Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчиняти дії. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2013 року позов задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, стосовно неврахування при обрахунку пенсії [PERSON], як державного службовця, середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії, як державному службовцю, з урахуванням у складі заробітної плати середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 11.10.2010 року. Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову, якою відмовити в задоволені позову посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права. У засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України. Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2010 року позивач вийшла на пенсію державного службовця з посади начальника відділу контрольно-перевірочної роботи суб»єктів господарської діяльності Управління оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва. Листом від 03.04.2013 року, позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з проханням здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, згідно довідки податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва ДПС України від 26.02.2013 року № 25/05-012. Проте, листом від 12.04.2013 року за № 3625/06-1 їй було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, із посиланням на положення ст. 33 Закону України «Про державну службу», в результаті чого розмір заробітної плати, з якої обраховувався розмір пенсії, був зменшений відповідачем в односторонньому порядку на 328,34 грн. За таких обставин, з частини заробітку, на який нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідачем недонараховано пенсії в сумі 295,50 грн. Згідно ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадового окладу, премій, доплат за ранг, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Обчислення пенсій, відповідно до ст. 37 зазначеного Закону, здійснюється з урахуванням вищевказаних складових заробітної плати державного службовця. Відповідно до п. 2 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1, затверджено форму довідки про складові заробітної плати (за останні 24 місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Згідно затвердженої форми, такі виплати як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення не включаються до заробітної плати державного службовця при обчисленні пенсії. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону, визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно положень ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, передбачено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсії. Так, відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов»язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Крім того, ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в даних правовідносинах мають перевагу спеціальні норми Закону, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме: ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та вважає, що матеріальна допомога, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, повинна бути врахована при обчисленні розміру пенсії державного службовця. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо неврахування при обрахунку пенсії позивачки, як державного службовця суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, є неправомірними та підлягають задоволенню. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 28.05.2013 року. Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо періоду, за який задоволено позов. При цьому колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, (в редакцій чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. В ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відповідно до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позивач має право на перерахунок пенсії, проте з даним позовом вона звернулася лише 05.06.2013 року, а тому, суд першої інстанції повинен був прийти до висновку, що позовні вимоги про перерахунок та виплату [PERSON] пенсії, як державному службовцю, з урахуванням у складі заробітної плати середньомісячної суми матеріальної допомоги на оздоровлення, до 05.12.2012 року підлягають залишенню без розгляду, враховуючи межі шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України, зі змінами, що набули чинності на момент винесення спірного рішення. Тобто, судом першої інстанції не вірно визначено період, за який необхідно робити перерахунок тим самим порушено норми процесуального права. Колегія суддів приходить до висновку, що позовну заяву подано до суду з пропуском шестимісячного строку передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Тобто, суд при вирішенні даної справи повинен застосовувати процесуальний закон який діє на момент, розгляду справи та прийняття рішення. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині визначення періоду, за який необхідно провести виплату щорічної допомоги на оздоровлення та шкоди заподіяної здоров'ю.

Результат розгляду: partial