Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 листопада 2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КпАП України, Інструкції з діяльності ДПС Державтоінспекції МВС України, Законів України «Про міліцію», «Про дорожній рух», та вважає її незаконною, оскільки 30 листопада 2013 року о 13 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], на Чоколівському більварі в м. Києві рухався з дозволеною ПДР України швидкістю, відповідно пункт 12.4 Правил дорожнього руху не порушував, зазначений факт порушення ним п. 12.4 зазначених Правил не визнає. Вважає дії працівника ДАІ щодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення неправомірними. Оскільки позивачем надані належні докази про поважність причин пропуску звернення до суду з даним позовом, а саме отриманняим ним оскаржуваної постанови поштою 07 грудня 2013 року, що підтверджується штемпелем на конверті (а.с.11), суд вважає за необхідне його поновити на підставі ч.1 ст. 102 КАС України. Процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі на підставі ч.1 ст. 102 КАС України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з"явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України (а.с.16). За таких обставин, на підставі частини 4 статті 128 КАС України й, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 171-2 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у його задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 листопада 2013 (а.с.5), винесеної інспектором ДПС Солом»янського ВДАІ м. Києва старшим сержантом міліції Гулько А.В. про те, що [PERSON] 30 листопада 2013 року о 12 год. 55 хв., керуючи автомобілем «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], в населеному пункті на Чоколівському більварі, 13 в м. Києві рухався зі швидкістю 95 км/год, перевищивши швидкість руху на 35 км за годину, чим допустив порушення пункту 12.4 ПДР України, що засвідчено технічним приладом визначення швидкості руху «Трукам» серійний № 000793. Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. (а.с.5). Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Відповідно до п. 12.4. ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Пунктом 5.45 ПДР України визначений інформаційно-вказівний знак "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Порушення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на двадцять кілометрів на годину, відповідно до ч.1 ст.122 КпАП України, тягнуть за собою накладення штрафу від п»ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Докази, які б спростовували факт порушення позивачем частини 1 статті 122 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає позовні вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення безпідставними. Судом встановлена правомірність дій працівника ДАІ в частині винесення постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань позивача, та розцінюються судом, як його бажання уникнути адміністративної відповідальності. Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 КпАП України у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними статтями 218-221 цього Кодексу, протоколи про вчинення правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ. Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів внутрішніх справ віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 цього Кодексу. Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт перевищення [PERSON] встановленої швидкості руху в населеному пункті, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях позивача порушення п. 12.4 ПДР України, та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 1 статті 122 КпАП України. Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду, відповідно до ч.2 ст. 1712 КАС України, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied