Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

12.02.2014 фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника управління Укртрансінспекції в Чернігівській області Петришина Василя Григоровича про визнання нечинною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.01.2014 №040381. Свої вимоги мотивує тим, що постановою начальника управління Укртрансінспекції у Чернігівській області Петришина Василя Григоровича від 29.01.2014 №040381 до ФОП [PERSON] був застосований адміністративно-господарських штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", в сумі 1700 грн. Підставою для винесення вищевказаної постанови був акт перевірки, складений старшими інспекторами ВДЗ та нагляду за безпекою на наземному транспорті управління Укртрансінспекції в Херсонській області від 21.12.2013, яким встановлено, що надання послуг з перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень та без оформлених документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлений - відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними органами. Вважає постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, оскільки документи, перелічені в статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», були присутні у водія під час зупинки та проведення перевірки, належного ФОП [PERSON] транспортного засобу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що відповідач в оскаржуваних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі завдання на проведення рейдової перевірки від 16.12.2013 №002647 була здійснена перевірка транспортного засобу марки "VOLVO FH 12", номерний знак [NUMBER], що належить ФОП [PERSON], старшими інспекторами ВДЗ та нагляду за безпекою на наземному транспорті управління Укртрансінспекції в Херсонській області складено акт від 21.12.2013, яким встановлено, що надання послуг з перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень та без оформлених документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлений - відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними органами. Водій з актом ознайомлений, останнім акт підписано та надано пояснення, яке полягало в тому, що водій не знав вагу товару, оскільки не мав ваг для зважування (а.с.39). Згідно довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21.12.2013 (а.с.7) та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 21.12.2013 №290 (а.с.40), також, вбачається, що транспортний засіб марки "VOLVO FH 12", номерний знак [NUMBER], що належить ФОП [PERSON] надавав послуги з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, саме: нормативна допустима маса транспортного засобу - 38,000, а фактична - 40,750; осьові навантаження: нормативно допустимі - 11,0, 11,0, 22,0, а фактичні 6,950, 11,300, 22,500. 29.01.2014 начальником управління Укртрансінспекції у Чернігівській області Петришиним В.Г. було розглянуто справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та враховуючи наявність підстав, винесено постанову №040381, якою до ФОП [PERSON] застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 гривень. Вказана постанова була отримана позивачем 30.01.2014 (а.с.42). Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України від 05.04.2001№ 2344- III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III). За змістом статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень. Згідно з пунктом 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові, позапланові та рейдові перевірки можуть проводитися із залученням спеціалістів органів внутрішніх справ і науково-дослідних установ (за погодженням з їх керівниками) з питань, що належать до їх компетенції. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку №1567). Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Статтею 48 Закону №2344-III визначено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Зокрема, зазначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень необхідним є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансінспекція", та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю. Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі - Правила № 30). Пунктом 3 Правил № 30 визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. У відповідності до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункту 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці (пункт 7 Правил № 30). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879). Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху (пункт 3 Порядку № 879). Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку (пункт 4 Порядку № 879). Укравтодор здійснює фінансування робіт з утримання, обслуговування та забезпечення функціонування пунктів габаритно-вагового контролю на підставі кошторису, який щороку складається та затверджується Укравтодором, за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету, передбачених для будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування (пункт 5 Порядку № 879). Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку № 879). За змістом пунктів 15-18 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансінспекції, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати. Як вбачається з довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21.12.2013 (а.с.7) та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 21.12.2013 №290 (а.с.40) транспортний засіб марки "VOLVO FH 12", номерний знак [NUMBER], що належить ФОП [PERSON] надавав послуги з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, саме: нормативна допустима маса транспортного засобу - 38,000, а фактична - 40,750; осьові навантаження: нормативно допустимі - 11,0, 11,0, 22,0, а фактичні 6,950, 11,300, 22,500. Відповідачем вказаний акт та довідка оскаржені не були, що в свою чергу свідчить про їх чинність. Крім того, відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Згідно розрахунку від 22.12.2013 №106 вбачається, що позивачу була нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування в розмірі 4,00 євро (43,68 грн.), яку останній сплатив в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції від 23.12.2013, наявною в матеріалах справи (а.с.54). Вищевикладене підтверджує факт визнання позивачем перевищення транспортним засобом "VOLVO FH 12", номерний знак [NUMBER] нормативних вагових параметрів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.01.2014 №040381 була винесена начальником управління Укртрансінспекції в Чернігівській області Петришиним Василем Григоровичем у відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України. Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - суд аналізує тільки доречні і важливі аргументи особи. Згідно положень вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, cуд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність винесеної ним постанови. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] до начальника управління Укртрансінспекції в Чернігівській області Петришина Василя Григоровича про визнання нечинною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України від 08.07.2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VІ). Відповідно статті 1 Закону №3674-VІ судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотка розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (підпункт 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI). Частиною 3 цієї ж статті, передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю, то решта суми судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER]) до Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted