів України, органи Державної податкової служби України, органи реєстрації актів цивільного стану та Державної міграційної служби, які є розпорядниками інформації та мають право надання персональних даних у випадку наявності передбачених законодавством підстав. Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Отже, вищезазначена норма не передбачає зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення даних, витребовуваних позивачем у відповідача. При цьому з'ясування даних про особу правопорушника, згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення. Норми вищезазначеного кодексу не передбачають, ні права позивача на витребовування інформації у відповідача, ні обов'язку відповідача цю інформацію надавати. Таким чином, суд приходить до висновку, що у Державній фінансовій інспекції України відсутні повноваження щодо звернення до суду з вимогами про зобов'язання надати інформацію про фізичних осіб. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, заперечуючи позов в силу положень статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів безпідставність позовних вимог. Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги. Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied