Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

В серпні 2013 року Товариство з додатковою відповідальністю "Дунаєвецький ремонтно-механічний завод" звернулося в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], про визнання протиправним рішення відповідача про призначення [PERSON] пенсії, згідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов'язання призначити йому пенсію відповідно до ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 17 грудня 2013 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв постанову про задоволення позовних вимог. Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав та просили її задовольнити. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в апеляційну скаргу слід задовільнити з наступних підстав. З матеріалів справи слідує, що позивач зареєстрований Дунаєвецькою районною державною аміністрацією як юридична особа та перебуває на обліку у відповідача як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] працював на ВАТ "Дрогобицький долотний завод" з 25.05.1976 року по 24.01.1986 року та на ТзДВ "Дунаєвецький ремонтно-механічний завод" з 13.02.1986 року по 30.12.1992 року на посаді електрозварювальника ручної зварки, що передбачена Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року. Період роботи [PERSON] з 13.02.1986 року по 30.12.1992 року на вказаній посаді підтверджено уточнюючою довідкою № 66 від 26.10.2009 року, виданою позивачем. З 2009 року управлінням Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області йому призначено пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". В липні 2013 року позивач отримав від відповідача розрахунки (повідомлення) фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "а" та "б"-"з"статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо працівника [PERSON] Отримавши дані розрахунки(повідомлення) позивач звернувся за захистом свого права до суду оскільки вважає, що відповідач неправомірно призначив [PERSON] пенсію відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", так як він набув стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до 1 січня 1992 року, а тому пенсія йому повинна була призначатися за нормами статті 100 Закону № 1788-XII, а саме пункту «а» цієї статті, і позивач не ніс би в такому випадку відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій зазначеним особам. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні колишньому працівнику позивача - третій особі пільгової пенсії, підлягають застосуванню приписи статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з тих підстав, що повний пільговий стаж, який дає право третій особі на призначення пільгової пенсії, набутий нею до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення". Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, третій особі - працівнику позивача, в 2009 року відповідачем була призначена пільгова пенсія за Списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 1058-IV питання про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, відповідно до пунктів «б»-«з» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, було врегульовано Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до положень якого позивач входив до переліку платників збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення. Згідно ж із абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788-XII. Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону. Згідно п."б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року, із змінами та доповненнями (далі Закон № 1788-XII) , на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Наведена законодавча норма встановлює право працівників, які працювали на роботах із шкідливими і важким умовами праці, віднесених до Списку №2 на отримання пільгової пенсії за наявності відповідного стажу роботи та досягнення відповідного віку, на підставі якої призначається пільгова пенсія. Відповідно ч.4 ст.13 Закону № 1788-XII порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону. Відповідно статті 100 Закону № 1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством. Аналізуючи зміст вищенаведених законодавчих норм колегія судів приходить до висновку, що стаття 100 Закону № 1788-XII не підміняє ст.13 Закону № 1788-XII в питаннях визначення кола осіб, які мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а лише вирішує питання щодо визначення необхідного стажу та віку для призначення вказаних пенсій. Відтак, обов'язок підприємств та організацій з відшкодування понесених ПФУ після 1 січня 2004 року витрат на виплату і доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком відповідача та вважає правомірним застосування останнім відповідного пункту ст.13 Закону № 1788-XII при призначенні пенсії на пільгових умовах особі, яка працювала до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством. Така ж правова позиція була викладена в рішенні Верховного суду України по справі № 21- 453а13. Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що як вбачається із матеріалів справи, третя особа--[PERSON] продовжував працювати після 1 січня 1992 року (набрання законної сили Законом № 1788-XII) на посаді передбаченій списком № 2 що дає право на пенсію на пільгових умовах. А непроведення чи невчасне проведення атестації робочих місць на підприємстві після 22.08.1992 року не може слугувати причиною для не включення періоду роботи до пільгового стажу, оскільки законом обов'язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а його невиконання не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком. Крім того, колегія суддів зазначає, що право на нарахування, переоформлення й перерахунок пенсії мають за нормами пенсійного законодавства особи, яким призначається та виплачується пенсія, а тому у позивача відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області про переоформлення пенсії третій особі. Правовідносини щодо обов'язку відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій регулюються іншими законодавчими нормами. В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied