Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] м. Маріуполь, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійнїого фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення № 5181 від 23.12.2013 року про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання розрахунку сум страхових внесків у сумі 1020 грн. та рішення № 5182 від 23.12.2013 року про застосування фінансових санкцій на несвоєчасне подання відомостей за 2004 - 2009 рік у сумі 1020 грн. та скасування вимоги про сплату боргу в розмірі 878,34 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя 23.12.2013 року прийняті рішення № 5181 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання розрахунку сум страхових внесків у сумі 1020 грн. та рішення № 5182 про застосування фінансових санкцій на несвоєчасне подання відомостей за 2004 - 2009 рік у сумі 1020 грн., а також вимога про сплату боргу в розмірі 878,34 грн., які є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки правова норма на підставі, якої відповідачем прийняті рішення та застосовані фінансові санкції втратили чинність з 01.01.2011 року. Позивач у судовому засідання надав заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 23.12.2013 року № 5181 та № 5182. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог. [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець 03.11.1998 року за № 22740170000015705, ідентифікаційний код [NUMBER], та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Макіївки. 23.12.2013 року відповідачем була проведена перевірки строків та встановленої форми подання розрахунку сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду платника страхових внесків приватного підприємця [PERSON], за результатами якої складено Акт № 4752. Актом перевірки встановлено, що позивачем несвоєчасно подані розрахунки сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2004-2009 р., що виразилося в наступному: позивачем відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI п. 2.1 роз. 2 Порядку формування та подання страхуванльниками звіту щодо сум нарахування внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органом Пенсійного фонду України повинен подавати до органів Пенсійного фонду України звітність - Звіт про суми нарахуваної заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановленою формою. Кінцевий строк надання звітності: за 2004 р. - 31.03.2005 р., за 2005 р. - 31.03.2006 р., за 2006 р. - 31.03.2007 р., за 2007 р. -31.03.2008 р., за 2008 р. - 31.03.2009 р., за 2009 р. -31.03.2010 р. Фактично надана звітність 23.12.2013 р. Акт отримано особисто позивачем 23.12.2013 р. На підставі акту № 4752 відповідачем на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несвоєчасне подання розрахунку сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у строки визначені законодавством, прийнято оскаржуване рішення № 5181 про застосування фінансових санкцій у розмірі 1020 грн. Рішення отримано особисто позивачем 23.12.2013 р. Крім цього, 23.12.2013 р. відповідачем було проведено перевірку строків подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, за результатами якої складено Акт № 4753. Актом перевірки встановлено порушення п. 6 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-VI, саме : неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності передбаченої цим Законом. У порушення пп. 1 п. 1.3 розділу I»Порядку формування та подання органом Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовується в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 7-6 від 10.06.2004 р., подав звітність за 2004 р., 2005 р., 2006 р., 2007 р., 2008 р., 2009 р. - фактично фактично подана звітність 23.12.2013 р. Акт отриманий особисто позивачем 23.12.2013 р. На підставі акту № 4753 та п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несвоєчасне подання відомостей до системи персоніфікованого обліку за 2004-2009 р., прийнято рішення № 5182 про застосування фінансових санкцій в розмірі 1020 грн. Рішення отримано особисто позивачем 23.12.2013 р. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058). З 01.01.2011 року Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) були внесені зміни до Закону України № 1058. Зокрема, пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону №1058, яка діяла до 01.01.2011 р., було встановлено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду, виконавчі органи Пенсійного фонду мали право застосовувати до страхувальників фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З набранням чинності Закону України № 2464 з 01.01.2011 р. наведена вище норма матеріального права із Закону України № 1058 була виключена. Пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (абзац 5 та 6) передбачає, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Аналізуючи зміст вищевказаних частин 5 та 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464, вбачається, що у відповідача залишається можливість тільки стягнення страхових внесків нарахованих та/або не сплачених, саме у період до 01.01.2011 р., а також фінансових санкцій, також нарахованих та/або не сплачених у вказаний період, тобто до 01.01.2011 р. З огляду на зазначене, відповідач помилково застосував норми матеріального закону, що були чинними на момент вчинення позивачем, як страхувальником правопорушення, без врахування того, що ця сама норма передбачає не тільки засади юридичної (адміністративної) відповідальності, але й саму відповідальність за правопорушення. На момент притягнення до відповідальності норм, тобто підстав для відповідальності не існувало, що доводить протиправність (незаконність) спірного рішення. Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься в постанові Верховного Суду України від 04.05.2013 р. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Крім цього суд зазначає, що ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України № 1 - рп/99 від 09.02.1999 р. Зазначено, що за загальнообов'язковим принципом права закони на інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місця. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зокрема органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. Суд зазначає, що оскаржувані рішення № 5181 та № 5182 відповідача про застосування фінансових санкцій, з посиланням на п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підлягають скасуванню, оскільки, станом на 23.12.2013 р. не діяла вказана норма закону, на підставі якої відповідач прийняв ці рішення про застосування до позивача фінансових санкцій. Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд зазначає, що відповідачем не доведено суду правомірність прийняття спірних рішень. З огляду на зазначене, позовні вимоги з урахуванням уточнень [PERSON] м. Маріуполь до Управління Пенсійнїого фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнати протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 23.12.2013 року № 5181 та № 5182, є обґрунтованими та підлягають задоволеню.

Результат розгляду: granted