Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

У квітні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на порушення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області (надалі - Інспекція) п.2, 3 ч.7 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при реєстрації (реєстраційний номер МК 14211081701 від 21 листопада 2011 року) декларації об'єкта будівництва по [ADDRESS], просив суд: скасувати реєстрацію наведеного будівельного об'єкта. 10 травня 2012 року Миколаївським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, [PERSON]. За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 08 січня 2013 року ухвалено постанову про відмову [PERSON] у задоволенні адміністративного позову. Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції послався на положення постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», а саме на відсутність у Інспекції права відмовляти у реєстрації декларації про готовність об'єкта у зв'язку з недостовірністю зазначених у ній даних та на відсутність права проводити перевірку вказаних в цьому документі відомостей. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про задоволення позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав, що суд першої інстанції при постановленні рішення, послався на нормативно-правовий акт, який на час прийняття рішення, був не чинним (постанова Кабінету Міністрів України №1104 від 30 вересня 2009 року. Також, [PERSON]., пославшись на ч.6 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», спростував висновок суду про відсутність повноважень Інспекції відмовляти у реєстрації декларації та перевіряти повідомлені у декларації данні. Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з'ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 23 червня 2005 року та від 13 жовтня 2006 року належать на праві власності квартири [ADDRESS]. Квартири [ADDRESS], цього ж будинку, на підставі договорів купівлі-продажу від 25 вересня 2000 року та 19 грудня 2003 року, належать [PERSON]. Виконкомом міської ради від 19 травня 2004 року за №951, зміненого рішенням №374 від 24 лютого 2006 року [PERSON] надано дозвіл на виконання проектних і ремонтно-будівельних робіт з реконструкції квартир [ADDRESS] з надбудовою другого поверху та мансарди. 27 жовтня 2006 року виконкомом Миколаївської міської ради прийнято рішення №2161 про затвердження акту державної приймальної комісії №171 від 02 листопада 2006 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту. Згідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 19 вересня 2012 року власником будинку [ADDRESS], що межує з будівлею позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2012 року, є [PERSON] (а.с. 83). В той же час до матеріалів справи залучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно з якої вбачається, що на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради - «свідоцтво про право власності видано замість свідоцтва про право на спадщину від 20.03.2001 р. №2-732, договору купівлі-продажу від 24.03.2006 р. №1343. Дата: 22.11.2011, номер: 1239» (а.с. 169). Як вбачається з повідомлення №881 від 26 листопада 2010 року про початок будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл (а.с. 127), з осені 2010 року на земельній ділянці, площею 344 кв. м., що належить на праві власності [PERSON], де розташовувався будинок [ADDRESS], розпочалися будівельні роботи з реконструкції господарських будівель. Повідомлення зареєстровано в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області за №881 від 26 листопада 2010 року. 21 листопада 2011 року від [PERSON] - замовника будівництва, у відповідності з ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п. 17-21 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за 461 від 13 квітня 2011 року, надійшла декларація про готовність об'єкта до експлуатації. Вказаний документ був зареєстрований в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області за №14211081701 від 21 листопада 2011 року. Тобто, будинок [ADDRESS] був введений в експлуатацію. З матеріалів справи також вбачається, що у зв'язку з надходженням скарги від [PERSON], 16 січня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області було проведено перевірку. Перевіркою встановлено, що під час будівництва триповерхового житлового будинку по вул.. Московській, 48 у м. Миколаєві: - порушено вимоги нормативної інсоляції та освітленості згідно з Сан ПіН 2605-82 (для житлових та громадських будинків); - порушені норми проходу для обслуговування і поточного ремонту будинків (факт. 0,3 м. - 0,5 м. при нормально допустимій 1,0м.); - порушені вимоги п.3.37 ДВН 360-92** (Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині мінімальних розмірів між виступаючими частинами будівель; - порушено вимоги додатку 3.1 п.1 ДБН В.1.1.7-2002 протипожежні відстані між житловими, громадськими і допоміжними будинками. Більш того, замість реконструкції господарських споруд зі збільшенням в розмірах та надбудовою другого поверху, [PERSON] здійснив капітальне будівництво житлового будинку. Відповідно до ч.1, 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла на час реєстрації декларації): « 1. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. 10. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката». Наведене дає підстави стверджувати, що замовник [PERSON] не повно та недостовірно зазначив у поданій ним декларації дані необхідні для видачі дозволу на виконання будівельних робіт, що у свою чергу потягнуло за собою будівництво об'єкту, що не відповідає вимогам будівельних норм, Державних стандартів і правил. Згідно до ч.6. ст. 39 вищевказаного Закону (в редакції, що діяла на час реєстрації декларації): «Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог». Таким чином, Інспекція не виконала покладені на неї обов'язки та з урахуванням допущених під час будівництва об'єкту порушень не відмовила [PERSON] у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, а потім у реєстрації декларації про готовність об'єкта, що розташований за адресою: [ADDRESS] до експлуатації. Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки та ухвалив постанову посилаючись лише на визначені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» формальні підстави здійснення органом державного архітектурно-будівельного контролю дій стосовно реєстрації декларації. Згідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України: «Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи…». Зважаючи на те, що при прийнятті постанови від 08 січня 2013 року Миколаївський окружний адміністративний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати це рішення та ухвалити нову постанову суду про задоволення адміністративного позову [PERSON]

Результат розгляду: granted