Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

30 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Козелецької селищної ради, Чернігівської області, про скасування рішення Козелецької селищної ради 8 сесії 6 скликання від 23 жовтня 2012 року Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,068 га по [ADDRESS], в якому зазначає, що згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року мати позивача подарувала йому домоволодіння, а саме - ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Сводного оціночного акту, виданого 3 грудня 1973 року Ніжинським бюро технічної інвентаризації, за вищевказаним домоволодінням рахуються надвірні будівлі: будинок, 2 сараї, погріб, колодязь, огорожа. Протягом сорока років позивач користується цим нерухомим майном та закріпленою земельною ділянкою площею 0,91 га, на якій розміщені будинок та надвірні споруди. Згідно договору купівлі-продажу від 12 серпня 2008 року [PERSON] придбала трикімнатну квартиру (решту ? будинку), розташовану по [ADDRESS], без будь-яких надвірних будівель. Надалі [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити будинок, надвірні споруди та встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою. Рішенням Козелецького районного суду від 11 квітня 2013 року, яке набрало чинності, відмовлено в повному обсязі [PERSON] у розподілі домоволодіння, надвірних споруд і присадибної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. Всупереч рішенню суду, влітку 2013 року його сусід [PERSON] (брат [PERSON]) зруйнував та зніс його надвірні споруди: сарай "Б", сарай "В", пригребицю, погріб "П", вбиральню "У" і колодязь "К" і на їх місці почав будувати собі будинок на підставі Державних актів про право власності на земельні ділянки на яких і розмішені його надвірні будівлі. Підставою для виготовлення Державних актів було спірне рішення Козелецької селищної ради 8 сесії 6 скликання від 23 жовтня 2012 року Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,068 га по [ADDRESS]. Оскільки у власності [PERSON] знаходиться лише квартира 28,2 кв.м. без будь-яких надвірних споруд та земельної ділянки, а рішення апеляційного суду Чернігівської області на підставі якого [PERSON] замовила виготовлення та отримала державні акти про право власності на землю, на якій знаходяться надвірні споруди скасоване, позивач вважає, що рішення Козелецької селищної ради 8 сесії 6 скликання від 23 жовтня 2012 року Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,068 га по [ADDRESS] не є чинним і підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Представники відповідача Стрілець О.Г. в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, мотивуючи свої заперечення тим, що за будинком, який розташований по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка 0,1372 га. Позивач та [PERSON] є власниками даного будинку: кожний на ? частку. Відповідно часткам будинку Козелецькою селищною радою надано дозвіл на виготовлення Державних актів про право власності на землю [PERSON] Рішення 8 сесії 6 скликання від 23 жовтня 2012 року Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,068 га по [ADDRESS] було прийнято в правовому полі, тому він не вбачає підстав для його скасування. Ухвалою суду від 14 січня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено [PERSON], представник якої в судове засіданні 13 лютого 2014 року не з'явився, але надав свої заперечення щодо безпідставності заявленого позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України -органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Згідно ст.ст.12, 40 ЗК України розпорядження землями у межах населеного пункту належить до повноважень органу місцевого самоврядування. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. За змістом ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно п.36 ст.26 глави 1розділу 2Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад вирішуються відповідно до закону питання по регулюванню земельних відносин. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 12 серпня 2008 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Власником іншої частини будинку з надвірними господарськими будівлями є [PERSON] (рішення суду від 31 травня 2013 року). Відповідно до вимог ст.. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівля та споруди. Згідно довідки виконкому Козелецької селищної ради від 19 лютого 2009 року № 928 за домоволодінням в [ADDRESS], закріплена земельна ділянка площею 0,1372 га. Земельна ділянка між сусідами не розділена та не приватизована. Згідно рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2012 року припинено право власності [PERSON] на ? частини: сараю «Б», сараю «В», пригребиці та погребу «П» і визнано за [PERSON] право власності в цілому на сарай «Б», сарай «В», пригребицю та погреб «П» і встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS], а саме: виділено [PERSON] у користування 680 кв.м присадибної земельної ділянки і [PERSON] у користування 680 кв.м присадибної земельної ділянки. 23 жовтня 2012 року,на час чинності рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2012 року, Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області 8 сесії 6 скликання, розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вирішила передати у власність земельні ділянки гр. [PERSON] ([ADDRESS]) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0680 га в [ADDRESS]. [PERSON] використала своє право на приватизацію присадибної земельної ділянки. Позивачу [PERSON] земельна ділянка біля будинку не виділена, своє право на приватизацію землі він використав за місцем свого проживання. 12 грудня 2012 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано і справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. А згідно рішення Козелецького районного суду від 11 квітня 2013 року, яке набрало чинності в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння, надвірних споруд і присадибної земельної ділянки відмовлено в повному обсязі. Але на даний час відсутні надвірні споруди, які до 15 травня 2012 року належали [PERSON]; а з 15 травня 2012 року до 12 грудня 2012 року - [PERSON] Тому не можна погодитися з доводами позивача, що з переходом право власності на будівлі переходить право власності на земельну ділянку. Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси. Вимогами ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі і прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення діяв в межах своїх повноважень, обґрунтовано, і з врахуванням всіх обставин, що мають значення, прийняв рішення, а відтак вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування рішення Козелецької селищної ради 8 сесії 6 скликання від 23 жовтня 2012 року Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,068 га по [ADDRESS] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied