Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Сприяння", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем по податку на прибуток підприємств на 693868,50 грн., у тому числі на 462579 грн. за основним платежем та на 231289,50 грн. за штрафними санкціями неправомірними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 12.09.2013 року № 0000014301; визнати дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем по податку на додану вартість на 661542,00 грн., у тому числі на 441028 грн. за основним платежем та на 220514,00грн. за штрафними санкціями неправомірними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 12.09.2013 року № 0000024301. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем на підставі акту перевірки №80/43.1/24347487 від 28.08.2013 року відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 12.09.2013 року № 0000024301 та № 0000014301. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст. 138, ст.153, ст.187, ст. 188, ст. 198 Податкового кодексу України, вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства. В основу встановленого відповідачем у акті перевірки порушення є висновки відповідача, що такі порушення допущено внаслідок здійснення операцій з реалізації товарів за цінами нижче звичайних, а також в результаті завищення позивачем витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Торговий дім "Грейф". Позивач не погоджується з вказаним висновком відповідача та зазначає, що відповідачем для визначення звичайної ціни були використані дані не з інформаційних джерел, які визнаються офіційними в установленому порядку, таким чином податковим органом не доведено фактів реалізації позивачем товарів за цінами нижче звичайних. Щодо взаємовідносин із ТОВ "Торговий дім "Грейф" позивач зазначив, що не погоджується з вказаним висновком відповідача, оскільки висновки відповідача щодо відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємому періоді з підстав вказаних вище не ґрунтується на нормах діючого законодавства України та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкове повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні 06.02.2014 року представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Представники відповідача у судовому засіданні 06.02.2014 року проти задоволення позову заперечували у повному обсязі та зазначили, що при дослідженні взаємовідносин позивача з контрагентом встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що призвело до заниження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на податку на додану вартість за перевіряємий період. Відповідач зазначив, що неможливо встановити зв'язок понесених витрат позивача в частині взаємовідносин з ТОВ "Торговий дім "Грейф" в 4 кв.2012 року стосовно вартості послуг спецтехніки, яка згідно бази даних ДАІ МВС України не є вказаною спецтехнікою, а також стосовно вартості послуг спецтехніки, яка працювала більше ніж на одному об'єкті одночасно з фактичним виконання робіт, наданням послуг, та відповідно з фінансово-господарською діяльністю позивача. Крім того представники відповідача зазначили, що перевіркою встановлено заниження ціни продажу позивачем в період з 01.04.2012 по 31.12.2012 року продукцію будівельної хімії фізичним особам-підприємцям від звичайних цін на цю продукцію, які діяли на дату продажу, що призвело до заниження доходів по поставках в період, що перевірявся, у зв'язку із чим представники податкового органу просили у задоволенні позову відмовити Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи адміністративного позову, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів було проведено планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Сприяння" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 28.08.2013 року №80/43.1/24347487 (т. 2 а.с. 152-182). Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст.138, п.п.153.2.1, п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, внаслідок чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 462579 грн.; порушення п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, внаслідок чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 441028 грн. (т. 2. а.с. 181). На підставі вказаного акту перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12 вересня 2013 року №0000024301 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 661542,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 441028,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 220514,00 грн.) та від 12 вересня 2013 року №0000014301 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 693868,50 грн. (в т.ч. за основним платежем 462579,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 231289,50 грн.) (т. 1. а.с. 7-8). Позивач скористався своїм правом та оскаржив податкові повідомлення-рішення від 12.09.2013 року №0000014301 та №0000024301 в адміністративному порядку (т.1 а.с.68-73), однак рішенням Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників від 12.11.2013 року № 11287/10/10-233 оскаржувані податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а скарга Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Сприяння" - без задоволення (т. 1 а.с. 74-83), у зв'язку з чим товариство звернулось до суду за захистом своїх прав про оскарження даного податкового повідомлення-рішення. На думку відповідача, заниження податку на прибуток на загальну суму 462579 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 441028 грн. сталося внаслідок неможливості встановлення зв'язку понесених витрат позивача в частині взаємовідносин з ТОВ "Торговий дім "Грейф" в 4 кв.2012 року стосовно вартості послуг спецтехніки, яка згідно бази даних ДАІ МВС України не є вказаною спецтехнікою, а також стосовно вартості послуг спецтехніки, яка працювала більше ніж на одному об'єкті одночасно з фактичним виконання робіт, наданням послуг, та відповідно з фінансово-господарською діяльністю позивача, а також внаслідок заниження ціни продажу позивачем в період з 01.04.2012 по 31.12.2012 року продукцію будівельної хімії фізичним особам-підприємцям від звичайних цін на цю продукцію, які діяли на дату продажу, що призвело до заниження доходів по поставках в період, що перевірявся. Перевіркою встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Лізингова компанія "Сприяння" у період, що перевірявся, здійснювався продаж будівельної хімії на адресу фізичних осіб-підприємців згідно наступних договорів купівлі-продажу: № 8 від 24.01.2012 року, укладений з ФОП [PERSON](т.2 а.а.219-220), № 10/СТ від 23.03.2012, укладеного з ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 221-222), № 14/П від 15.05.2012 року, укладеного з ФОП [PERSON] (т. 2 а.с.223-224), № 18/П від 01.07.2012 року, укладеного з ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 227-228), № 17/П від 28.06.2012 року, укладеного з ФОП [PERSON] (т. 2 а.с.225-226), № 21/П від 01.08.2012 року, укладеного з ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 229-230). Згідно умов вказаних договорів Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Сприяння" (продавець) зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товари будівельної хімії в асортименті.. Проведеною перевіркою податковий орган встановив, що позивач реалізував товари будівельної хімії в асортименті за ціною, нижчою за граничну ціну (заниження цін склало в межах 40,99 % - 682,5%. Вказаний висновок зроблений відповідачем на підставі отриманої податкової інформації щодо оптових закупівельних цін будівельними гіпермаркетами «Будмен» на території м.Харкова, а саме ТОВ «Будмен Інтер» та ТОВ «Будмен». Суд не погоджується з таким висновком відповідача та зазначає наступне. Відповідно до підпункту 153.2.1 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги). Згідно підпункту 153.2.3 зазначеної статті положення підпунктів 153.2.1 і 153.2.2 пункту 153.2 поширюються також на операції з особами, які: не є платниками цього податку; сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що дохід отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг), повинен бути не меншим за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), які діяли на дату такого продажу. Відповідно до пункту 8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, до вступу в дію статті 39 Кодексу, що регулюватиме порядок визначення звичайних цін починаючи з першого січня 2013 року, застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств". Враховуючи, що господарські відносини з поставки продукції будівельної хімії виникли у 2012 році, суд посилається на наступну норму Закону. Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін. (підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону) Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган. Для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Однак, при цьому необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними, важливе значення також мають і властивості товарів (послуг), які є предметом договорів. При визначенні звичайної ціни на товар слід враховувати такі умови, як дата на яку визначена звичайна ціна, при яких умовах поставки вона застосовується, країну експорту, строки виконання зобов'язань та інше. Звичайна ціна товару не може бути визначена без належної оцінки зазначених економічних факторів. З'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом. Згідно положень підпункту 1.20.10. зазначеного Закону, донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом. Податковий орган має право застосувати звичайні ціни для визначення бази оподаткування у випадках, передбачених законом, незалежно від виду господарської операції, що здійснюється платником цього податку, або податкового статусу іншої сторони такої операції. Господарські відносини між суб'єктами підприємницької діяльності регулюються Господарським кодексом України. Згідно ст. 67 цього Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Положення статті 189 Господарського кодексу України передбачають що ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку та індикативних цін. Приписи статті 190 Господарського кодексу України встановлюють, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. З вищенаведеного вбачається, що діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачалось формування вільних цін за згодою сторін. Слід також зазначити, що під час проведення перевірки, податковий орган має право звернутись з запитом, а платник податків зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатись на норму абзацу 1 підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Вказаних приписів закону відповідачем дотримано не було. Крім того, звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються згідно пункту 13 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності", на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. За даною нормою Указу, звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, якими є податкові органи, які використовують їх для нарахування та стягнення податків, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг). Також суд звертає увагу, що при дослідженні оптових ринкових цін на продукцію будівельної хімії на території м.Харкова відповідачем було отримано інформацію лише з гіпермаркету "Будмен" та не досліджувались ціни в інших будівельних магазинах по м.Харкову та Харківській області. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеним твердження відповідача про реалізацію позивачем товару за цінами нижче звичайних, оскільки відповідачем не вчинено необхідних дій, передбачених законом для визначення рівня звичайних цін, а тому є незаконним рішення відповідача про донарахування позивачу за дане порушення податку на додану вартість в розмірі 351981 грн. та штрафних санкцій в розмірі 175990,50 та податку на прибуток в розмірі 369580 грн. та штрафних санкцій в сумі 184790 грн. Щодо порушення позивачем податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ "Торговий дім "Грейф" суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим -мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права. За таких обставин, при вирішенні справи суду належить перевірити обґрунтованість судження суб'єкта владних повноважень про порушення платником податків Податкового законодавства України виключно з мотивів обставин організації господарської діяльності позивача з його контрагентом. Матеріалами справи встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Лізингова компанія "Сприяння" було укладено договори підряду № 28,150,153,171,173 з Пісочинською селищною радою щодо реконструкції вуличного освітлення. Для виконання підрядних робіт ПАТ "ЛК "Сприяння" уклало договір №110-12 від 01.10.12р. з ТОВ "ТД "Грейф" про надання послуг спецтехніки. Згідно умов договору ТОВ "ТД "Грейф" за завданням ПАТ "ЛК "Сприяння" зобов'язується надати відповідні послуги, які повинні виконані за допомогою автомобільної, будівельної техніки, та інших технічних засобів, а ПАТ "ЛК "Сприяння" зобов'язується оплатити надані послуги. Крім того, представник ПАТ "ЛК "Сприяння" підтвердив , що отримані послуги від "ТД "Грейф" в подальшому були реалізовані при виконанні підрядних робіт з реконструкції вуличного освітлення в сел. Пісочин, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи договори підряду № 28,150,153,171,173 та локальні кошториси з формами КБ -2,КБ-3. Перевіркою було встановлено на підставі змінних рапортів роботи спецтехніки, податкових накладних та актів на виконаних робіт, що під час надання послуг ТОВ «ТД «Грейф» задіяло наступну техніку: Кран на автомобільному ходу державний номер [NUMBER], Кран на автомобільному ходу державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER] , Автогідропідіймач на 18 м. держаний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 18м. держаний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER], Машина бурильно-кранова на автомобілі державний номер [NUMBER], Машина бурильно-кранова на автомобілі державний номер [NUMBER]. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач звернувся з запитом до ДАІ МВС України для встановлення кому належать автомобілі якими ТОВ «ТД «Грейф» надавав послуги ПАТ «ЛК «Сприяння», та отримало наступну відповідь: - Кран на автомобільному ходу державний номер [NUMBER], згідно бази ДАІ МВС України є вантажним автомобілем ГАЗ та належить СФГ «Ковальчуківське»; - Машина бурильно-кранова на автомобілі державний номер [NUMBER], згідно бази ДАІ МВС України є автобусом та належить [PERSON]; - Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є причіпом легковим та належить [PERSON]; - Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є мотоциклом та належить [PERSON]; - Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є автомобіль вантажний ГАЗ та належить КП «Харків-Сигнал»; - Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є вантажним автомобілем УАЗ та належить [PERSON]; - Автогідропідіймач на 18 м. держаний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є легковим автомобілем ВАЗ та належить [PERSON]; - Автогідропідіймач на 18 м. держаний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС України є легковим автомобілем РОМ) та належить [PERSON]. - Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER] згідно бази ДАІ МВС Україна - не закріплений за жодним автомобілем. Отже, згідно інформації, яку надало ДАІ МВС Україна автомобільний транспорт, який здійснював роботи на замовлення ПАТ «ЛК «Сприяння», не належить ТОВ «ТД «Грейф» та не відповідає типу техніки, яка була зазначена в актах виконаних робіт. Крім того, на підставі аналізу змінних рапортів, що співпала з базою ДАІ МВС України перевіряючими СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ було встановлено, що Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER], Автогідропідіймач на 22 м. державний номер [NUMBER] та Автогідропідіймач на 18 м. державний номер [NUMBER] працювали одночасно за декількома адресами. Таким чином, на підставі вище зазначеного ТОВ «ТД «Грейф» не міг надавати технічні послуги за допомогою спецтехніки ПАТ «ЛК «Сприяння», оскільки автомобільний транспорт яким ТОВ «ТД «Грейф» надавав послуги не відповідає заявленим характеристика або працював по від 30-40 один на добу, а отже і неможливо встановити зв'язок понесених витрат по взаємовідносинам АТ «ЛК «Сприяння» з ТОВ «ТД «Грейф». Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 26.10.2011 № 1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» вказані роботи, що виконуються за допомогою підйомних і підвісних колисок, механічних підіймачів та будівельних підйомників, відносяться до робіт підвищеної небезпеки, а така спецтехніка (вантажопідіймальні крани і машини, підйомники) відноситься до машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. При цьому, така діяльність з підвищеної небезпеки повинна відповідати вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки. Згідно з ст. 3 Закону України від 14.10.1992 № 2694-ХП "Про охорону праці" законодавство про охорону праці складається з цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Ст.153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст.50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Враховуючи те, що зазначена спецтехніка (вантажопідіймальні: автокран 10-20Т-С, держ. [NUMBER], автовишка ВС-22 МС, держ. [NUMBER], автопідйомник-С, держ. № [NUMBER]) призначалась для виконання робіт з реконструкції мереж зовнішнього освітлення, відноситься до машин і робіт підвищеної небезпеки з відповідними вимогами до охорони праці та промислової безпеки під час проведення таких робіт, а також враховуючи законодавчо встановлені обмеження стосовно до тривалості робочого часу, неможливо встановити зв'язок роботи такої спецтехніки (до 40 годин на добу від 2 до 4 об'єктах одночасно, що розташовані за адресами в різних районах міста, до 10 годин в день на кожному), з фактичним виконанням робіт на вищевказаних об'єктах. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до умов договору від 01.1.02012р. №110-12 укладений між позивачем з ТОВ Торговий дім "Грейф" на надання послуг передбачених цим договором замовник повинен був надати попередню заявку на поточний місяць із зазначенням об'єму робіт та необхідної техніки для виконання такого об'єму робіт, проте ні під час перевірки ні під час розгляду даної справи позивачем не надано доказів надання таких заявок контрагенту, які могли б слугувати доказом на підтвердження виконання умов цього договору. Також суд не приймає до уваги як належний доказ у підтвердження реальності господарських відносин акти надання послуг, що складені між позивачем та ТОВ "ТД "Грейф" (а.с.126-141), оскільки вони містять лише загальне найменування спецтехніки, час та вартість послуг і з них не можливо встановити реальний характер надання ТОВ "ТД "Грейф" послуг. Так, з вказаних актів неможливо визначити характер послуг, їх зміст, місце надання таких послуг, необхідність послуг. Також відсутня інформація стосовно осіб, які надавали послуги на зазначені спецтехниці. Наведені обставини свідчать про те, що вказані акти надання послуг не відповідають приписам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не може бути прийнятий в якості первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження правомірності формування податкового кредиту та віднесення сплачених сум до валових витрат по зазначеному правочину з ТОВ "ТД "Грейф". Отже, під час розгляду справи судом не встановлено реальність господарських правовідносин позивача з ТОВ Торговий дім "Грейф" за перервіряємий період. Проте, порядок формування валових витрат, обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України. Виходячи з аналізу положень ст.ст.138, 139, 185,187,188, 200, 201 Податкового кодексу України для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг) та віднесення до валових витрат сплачені суми за товар, послуги, платник повинен мати первинні документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит та віднесення сплачених сум до валових витрат можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку. Виходячи з положень податкового законодавства суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Враховуючи вищевикладене, та те, що під час судового розгляду не встановлено реального здійснення господарських операцій з даним контрагентом, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно віднесено до валових витрат та до податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з вказаним контрагентом, а тому податкові повідомлення рішення в частині нарахуванні зобов'язань по взаємовідносинам із вказаним контрагентом є правомірними. Крім того, під час перевірки встановлено, що позивачем двічі включено до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року податкову накладну № 264 від 14.11.2012 року суму 2860,00 грн. отриману від ПГО НМЦ "ПРОЕКТУВАЛЬНИК", що підтверджується матеріалами справи та не заперечується і визнано позивачем. У зв'язку з чим, тому суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 477 грн. за основним платежем та 238,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Щодо позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем по податку на прибуток та податку на додану вартість суд зазначає наступне. Податковим кодексом України передбачено, що у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Враховуючи, що відповідачем була проведена перевірка позивача, під час якої встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, які призвели до заниження податкових зобов'язань, суд приходить до висновку, що податковий орган зобов'язаний був прийняти рішення про визначення податкових зобов'язань, що і було зроблено, а тому суд дійшов висновку, що дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. У зв'язку із чим позовні вимоги у частині визнання неправомірними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Сприяння" підлягають задоволенню в частині скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 12.09.2013 року № 0000024301 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 351981 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 175990,50 грн. та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 12.09.2013 року № 0000014301 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 369580 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 184790 грн.

Результат розгляду: partial