Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

22.02.2013р. [PERSON] звернувся з позовом до Відповідача-1 Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, до Відповідача-2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 15.11.2013р., просить стягнути з Відповідача-2 на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011р. та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2012р. в частині поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за період з 16.06.2011р. по 16.10.2012р. у розмірі 172889 грн. 60 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011р. позивача було поновлено на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з 08.02.2007р. та відповідно до ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України вказана постанова суду підлягала негайному виконанню. 29.06.2011р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було видано виконавчий лист про поновлення позивача на роботі, який був пред'явлений до примусового виконання до органів державної виконавчої служби, при цьому, боржником за виконавчим листом було визначено - Територіальне управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області. В подальшому, до вказаного виконавчого листа були внесені виправлення та боржником визначено - Голову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. Надалі, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2012р. позивача було вдруге поновлено на посаді судді шляхом скасування наказу відповідача-1 №39-к від 12.10.2007р. -з 08.02.2007р. та у березні 2012р. судом було видано виконавчий лист про поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. 29.03.2012р. органом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, однак відповідачем-1 не було поновлено позивача на посаді судді та не видано відповідного наказу, навпаки, відповідач-1 повідомив про відсутність вакантних посад суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області у зв'язку з чим звернувся до Голови ВККС України, Голови ДСА України з проханням роз'яснити яким чином відповідач-1 повинен виконати рішення суду відносно поновлення позивача на посаді судді. В подальшому, за зверненням позивача згідно до вимог ч.4 ст.19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Головою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ було внесено подання Міністру юстиції України з пропозицією збільшення вакансій суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області. 25.07.2012р. було направлено на адресу ДСА України рішення про збільшення чисельності суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області та ДСА України було видано наказ про збільшення штатної чисельності суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області і цей наказ був факсом надісланий на адресу Петропавлівського райсуду, однак відповідач-1 наказ про поновлення позивача на посаді судді було видано лише 16.10.2012р., а позивача ознайомили з ним 17.10.2012р. За викладеного, позивач вважає, що з 16.06.2011р. по 16.10.2012р. відповідачем-1 допущено затримку у виконанні судового рішення про поновлення його на роботі у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача-2, як розпорядника коштів державного бюджету, на його користь середній заробіток за час затримки виконання судових рішень про поновлення позивача на посаді судді у розмірі 172889,60 грн. на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України. У період з 22.02.2013р. по 26.03.2014р. вказана справа неодноразово відкладалася та провадження у справі зупинялося у зв'язку з неявкою позивача в судові засідання, клопотаннями позивача про відкладення розгляду справи та провадження у справі двічі зупинялося у зв'язку з хворобою позивача до його одужання. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач-1 (Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області) в судове засідання не з'явився, про причину неявки свого представника не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 35,38 Кодексу адміністративного судочинства України 13.03.2014р., що підтверджується звітом про відправку та отримання факсу (а.с.82 том 2). При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач-1 жодного разу в судове засідання не з'являвся, а направляв клопотання до суду про розгляд даної справи без участі представника відповідача-1, які судом враховуються при розгляді даної справи та з урахуванням того, що відповідач-1 надав суду заперечення в яких просить у задоволенні позову позивачеві відмовити в повному обсязі посилаючись на відсутність затримку з боку відповідача-1 у виконанні судового рішення про поновлення на посаді судді з урахуванням того, що станом на 01.01.2011р. та 01.01.2012р. у штаті суду перебувало 4 судді, вільних вакантних посад суддів не було у зв'язку з чим відповідачем-1 були направлені відповідні звернення до ВККС України, до ДСА України, до Голови Комітету Верховної Ради України, Вищої Ради Юстиції України, до Вищого спеціалізованого Суду України з проханням про збільшення чисельності вакантних посад суддів з 4 до 5 і лише 05.09.2012р. наказом ДСА України №104 було збільшено кількість суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області з 4 до 5 та позивача було поновлено на посаді судді з 16.10.2012р. після отримання копії належним чином завіреного наказу ДСА України. Відповідач-1 вважає, що затримки у виконанні судового рішення відносно позивача не було та відповідачем-1, одразу після збільшення штатної чисельності суддів та отримання копії наказу завіреного належним чином, позивача було поновлено на посаді судді, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає (а.с.105-106 том 1). Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними з огляду на те, що до повноважень ДСА України та її територіальних органів не входить вирішення питань про прийняття на роботу чи звільнення з посад суддів. Також представник відповідача-2 зазначає, що змінити штатну чисельність суду відповідачі-1,2 не мали жодних правових підстав з урахуванням того, що згідно ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кількість суддів у суді визначається ДСА України за поданням Міністра юстиції України на підставі пропозиції голови відповідного Вищого спеціалізованого суду з урахуванням обсягу роботи суду та в межах видатків, затверджених у Державному бюджеті України на утримання суддів. Відповідно до ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи наведене, вислухавши думку позивача та представника відповідача-2 щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача-1, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, строки вирішення і розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача-1 з урахуванням наданих ним письмових заперечень та на підставі наявних у матеріалах справи доказів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом у ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини у справі. У листопаді 1992 року рішенням сесії Дніпропетровської обласної ради народних депутатів [PERSON] був обраний суддею Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. Указом Президента України №133/98 від 18.02.1998р. [PERSON] призначений головою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. 05.06.2003р. постановою Верховної Ради України №957-УІ позивача обрано безстроково на посаду судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. 08.02.2007р. Верховна Рада України на пленарному засіданні прийняла постанову №627-У про звільнення позивача з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за порушення присяги судді. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011р. у справі № 2а-25/09 за позовом [PERSON] до Верховної Ради України, до Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя, третя особа - Президент України визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України №627-У від 08.02.2007р. про звільнення [PERSON] з посади судді за порушення присяги та поновлено на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з 08.02.2007р. Вказану постанову суду в частині поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було допущено до негайного виконання (а.с.21-22 том 1). На виконання вказаної вище постанови, 29.06.2011р. позивачем було отримано виконавчий лист у справі №2а-25/09 про поновлення його на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, в якому боржником було визначено - Територіальне управління ДСА в Дніпропетровській області і який було пред'явлено до примусового виконання до органу державної виконавчої служби та за постановою вказаного органу від 04.07.2011р. було відкрито виконавче провадження в якій ТУ ДСА в Дніпропетровській області запропоновано у добровільному порядку виконати судове рішення (а.с.24-28 том 1). Позивач 17.06.2011р. та 23.06.2011р. звернуся до в.о. голови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Ніколаєнко І.К. з заявою про добровільне виконання судового рішення шляхом видання наказу про поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011р. (а.с.23,25 том 1). 15.07.2011р. Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області звернулося з заявою до суду про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що ТУ ДСА у Дніпропетровській області не було ні відповідачем, ні третьою особою у справі, і останнє не наділено повноваженнями на прийняття/звільнення з посади суддів (а.с.29-32 том 1). 28.07.2011р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було прийнято додаткову постанову за якою заяву ТУ ДСА у Дніпропетровській області задоволено частково, змінено постанову суду від 16.06.2011р. і в частині поновлення [PERSON] на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з 08.02.2007р. та в частині допущення до негайного виконання - залишивши ці позовні вимоги без розгляду; виконавчий лист № 2а-25/09 від 29.06.2011р. визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.33 том 1). Надалі, ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 04.12.2012р. було скасовано додаткову постанову суду від 28.07.2011р., а справу направлено до суду апеляційної інстанції для розгляду заяви ТУ ДСА у Дніпропетровській області, яка в подальшому ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013р. залишена без задоволення (а.с.34-35 том 1, а.с.14 том 2). Також постановою Вищого адміністративного Суду України від 04.12.2012р. постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011р. залишена без змін в частині поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області (а.с.36-38 том 1). 28.02.2012р. постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №2а-9677/08/0470 за позовом [PERSON] до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, третя особа - [PERSON] задоволені позовні вимоги позивача частково, зокрема, повторно було поновлено позивача на посаді судді Петропавлівського райсуду Дніпропетровської області з 08.02.2007р. та в частині поновлення позивача на посаді судді було звернуто постанову суду до негайного виконання. Зазначене рішення суду набрало законної сили 13.06.2013р. (а.с.27-28 том 1). 01.03.2012р. на виконання вказаної вище постанови, Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист позивачеві про поновлення його на посаді судді Петропавлівського райсуду Дніпропетровської області, який було пред'явлено до примусового виконання до органу державної виконавчої служби та 29.03.2012р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в якій запропоновано Петропавлівському районному суду Дніпропетровської області самостійно виконати рішення суду до 06.04.2012р.(а.с.44-45 том 1). Однак, як зазначає позивач, Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області наказу про поновлення його на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не прийняв, повідомив державного виконавця про відсутність вакантних посад суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області та повідомив про звернення відповідача-1 до ВККС України, до ДСА України про роз'яснення щодо виконання судового рішення та в подальшому за зверненням позивача до Голови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, останнім було внесено подання до Міністра юстиції України про збільшення штатної чисельності суддів Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на одну одиницю з метою виконання судового рішення (а.с.19-20 том 1). 25.07.2012р. подання про збільшення штатної чисельності суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області було направлено до ДСА України та 05.09.2012р. наказом ДСА України №104 було визначено кількість суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області - 5 (а.с.21.23 том 1). Однак, відповідач-1 видав наказ про поновлення позивача на посаді судді лише 16.10.2012р., незважаючи на те, що наказ від ДСА України надійшов до відповідача-1 факсом та позивач звертався до відповідача-1 з відповідною заявою 21.09.2012р.(а.с.24-25 том 1). За викладеного позивач вважає, що у період з 16.06.2011р. (дата прийняття постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду) по 16.10.2012р. (день поновлення позивача на посаді судді відповідачем-1) відбулася затримка у виконанні судових рішень відповідачем-1 про поновлення позивача на посаді судді, а тому позивач просить стягнути з ТУ ДСА у Дніпропетровській області, як головного розпорядника державних коштів, яке здійснює фінансування Петропавлівського районного суду Дніпропетровській області, середній заробіток за час затримки виконання судових рішень за вказаний вище період у розмірі 172889,60 грн. на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України. Заслухавши позивача та представника відповідача-2, які брали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного. Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. За приписами ст.236 Кодексу законів про працю України визначено,що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. В той же час, нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлений особливий порядок призначення (обрання) та звільнення суддів з посад. Так, зокрема, статтею 72 вказаного Закону передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі подання Вищої Ради Юстиції протягом тридцяти днів з дня отримання такого подання. Пунктом 4 ч.1 ст.24 вищевказаного Закону, голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади, відповідний наказ. Таким чином, з аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що голові місцевого суду надані повноваження щодо видання відповідного наказу про призначення на посаду судді лише на підставі акту про призначення (обрання) чи звільнення судді з посади. У відповідності до вимог ч.4 ст.19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кількість суддів у суді визначається Державною судовою адміністрацією України за поданням Міністра юстиції України на підставі пропозиції голови відповідного вищого спеціалізованого суду з урахуванням обсягу роботи суду в межах видатків, затверджених у Державному бюджеті України на утримання суддів. Також, за ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції. Статтями 145,146 вищевказаного Закону визначено повноваження Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь. Так, вказаними нормами передбачено, що ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень установлених законом. При цьому, із аналізу норм ст.ст.145, 146 вказаного Закону, якими визначені повноваження ДСА України та її територіальних органів, вбачається, що до вказаних органів не віднесено повноваження щодо призначення (обрання) та звільнення суддів із займаних посад. Таким чином, із вищенаведеного аналізу Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кількість суддів у суді визначається ДСА України лише за поданням Міністра юстиції України на підставі пропозиції голови відповідного вищого спеціалізованого суду та прийняття відповідного наказу лише головою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про поновлення позивача на посаді судді суперечить ст.19 вказаного Закону, а тому доводи позивача про те, що голова вказаного суду не видана наказу про його поновлення на підставі судових рішень є безпідставними та суперечать повноваженням голови суду, які визначені ст. 24 вказаного Закону. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується і матеріалами справи, станом на 01.01.2011р. та 01.01.2012р., а також і на час ухвалення судових рішень від 16.06.2011р. та від 28.02.2012р. у штаті Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було передбачено лише 4 судді, на момент ухвалення судових рішень всі посади суддів були зайняті, що свідчить про те, що вакантна посада судді, на яку можливе було поновлення позивача, була відсутня (а.с.108 том 1). Однак, відповідач-1, вживаючи заходи щодо виконання судових рішень з дотриманням норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не маючи повноважень самостійно вирішувати питання щодо прийняття та звільнення суддів із займаних посад без відповідних актів про призначення суддів та не маючи повноважень самостійно збільшувати чисельність суддів у суді, 23.04.2012р., 31.05.2012р. та 19.06.2012р. звернувся з відповідними зверненнями до Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови державної судової адміністрації України, Голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, Голови Вищої Ради Юстиції, Міністерства юстиції України, Голови комітету Верховної Ради України щодо можливості виконання судових рішень про поновлення позивача на посаді судді (а.с.111-116 том 1). 19.06.2012р. Голова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно до вимог ч.4 ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вніс пропозицію Міністру юстиції України про збільшення штатної чисельності суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області на одну одиницю. 25.07.2012р. Міністром юстиції було внесено подання до ДСА України про збільшення чисельності суддів Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на підставі якого 05.09.2012р. за наказом ДСА України № 104 визначено кількість суддів у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області до - 5 (а.с.92 том 1). Копія зазначеного наказу завіреного належним чином надійшла до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 16.10.2012р. та цього ж дня головою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було прийнято наказ №59-к від 16.10.2012р. про поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області(а.с.91 том 1). Таким чином, з аналізу вищенаведених обставин та враховуючи норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які регулюють правовідносини щодо призначення (обрання) судів на посади, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 не було допущено затримки у виконанні ним судових рішень в частині поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області та поновлення позивача на цій посаді було здійснено без будь-яких затримок з дотриманням норм ст.19, 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням того, що відповідачі-1,2 не наділені повноваженнями щодо самостійного призначення/звільнення суддів, збільшення чисельності суддів та вживали всіх можливих заходів для виконання судових рішень. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Позивачем у ході судового розгляду справи не доведено належними та обґрунтованими доказами факту затримки у виконання судових рішень відповідачами-1,2 в частині, що стосується поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з урахуванням досліджених судом обставин та наданих доказів, які не спростовані позивачем у ході судового розгляду справи. Слід також зазначити, що судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що вина відповідачів-1,2 у затримці виконання судових рішень не має значення для прийняття рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, а згідно ст. 236 КЗпП України повинно враховуватися лише наявність затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді судді, оскільки позивачем не враховано того факту, що відповідачі-1,2 не наділені власником або уповноваженим органом повноваженнями самостійно вирішувати питання щодо призначення/поновлення на посаді суддів, збільшення чисельності штату суддів та позивачем не враховані норми спеціального Закону, яким є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який і врегульовує порядок призначення і звільнення з посад суддів та порядок збільшення чисельності суддів у судах відповідної юрисдикції. Є безпідставними і твердження позивача про те, що наказ ДСА № 104 від 05.09.2012р. був направлений на адресу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області факсом, а тому вважає, що згідно факсимільного наказу у голови суду були всі підстави для поновлення його на посаді судді з огляду на те, що позивачем не наведено жодного нормативно-правового акту, який би надавав повноваження та обов'язок відповідача-1 на призначення судді (поновлення на посаді судді) за наказом надісланим (отриманим) факсимільним зв'язком. Також, судом враховується і те, що за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2012р. у справі №2а-9677/08/0470, яка набрала законної сили, зобов'язано відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік на підставі ч.2 ст. 235 КЗпП України, чим, на думку суду, захищено в повному обсязі порушене право позивача, при цьому, вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач умисно затягував судовий розгляд справи, оскільки для її розгляду і вирішення мали значення судові рішення в інших справах за позовом [PERSON] до Вищої ради юстиції, Верховної Ради України, Комітету Верховної ради з питань правосуддя та інші (а.с.85-90 том 1). Згідно до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача-2 середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень на підставі ст. 236 Кодексу про працю України, оскільки відповідачі-1,2, виконуючи судові рішення щодо поновлення позивача на посаді судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, не допустили затримки у виконанні судових рішень та діяли у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Результат розгляду: denied