Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

26.12.2013 р. позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірними дії щодо відмови у перерахуванні та виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період липень-грудень 2013 року у розмірі 130 грн/місяць, та зобов'язати перерахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2013 року. Ухвалою судді від 28.12.2013 р. відкрито скорочене провадження у справі і запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати через канцелярію суду заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. 16.01.2014 р. на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову. Відповідач надав довідку з якої вбачається, що позивачка перебуває на обліку в управлінні як одержувач державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 серпня 2013 року, а тому вона ніяк не могла почати отримувати дану допомогу з липня 2013 року. Ухвалою судді від 20.01.2014 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини та є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Позивачці на підставі її заяви відповідачем була призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн. щомісячно починаючи з 14.08.2013 р. Не погоджуючись з розміром призначеної державної допомоги, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання бездіяльності та протиправності дій по нарахуванню та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнення недоплаченої допомоги. Так, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Призначення державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачено статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». У відповідності до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має незастрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. До 01.01.2008 р. - дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40- 44. Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31.12.2008 р. Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 01.01.2009 р. - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ. Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 р. № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27.04.2010 р. № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2001 р. № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. Крім того, на відносини щодо виплати допомоги позивачу у зазначеному нею періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача у спірних правовідносинах є порушеними та підлягають поновленню. Така правова позиція застосування норм матеріального права також підтверджена Верховним Судом України у його постановах від 11.12.2012 р. у справі за позовом фізичної особи до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області (номер ЄДРСР 28332586) та від 25.12.2012 р. у справі за позовом фізичної особи до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Донецьку ради (номер ЄДРСР 28332590), які, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими для всіх судів України. Таким чином, оскільки спір виник щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, колегія суддів прийшла висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального закону (яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»), відповідно до статті 43 якого, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зважаючи на викладене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial