Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Гримайлівська селищна рада звернулась із позовом до Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - ФОП [PERSON], про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001181500, №0001171500 від 02.07.2013 р. В судових засіданнях представники позивача позов підтримали із зазначених у позовній заяві мотивів. Ствердили, зокрема, що згідно із п. 263.1.1 ПК України, платниками плати за користування надрами та збір за спеціальне використання води є водокористувачі - суб'єкти господарювання, а позивач відповідно до п. 8.1., п. 55.2. ГК України не є суб'єктом господарювання. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач визначив виконавцем послуг з централізованого водопостачання фізичну особу - підприємця [PERSON], який 12.02.2008 р. отримав ліцензію на централізоване водопостачання. ФОП [PERSON] надає звітність та сплачує податки із вказаної операції. Представник третьої особи надав аналогічні пояснення. Ствердив про відсутність заборгованості у ФОП [PERSON] перед бюджетом по вказаним операціям. Представники відповідача позов заперечили за безпідставністю. Ствердили, що саме Гримайлівська селищна рада отримала у Державного управління охорони навколишнього природного середовища дозвіл на спеціальне водокористування №УКР-2366 «А»/ТЕР від 29.11.2007 р. з терміном дії по 01.01.2018 р.. Ціль водокористування - виробниче і господарсько-побутове водопостачання населення, підприємств, організацій та установ селища при дотриманні умов забору свіжої води 72,06 тис. куб.м. за рік. Гримайлівська селищна рада 13.11.2007 р. уклала із ФОП [PERSON] договір правління комунальним майном (системи водопостачання селища Гримайлів), яким останньому було передано в управління окреме індивідуально визначене комунальне майно територіальної громади - система водопостачання. Однак, договір на поставку води між вказаними суб'єктами не укладався. Тому, первинним водокористувачем відповідач вважає позивача, а ФОП [PERSON] - вторинним водокористувачем. Окрім того, всупереч п. 326.12 ПК України, позивачем за період 2010 - 2013 р. не подано щоквартальних звітів про використання води по формі 2ТП-водгосп. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини справи, які мають значення для справи. Гримайлівська селищна рада 02.08.1990 р. взята на облік платника податків як неприбуткова організація, що підтверджується довідкою №230 від 04.12.2003 р. Гримайлівська селищна рада отримала у Державного управління охорони навколишнього природного середовища дозвіл на спеціальне водокористування №УКР-2366 «А»/ТЕР від 29.11.2007 р. з терміном дії по 01.01.2018 р.. Ціль водокористування - виробниче і господарсько-побутове водопостачання населення, підприємств, організацій та установ селища при дотриманні умов забору свіжої води 72,06 тис. куб.м. за рік. Право спеціального водокористування припинено з 01.07.2013 р. за поданням Гусятинської МДПІ, що підтверджено листом від 01.07.2013 р. №2-2/159 Департаменту екології та природних ресурсів Тернопільської облдержадміністрації. Відповідно до листа Департаменту екології та природних ресурсів Тернопільської обласної державної адміністрації від 18.01.2014 р. №2-2/248, підставою для такого припинення стало систематичне невнесення збору в строки, визначені законодавством (п. 8 ст. 55 ВК України), чим підтверджується обов'язок позивача сплачувати такий збір. Зазначене рішення позивач не оскаржував. Рішенням Гримайлівської селищної ради №163 від 16.10.2007 р. «Про визначення виконавця для надання населенню, підприємствам, установам і організаціям селища Гримайлів послуг із водопостачання», ФОП [PERSON] був визначений виконавцем послуг із водопостачання, вирішено надати йому в користування комунальне майно (системи водопостачання селища Гримайлів) та доручено укласти із ним договір управління комунальним майном. 13.11.2007 р. між Гримайлівською селищною радою (установник управління) та ФОП [PERSON] (управитель) був укладений договір правління комунальним майном (системи водопостачання селища Гримайлів), яким управителю передано в управління окрема індивідуально визначене комунальне майно - системи водопостачання з метою надання якісних послуг споживачам у сфері водопостачання. Договір укладено по 01.01.2013 р.. Доказів його пролонгації чи повернення майна суду не надано. За наслідками проведеної з 28.05.2013 р. по 07.06.2013 р. перевірки, Гусятинська міжрайонна ДПІ Тернопільської області склала акт від 11.06.2013 р. №399/15-04396408 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки своєчасності, повноти та правильності нарахування збору за спеціальне використання води, плати за користування надрами Гримайлівської селищної ради, п.н. 04396408 за період з 02.04.2010 р. по 31.03.2013 р.». Актом встановлено порушення позивачем п. 49.18.2. ПК України у зв'язку із неподанням з 01.01.2011 р. по 31.03.2013 р. податкових розрахунків з плати за користування надрами за 2011-2012 р.р. та 1 кв. 2013 р.; неподанням податкових декларацій збору за спеціальне використання води за відповідні періоди; п. п. 263.11., 263.12 ПК України щодо порядку подання податкових розрахунків та сплати податкових зобов'язань; п. 326.12 ПК України щодо надання переліку водокористувачів - абонентів; п. 49.2. ПК України щодо подання податкових декларацій щодо кожного окремого податку не залежно від того, чи проводив платник у відповідному періоді таку діяльність. Заперечення позивача на акт перевірки, в основі яких лежать посилання на відсутність у позивача статусу суб'єкта господарювання та відсутність у держекоінспекції зауважень щодо діяльності позивача у цій сфері, взяті до уваги не були. Із зазначених в акті підстав були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 02.07.2013 р. №0001181500 з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення на суму 11284,35 грн., з яких 8193,46 грн. - основний платіж, 3090,89 грн. - штрафні (фінансові) санкції; №0001171500 зі збору за спеціальне використання води на суму 104007,55 грн., з яких 85439,33 грн. - основний платіж, 18568,22 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Позивач оскаржував зазначені рішення в адміністративному порядку, однак, такі були залишені без змін (рішення Міністерства доходів і зборів України від 01.11.2013 р. №16311/99-99-10-01-15). При цьому, правильність розрахунку сум зобов'язань позивачем не заперечувалась. Оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст. 49 Водного кодексу, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води. Згідно із п. 323.1 ПК України, платниками збору є водокористувачі - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та або від інших водокористувачів (вторинні водокористувачі). Відповідно до п. 263.1. ПК України, платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у т.ч. громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин. Зазначеним спростовуються посилання позивача на те, що Гримайлівська селищна рада не є суб'єктом господарювання, оскільки зареєстрована як неприбуткова організація. В силу норм гл. 4, 5 ГК України, неприбутковий характер діяльності не впливає на визначення позивача як суб'єкта господарської діяльності та не виключає можливості здійснення передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень у сфері господарської діяльності та житлово-комунального господарства. Згідно із п. 14.1.36 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. При цьому, п. 5.2. договору управління передбачено право позивача на частину прибутку від майна, яке є в управлінні. Згідно із п. 326.2 ПК України, збір обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої, отриманої від інших водокористувачів) водних об'єктів з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок збору та коефіцієнтів. За обсяги води, переданої водокористувачем - постачальником іншим водокористувачам без укладення з останніми договору на поставку води, збір обчислюється і сплачується таким водокористувачем - постачальником. Укладений між позивачем та ФОП [PERSON] договір управління за змістом не носить характеру договору на поставку води. В наданій третьою особою копії договору №1 від 08.01.2008 р. про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, позивач, як суб'єкт права спеціального водокористування зазначений споживачем, а не постачальником, що не відповідає положенню п. 326.2 ПК України щодо підстави для звільнення від сплати збору. Згідно із п. 326.13 ПК України, у разі, якщо водокористувачі, які повністю утримуються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, використовують обсяги води для господарської діяльності, направленої на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, збір обчислюється на загальних підставах з усього обсягу використаної води з урахуванням обсягу втрат води в їх системах постачання. Доказів сплати збору суду не надано. Згідно із п. 326.12 ПК України, водокористувачі, яким видано дозволи на спеціальне водокористування та які здійснюють постачання води іншим водокористувачам, щороку до 20 січня подають органам державної податкової служби та органам водного господарства перелік водокористувачів - абонентів. У разі зміни умов водопостачання, видачі протягом року нових дозволів на спеціальне водокористування, укладення договорів на поставку води водокористувачі, які отримали переоформлені дозволи на спеціальне водокористування, договори на поставку води, зобов'язані протягом 10 днів повідомити про те органам державної податкової служби та органам водного господарства. Такого повідомлення позивач не здійснював. Згідно із п. 49.2. ПК України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього кодексу не залежно від того, чи провадив такий платник податків господарську діяльність у звітному періоді. Однак, доказів подання відповідної звітності суду не надано, а звітністю, яка подавалась ФОП [PERSON] не доводиться виконання відповідного обов'язку за позивача. Поданими матеріалами звітності підтверджуються розбіжності в обліку води у позивача та третьої особи та не підтверджується сплата третьою особою збору за спеціальне водокористування за відповідні обсяги води за відповідні періоди. Враховуючи не доведення фактичної сплати збору за спеціальне водокористування та наявності підстав для сплати такого збору третьою особою, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Згідно ст.69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодекс.

Результат розгляду: denied