Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся в Шаргородський районний суд Вінницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області в якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати призначити пенсію на пільгових умовах з 26 квітня 2013 року. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року позов задоволено частково: - визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області щодо відмови у призначенні [PERSON] пільгової пенсії, згідно п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 1 січня 1976 року по 1 липня 1977 року, включно на посаді тракториста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільгосппродукції протягом повного польового періоду у рослинництві або протягом календарного року у тваринництві; - зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області повторно розглянути питання про призначення і виплачувати [PERSON] пільгової пенсії на підставі п «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 5 квітня 2012 року (з дня наступного за днем досягнення пенсійного віку) відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив скасувати рішення суду першої інстанції і винести нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Представник позивача в судовому засіданні подав заперечення на апеляційну скаргу та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Таким чином, колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] в 2013 році звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі того, що 04 квітня 2012 року йому виповнилося 55 років і його загальний трудовий стаж складає 28 років 10 місяців та 25 днів, з яких понад 23 роки він працював трактористом . Рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено на підставі того, що відповідно до наданих позивачем документів стаж роботи трактористом складає 19 років 5 місяців 4 дні, загальний стаж роботи 28 років 10 місяців 25 днів. Для призначення пенсії на пільгових умовах як трактористу [PERSON] було зараховано період роботи трактористом з 01.05.1974 року по 31.12.1975 року; з 15.07.1977 року по 1988 рік за винятком періоду роботи, де позивач не виробив встановлений мінімум виходів, даний період обчислений згідно кількості відпрацьованих трудоднів; з 1989 року по1991 рік, - за фактичною тривалістю; з 15.06.1994 року по 31.12.1996 року за фактичною тривалістю; з 15.01.2002 року по 03.02.2002 року; з 20.02.2002 року по 31.12.2003 року; 1 місяць 2004 року; 2005, 2006 роки, з 06.08.2007 року по 17.11.2007 року; з 29.05.2008 року по 01.12.2008 року. Колегією суддів встановлено, що сторонами не оскаржується, що при вирахуванні стажу [PERSON] було зараховано період роботи трактористом з 01.05.1974 року по 31.12.1975 року; з 15.07.1977 року по 1988 рік за винятком періоду роботи, де позивач не виробив встановлений мінімум виходів, даний період обчислений згідно кількості відпрацьованих трудоднів; з 1989 року по 1991 рік, - за фактичною тривалістю; з 15.06.1994 року по 31.12.1996 року за фактичною тривалістю; з 15.01.2002 року по 03.02.2002 року; з 20.02.2002 року по 31.12.2003 року; 1 місяці 2004 року; 2005, 2006 роки, з 06.08.2007 року по 17.11.2007 року; з 29.05.2008 року по 01.12.2008 року, що в сукупності складає 19 років 5 місяців 4 дні. Предметом спору в даній справі являються періоди роботи позивачем на посаді тракториста з 01.01.1976 року по 15.07.1977 року та з 01.07.1992 року по 30.12.1993 року. Суд першої інстанції відмовив позивачу в зарахуванні до стажу роботи трактористом періоду часу з травня 1992 року по вересень 1993 року, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували даний факт, а самих лише свідчень свідків не достатньо для встановлення дійсності цих обставин. В цій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується. Відповідач апелює рішення суду першої інстанції, щодо зарахування [PERSON] до стажу роботи на посаді тракториста періоду роботи з 01.01.1976 року по 15.07.1977 року. Своє рішення суд мотивував наявною в матеріалах справи довідкою від 01.02.1980 року б/н за підписом директора Соснівецького сахкомбінату Е.Мішковського, згідно якої [PERSON] з січня 1976 року по липень 1977 року працював трактористом на вказаному сахкомбінаті (а.с. 38). Колегія суддів не погоджується із даним висновком, оскільки вказана довідка не має вихідного номеру та не закріплена печаткою підприємства, а тому на думку колегії суддів вона не може бути доказом, який підтверджує стаж роботи позивача. В трудовій книжці [PERSON] відсутній запис, який би міг підтвердити, що позивач працював на посаді тракториста в оспорюваний період, також відсутні довідки уточнюючі характер роботи і довідки про заробітну плату позивача у вказаний період. Будь-яких інших доказів в підтвердження стажу роботи на посаді тракториста в період з 01.01.1976 року по 15.07.1977 року позивачем надано не було, а тому підстав для зарахування вказаного періоду до пільгового стажу не вбачається. Згідно п. "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. [PERSON] виповнилося 55 років і загальний стаж його роботи складає 28 років 10 місяців 25 днів з яких підтверджений стаж роботи на посаді тракториста 19 років 5 місяців 4 дні, у зв'язку із чим в нього немає підстав для призначення пенсії на пільгових умовах згідно п."в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку і управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області діяло згідно чинного законодавства В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied