Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Предмет, підстава, зміст позову. Пояснення сторін. Державне підприємство "Новатор" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000005/22-01-22-04 від 22.01.2014 року. Цим рішенням визначене грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 876 грн. 79 коп. та застосовані штрафні санкції в розмірі 2 938 грн. 40 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем під час проведення документальної перевірки Державного підприємства "Новатор" з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, зроблені хибні висновки щодо заниження підприємством податку на додану вартість, який підлягав сплаті до бюджету, у зв'язку з заниженням митної вартості товарів, які ввозились на митну територію України. Позивач вважає висновки податкового органу необґрунтованими, оскільки витрати, понесені підприємством на транспортування товару на територію України, та які мали бути включені до митної вартості товару, були визначені на підставі відповідних калькуляцій, які були взяті митним органом до уваги під час митного оформлення. У той же час вважає, що донарахування податку за наслідками включення до витрат, пов'язаних з транспортуванням коштів, витрачених під час поїздок під звіт, не має правових підстав. Заперечує також підстави для нарахування штрафних санкцій. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує. Представники відповідача позов не визнають, надали письмові заперечення, де зазначається, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Посилаються на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 65 від 05.02.2001 року. Зазначають також, що позивачем до витрат, пов'язаних з транспортування товарів, не були включені усі необхідні витрати, які підприємство понесло у зв'язку із перевезенням товарів. Тому, було скориговано митну вартість товару та визначені грошові зобов'язання платника. У задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач перебуває на податковому обліку в Головному управлінні Міндоходів у Хмельницькій області та є платником податку на додану вартість. Головним управлінням Міндоходів у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку державного підприємства "Новатор" з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складений акт 00010/3/22-01-22-04/0022987900 від 27.12.2013 року. З висновків акту перевірки вбачається, що відповідачем під час перевірки встановлені порушення п.5 ч.10 ст. 58 Митного Кодексу України від 13.03.2012 року в частині повноти зазначення митної вартості товару, що спричинило сплату до Державного бюджету України податків та зборів не в повному обсязі. Так, податковим органом встановлено, що позивач не включив до митної вартості товару, що ввозився, більшу частину витрат, пов'язаних з транспортуванням товару до місця ввезення на митну територію України. На підставі акту перевірки Головним управлінням Міндоходів у Хмельницькій області прийняте податкове повідомлення - рішення № 000005/22-01-22-04 від 22.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 5 876 грн. 79 коп. та застосовані штрафні санкції в розмірі 2 938 грн. 40 коп. Позивач, не погодившись із викладеними у акті перевірки висновками, звернувся із запереченнями до Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, які були залишені без задоволення. Законодавство. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця (стаття 58 Митного кодексу України, далі - МК України) Згідно з ч. 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються зокрема, такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Пункт 2 частини 11 цієї ж статті передбачає, що до митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення товару за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню. З цього випливає, що якщо витрати на транспортування, понесені після ввезення товару на територію України, неможливо виділити з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, або якщо такі витрати неможливо документально підтвердити або правильно обрахувати, вони також повинні включатись до митної вартості. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є у тому числі транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ( пункт 6 ч. 2 статті 53 МК України) Зі змісту статті 52 МК України випливає також, що митна вартість товару повинна обчислюватись виходячи з достовірних відомостей про її визначення, які повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Це ж стосується і обчислення витрат на транспортування товару. Крім того, як зазначається у Методичних рекомендаціях з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року № 65, собівартість перевезень - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів та пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення, до яких віднесено витрати на паливно-мастильні матеріали ( п. 14 розділу 2), витрати на службові відрядження працівників у межах норм, передбачених законодавством ( п. 29 Розділу 3). Оцінка доказів. 1. Митні декларації від 23.04.2012 року, 24.04.2012 року. Напрямок - Нижній Новгород, Істра, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 4000500000/2012/005270 від 23.04.2012 року ( договір RU/73030523/00081 від 06.03.2012 року з ЗАО «Благовест- Істра») та митної декларації № 400050000/2012/005364 від 24.04.2012 року (договір №155 від 13.03.0212 року з ТОВ Науково - виробниче підприємство «Симплекс»). Поставка обох видів продукції здійснювалась в одну поїздку шляхом самовивозу власним транспортом позивача - автомобілем РЕНО 022-01 ХМ. На підтвердження транспортних витрат підприємством на момент митного оформлення були надані калькуляції товарно-транспортних витрат від 23.04.2012 року по маршруту Хмельницький - Істра - границя України на суму 13752,00 рос. руб. та від 23.04.2012 року по маршруту Хмельницький-Нижній Новгород - границя України на суму 17580,00 рос. руб. Разом сума транспортних витрат за вказаними митними деклараціями у перерахунку склала 8482 грн. 12 коп. При проведенні перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, що відбулось за рахунок врахування до їх складу вартості дизельного палива, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт №68 від 23.04.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 10 451 грн. 50 коп., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 393,88 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних у калькуляціях, позивача зобов'язано надати детальний їх розрахунок. При порівнянні числових показників за калькуляціями та розрахунками, наданими на запит суду, встановлена їх невідповідність та неузгодженість. Так, відповідно до калькуляції товарно-транспортних витрат за напрямком Нижній Новгород, витрати підприємства на відрядження склали 1300 руб., у той час як відповідно до розрахунку ( добові, проживання, стоянка) - 5470 руб. Так само, відповідно до калькуляції товарно-транспортних витрат за напрямком Істра, витрати підприємства на відрядження склали 4320 руб., у той час як відповідно до розрахунку ( добові, проживання, стоянка) - 5510 руб. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити причини виникнення вказаних розбіжностей, як і те, якими конкретними документами підтверджуються транспортні витрати підприємства саме у таких розмірах. 2. Митна декларація від 26.06.2012 року. Напрямок - м. Санкт - Петербург, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 4000050000'2012/009221 від 26.06.2012 року (договір №6115 від 4.04.2012 року з ТзОВ Петроградський сталепрокатний завод, м. Санкт - Петербург) Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу власним транспортом позивача - автомобілем ТОЙОТА 009-17. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію товарно-транспортних витрат від 06.06.2012 року на суму 9210,00 руб. (2219 грн. 24 коп.). При проведенні перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, що відбулось за рахунок врахування до їх складу вартості дизельного палива, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 76 від 25.06.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 7 901 грн. 65 коп., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 1136,49 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції б/н від 06.06.2012 року, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. При порівнянні числових показників калькуляції та розрахунку, наданого на запит суду, встановлена їх невідповідність та неузгодженість. Так, відповідно до калькуляції товарно-транспортних витрат за напрямком Санкт-Петербург, витрати підприємства на відрядження склали 2100 руб., у той час як відповідно до розрахунку ( добові, проживання, стоянка) - 3400 руб. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити причини виникнення вказаних розбіжностей, як і те, якими конкретними доказами підтверджуються транспортні витрати підприємства саме у таких розмірах. Крім того, суд звертає увагу на те, що у цьому випадку калькуляція товарно-транспортних витрат від 06.06.2012 року була складена до початку відрядження. На запитання суду про те, чи можливо було наперед передбачити розмір витрат підприємства, пов'язаних із перевезенням продукції, представник позивача зазначив, що калькуляція була складена на підставі приблизних даних про тривалість відрядження та відстань до місця призначення. Разом з тим, суд критично оцінює таке твердження, зважаючи на те, що будь-які витрати у господарській діяльності повинні бути підтверджені первинними документами і ґрунтуватись на об'єктивних показниках, які піддаються обчисленню. 3. Митна декларація від 03.05.2012 року. Напрямок - Подольськ, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації №400050000/2012/005784 від 03.05.2012 року ( договір №30201/158 від 21.02.2012 року з ВАТ "Завод Мікропровод", м. Подольськ РФ) Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу власним транспортом позивача - автомобілем РЕНО 01500 ХМ. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію товарно-транспортних витрат від 03.05.2012 року на суму 14388 руб. ( 3915 грн.12 коп.) Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості дизельного палива, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 99 від 30.04.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 11194 грн. 05 коп., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 1455,79 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції б/н від 03.05.2012 року, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. При порівнянні числових показників калькуляції та розрахунку, наданого на запит суду, встановлена їх невідповідність та неузгодженість. Так, відповідно до калькуляції товарно-транспортних витрат за напрямком Подольськ, витрати підприємства на відрядження склали 3528 руб., у той час як відповідно до розрахунку ( добові, проживання, стоянка) - 4698 руб. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити причини виникнення вказаних розбіжностей, як і те, якими конкретними документами підтверджуються транспортні витрати підприємства саме у таких розмірах. 4. Митна декларація від 28.09.2012 року. Напрямок - м. Михайлівськ, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації №400050000/2012/014962 від 28.09.2012 року ( договір №Н-37-МС від 27.06.2012 року з ВАТ "Русал Фольга") Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу власним транспортом підприємства - автомобілем РЕНО 01500 ХМ. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію товарно-транспортних витрат від 29.08.2012 року на суму 40756 руб. ( 10 442 грн. 91 коп.) Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості дизельного палива, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 72 від 24.09.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 17136 грн. 02 коп., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 1338, 63 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції б/н від 29.08.2012 року, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. При порівнянні числових показників калькуляції та розрахунку, наданого на запит суду, встановлена їх невідповідність та неузгодженість. Так, відповідно до калькуляції товарно-транспортних витрат за напрямком Михайлівськ, витрати підприємства на відрядження склали 7900 руб., у той час як відповідно до розрахунку ( добові, проживання, стоянка) - 11370 руб. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити причини виникнення вказаних розбіжностей, як і те, якими конкретними доказами підтверджуються транспортні витрати підприємства саме у таких розмірах. Крім того, суд звертає увагу на те, що у цьому випадку калькуляція товарно-транспортних витрат від 29.08.2012 року була складена до початку відрядження. На запитання суду про те, чи можливо було наперед передбачити розмір витрат підприємства, пов'язаних із перевезенням продукції, представник позивача зазначив, що калькуляція була складена на підставі приблизних даних про тривалість відрядження та відстань до місця призначення. Разом з тим, суд критично оцінює таке твердження, зважаючи на те, що будь-які витрати у господарській діяльності повинні бути підтверджені первинними документами і ґрунтуватись на об'єктивних числових показниках, які піддаються обчисленню. 5. Митна декларація від 09.04.2012 року. Напрямок - м. Кінешма, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 400050000/2012/004392 від 09.04.2012 року (договір №456П від 17.01.2012 року з ТОВ "Полікор плюс") Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу працівником позивача в ручній поклажі. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію транспортних витрат від 09.04.2012 року на суму 4624,20 руб. ( 1253 грн. 71 коп.) Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості проїзду, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 26 від 09.04.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 5177,22 грн., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 784,70 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. Зі змісту розрахунку вбачається, що підприємством задекларовано частково вартість проїзду, та не враховані вартість проживання працівника у готелі, добові, витрати за провезення багажу та інші витрати, зазначені у звіті. 6. Митна декларація від 04.05.2012 року. Напрямок - м. Вітебськ, республіка Білорусь. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 400050000/2012/005880 від 04.05.2012 року (договір №002013/5/109 юр. від 16.02.2012 року з ВАТ "Конструкторське бюро "Дисплей") Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу працівником позивача в ручній поклажі. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію транспортних витрат від 03.05.2012 року на суму 615,55 грн. Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості проїзду, добових, проживання у готелі та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 83 від 30.04.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 2284,11 грн., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 333,71 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. Зі змісту розрахунку вбачається, що підприємством задекларовано частково вартість проїзду, та не враховані вартість проживання працівника у готелі, добові, зазначені у звіті. 7. Митна декларація від 21.09.2012 року. Напрямок - м. Митищі, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 400050000/2012/014486 від 21.09.2012 року (договір №65У від 28.02.2012 року з ОАО "ОКБ КП") Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу працівником позивача в ручній поклажі. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано довідку про транспортні витрати від 21.09.2012 року на суму 3586,93 грн. Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості проїзду, добових та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 64 від 20.09.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 3892,32 грн., оскільки частина витрат не була врахована підприємством. Зазначене підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 61, 08 грн. 8. Митна декларація від 06.06.2012 року. Напрямок - м. Митищі, РФ. Судом встановлено, що позивач ввіз на територію України товари (продукцію) на підставі митної декларації № 400050000/2012/007818 від 06.06.2012 року (договір №65У від 28.02.2012 року з ОАО "ОКБ КП") Поставка продукції здійснювалась шляхом самовивозу працівником позивача в ручній поклажі. На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення товару було надано калькуляцію транспортних витрат від 05.06.2012 року на суму 3628,10 руб. Під час проведення перевірки відповідачем підвищено митну вартість товару шляхом збільшення транспортних витрат, яке відбулось за рахунок віднесення до їх складу вартості проїзду, добових та інших витрат, зазначених у звіті про використання коштів, наданих на відрядження (звіт № 10 від 06.06.2012 року) у тій частині, яка не була врахована підприємством. На підставі цього визначено, що транспортні витрати, понесені позивачем у зв'язку з транспортуванням товару до митної території України, в дійсності склали 2736,04 грн., що підтверджується розрахунком, наданим податковим органом, звітом про відрядження, іншими первинними документами. Різниця між сплаченими митними платежами та тими, які нараховані податковим органом, складає 372,51 грн. З метою підтвердження числових показників транспортних витрат, вказаних позивачем у калькуляції, позивача зобов'язано надати детальний розрахунок витрат. Зі змісту розрахунку вбачається, що підприємством задекларовано частину вартості проїзду та не враховані добові, витрати за провезення багажу та інші витрати, зазначені у звіті. В судовому засіданні встановлено, що податковий орган під час перевірки встановлював вартість усіх витрат, пов'язаних з транспортуванням товару, на підставі наданих підприємством документів, які в розумінні вимог МК України можуть вважатись первинними (в цілях підтвердження числових характеристик митної вартості товару). Такими документами є чеки на оплату за паливно-мастильні матеріали, авто ремонт, автостоянку, чеки (квитанції) про оплату вартості проживання у готелях, квитки, багажні квитанції, документи про вартість послуг мобільного зв'язку, звіти про відрядження, митні декларації тощо. Детальний розрахунок наданий на вимогу суду та підтверджується наявними у справі доказами. Судом не встановлено, що відповідач протиправно включив до митної вартості товару будь-які витрати, які не підтверджені наданими для перевірки документами. У той же час, витрати, пов'язані із транспортуванням товару на митну територію, які не входять в ціну товару за умовами договору, та які не можна обчислити окремо або відділити від тих, які понесені безпосередньо на території України, відповідно до вимог ч. 11 статті 58 МК України підлягають включенню до митної вартості. Судом встановлено, що оскільки працівники підприємства відряджались саме з метою отримання та доставки товарів (продукції) від контрагентів позивача, витрати, понесені ними у зв'язку з транспортуванням товарів до місця ввезення, повинні включатись до митної вартості товарів. З наданих позивачем додаткових розрахунків вбачається, що вони містять розбіжності зі змістом калькуляцій та довідок про вартість товарно-транспортних витрат, які пред'являлись під час митного оформлення. Крім того, ані калькуляції ані подальші розрахунки не підтверджені посиланням на первинні документи, з яких можна встановити дійсну вартість товарно-транспортних витрат. Суд спростовує доводи позивача щодо неправомірності застосування податковим органом Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень, оскільки такі не зареєстровані у Міністерстві юстиції України. Відповідно до підпункту е) п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731, на державну реєстрацію не подаються, зокрема, акти рекомендаційного, роз'яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз'яснення, у тому числі податкові, тощо) та інші. Крім того, суд вважає, що застосування відповідачем Методичних рекомендацій не суперечить вимогам закону, що підтверджується усталеною судовою практикою. Також суд не погоджується з доводами стосовно протиправності нарахування штрафної санкції у розмірі 50 відсотків від суми нарахованого грошового зобов'язання на підставі п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України. Встановлено, що Хмельницькою митницею з 12.06.2012 по 19.07.2012 року проведена перевірка, якою встановлені аналогічні порушення вимог закону. За результатами перевірки складений акт та прийняті податкові повідомлення - рішення ( якими нарахований штраф в розмірі 25 відсотків від розміру нарахованого податкового зобов'язання) від 20.07.2012 року. Вказані рішення позивачем не оскаржені та виконані у добровільному порядку. Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, відповідачем доведено законність прийнятого повідомлення-рішення, зважаючи на що позов задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied