Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

11.08.2011 року Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку Сулимою Н.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33-1688/11 по примусовому виконанню виконавчого документу №2-16, виданому Пролетарським районним судом м.Донецька 05.08.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 15151,62 грн. (а.с.6). Згідно з Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). За приписом ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, крім інших, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. 29.03.2012 року Старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку Алатирцевою Н.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника, при цьому як боржника у вказаній постанові зазначено [PERSON] (а.с. 7). Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, підставою для винесення вказаної вище постанови стало примусове виконання виконавчого листа №2-16, виданого Пролетарським районним судом м.Донецька 05.08.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 15151, 62 грн. Одночасно з цим, як зазначалося вище, постановою про накладення арешту державний виконавець боржником визначив позивача у цій справі. Частинами 1, 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Отже, Закон України «Про виконавче провадження» містить чітке поняття боржника у виконавчому провадженні, а саме особи, яка визначена виконавчим документом. Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП№31311873 боржник у виконавчому провадженні не вибував, будь-яких документів, які б свідчили про заміну сторони - боржника у виконавчому провадженні матеріали виконавчого провадження не містять. Враховуючи наведене, боржником у вказаному виконавчому провадженні є [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Отже, арешт майна є однією складової та стадією стягнення майна. Відповідно до ч.6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У відповідності до ст.361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної власності. Згідно з ч.1 ст.73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У випадках, коли частка боржника в натурі не виділена, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. З системного аналізу вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що ними встановлена певна процедура стягнення у разі якщо боржник у виконавчому провадженні володіє майном спільно з іншими особами, а саме те, що такому стягненню передує звернення державного виконавця з поданням до суду про визначення частки боржника у спільному майні. Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів існування рішення суду про визначення такої частки у майні, яким [PERSON] володіє спільно з [PERSON]. Стаття 41 Конституції регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписом ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Між цим, відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при прийняті постанови, відповідачем порушені вимоги діючого законодавства України, що призвело до порушення законних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, внаслідок чого позовні вимоги в частині визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.03.2012 року протиправною та її скасування, підлягають задоволенню. З інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, індексний номер 15394351 від 25.12.2013 року, сформованою приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] на підставі заяви [PERSON] № 4740619 від 25.12.2013 року, вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№31311873 від 11.08.2011 року старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку Алатирцевої Н.В. 29.03.2012 року о 16:01:09 год. за №12336487 реєстратором Донецької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (83001, Донецька область, м.Донецьк, вул.Артема, 74) внесено запис про обтяження типу - арешт нерухомого майна, об'єкт - невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є [PERSON], код [NUMBER], адреса: [ADDRESS], обтяжувач і заявник: Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку, код 35035896, адреса: 83110, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Раздольна, 27-б (а.с.16-21). 24.12.2013 року постановою ВП №31311873 про звільнення майна з-під арешту начальника відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку Подолякою Олександром Івановичем при здійсненні контролю під час виконання рішення по примусовому виконанню виконавчого листа №2-16, виданого 05.08.2011 року Пролетарським районним судом м.Донецька про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15151,62 грн. звільнене з-під арешту автомобіль марки KIA CEE'D 1.4 5МТ2, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], дв.: [NUMBER], шасі (кузов, рама) [NUMBER], колір бежевий, що належить [PERSON] (а.с.35). 26.12.2013 року [PERSON] звернулась до Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції з завою про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№31311873 від 11.08.2011 року, зняття обтяження (арешт) з всього її рухомого та нерухомого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона не є боржником у вищезазначеному ВП№31311873 від 11.08.2011 року, та частка дійсного боржника не визначена, тому, на думку останньої, відсутні підстави щодо накладення арешту на її майно (а.с.24-25). Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку при здійсненні контролю за діями державного виконавця при примусовому виконанню виконавчого листа №2-16, виданого 05.08.2011 року Пролетарським районним судом м.Донецька про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15151,62 грн. 26.12.2013 року скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №31311873 від 29.03.2012 року, що видав Алатирцева Наталія Валеріївна в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с.30). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер 15895828 від 09.01.2014 року, наданого реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку на підставі заяви Запетрука Віталія Михайловича №4854079 від 09.01.2014 року вбачається, що обтяження №4189207 зареєстровано 29.03.2012 року державним реєстратором реєстраційної служби Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку Аврамченко Сніжаною Сергіївною на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№31311873 від 11.08.2011 року старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку Алатирцевої Н.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №9778182 від 09.01.2014 року предмет обтяження, все нерухоме майно [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], крім об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], яке придбано [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 21.04.2006 року до укладення шлюбу з [PERSON] (а.с.40-41), у зв'язку з чим, не може вважатися спільно придбаним майном, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку, код 35035896, адреса: 83110, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Раздольна, 27-б (а.с.27). За таких обставин, все майно позивача, крім об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], та автомобілю марки KIA CEE'D 1.4 5МТ2, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], дв.: [NUMBER], шасі (кузов, рама) [NUMBER], колір бежевий, знаходиться під арештом. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Оскільки підставою для внесення відомостей про обтяження майна позивача до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стала Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.03.2012 року, винесена з порушенням вимог діючого законодавства України, вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача вжити необхідних дій щодо виключення з вказаного реєстру запису №12336487 від 29.03.2012 року про арешт нерухомого майна [PERSON], накладеного на підставі постанови від 29.03.2012 року, підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо звернення постанови до негайного виконання, суд вважає необхідним зазначити, що ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено випадку звернення постанови про визнання дій державного виконавця, скасування постанови про накладення арешту на майно до негайного виконання. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність дій державного виконавця та спірної постанови, а також не наведено обставин, що спростовують доводи позивача у цій справі. Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Як вбачається з наданої до матеріалів справи квитанції від 30.12.2013 року (а.с. 2) позивачем сплачено судовий збір у розмірі відповідно 68,82 грн., який відповідно до приписів ст. 94 КАС України підлягає поверненню з Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: granted