Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

11.09.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Татарбунарська вовняна компанія» подало Державному реєстратору Реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Сєда Т. М. заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень об'єкта нерухомого майна у вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна фабрика за адресою: [ADDRESS]. Згідно картки прийому заяви №5801855, заява зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.09.2013р. за реєстраційним номером 2904205. 29.10.2013 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіним Михайлом Юрієвичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7340071 від 29.10.2013 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова на комплекс сукняна фабрика, що розташований: [ADDRESS] за суб'єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Татарбунарська вовняна компанія» та відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2013р., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2013 року відкрито розділ 202584251250. Оцінюючи правомірність прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7340071 від 29.10.2013 року, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7340071 від 29.10.2013 року, перш за все слід дослідити питання наявності підстав для прийняття такого рішення. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Приписами статті 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Статтею 8 Закону №1952-IV визначені повноваження органу державної реєстрації прав, зокрема, орган державної реєстрації проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав. При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 9 Закону№1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Постановою КМУ №1142 від 26.10.2011р. (надалі Порядок №1142). Згідно ч. 1 ст. 20 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 26.07.2012 року, право власності на комплекс, сукняна фабрика за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано органом БТІ під реєстраційним номером: 1067592 (а.с.9). Судом встановлено, що 30.07.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень комплексу, сукняна фабрика за адресою: [ADDRESS] (рішення №4576620 від 30.07.2013р.) та відкрито для державної реєстрації розділ за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 121080351250 (а.с.11). Відповідно п.п. 10-11 Порядку №1142 під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно;право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав;іпотеку та суб'єкта цього права;обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав. Пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами: за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи; 2) за адресою об'єкта нерухомого майна / місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно п.п. 13, 15-16 Порядку №1142 пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних про реєстрацію заяв і запитів здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11 цього Порядку. Після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. Статтею 11 Закону №1952-IV встановлено, що державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього. Кожний розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав. Відповідно п.п. 17 -19 Порядку №1142 розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав. Після відкриття державним реєстратором розділу Державного реєстру прав та внесення до нього запису державний реєстратор присвоює об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об'єкт. Після внесення державним реєстратором запису про речове право на нерухоме майно, обтяження такого права до Державного реєстру прав такому запису присвоюється номер, який є його ідентифікатором. Дата і час державної реєстрації виникнення, переходу, припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна фіксуються автоматично та відповідають даті і часу реєстрації заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або заяви про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна у базі даних про реєстрацію заяв і запитів, відповідно до якої заявлено державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 вересня 2013 року, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіним Михайлом Юрієвичем було відкрито для державної реєстрації новий розділ за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 202584251250 на об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS]. При прийнятті рішення, суд враховує відповідь Державної реєстраційної служби України від 31.12.2013р. за №Б-4155-05 «Щодо державної реєстрації прав», згідно якої Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіним Михайлом Юрієвичем був відкритий помилковий розділ за № 202584251250 на об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Окрім того, державним реєстратором реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області України Сєда Т.М. надано заяву, в якій останній проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно частини 3 ст.112 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом, приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Враховуючи те, що державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Сіволіним М.Ю. при прийнятті рішення № 7340071 від 29.10.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нерухомого майна у вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна фабрика за адресою: [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарська вовняна компанія» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порушення вищенаведених норм законодавства відкрито новий розділ про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, за яким вже відкрито відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та враховуючи визнання відповідачем позову, судова колегія приходить до висновку, що рішення № 7340071 від 29.10.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає скасуванню. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нерухомого майна, яке є актом індивідуальної дії. Водночас, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта недійсним), як випливає з системного аналізу ст.ст.105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. У тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність, позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акту протиправним (неправомірним, скасування). Тому суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нерухомого майна. Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Стосовно позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію розділу № 202584251250 та запису про право власності в цьому розділі № 3231274, судова колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п.2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Враховуючи те, що судом скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 7340071 від 29.10.2013 року, суд вважає, що останнє є підставою для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію розділу № 202584251250 та запису про право власності в цьому розділі № 3231274, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні матеріали справи та встановлені у судовому засіданні факти, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Результат розгляду: partial