Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

14 лютого 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.05.2013 року №0000302203/1110 та №0000322203/1111. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідача не було підстав для проведення перевірки ТОВ "СНЕ.Т", а під час її проведення податковим органом враховано недостовірні докази. Також вказує, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, згідно яких операції по взаємовідносинах з ПП "Імпел-ЛТД" не мали реального характеру. Вказує, що реальність операцій підтверджується належними документами як по їх придбанню, так і по їх подальшому використанню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечив, пояснив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті в межах та на підставі чинного законодавства як результат виявлених порушень, на підтвердження чого були подані письмові заперечення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, в період з 09.04.2013 року по 15.04.2013 року працівником відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "СНЕ.Т" з питань підтвердження відомостей, отриманих від ПП "Імпел-ЛТД", про що складено акт № 1600/22-3/37329779 від 22.04.2013 року. В акті перевірки було встановлено, зокрема, порушення п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.152.1 ст.152 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 38327 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ в сумі 33254 грн. Судом встановлено, що питання правомірності проведеної податковим органом перевірки уже було предметом судового розгляду. Так, ТОВ "СНЕ.Т" зверталось з позовом до ДПІ у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу №995 від 09.04.2013 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, визнання протиправними дій щодо створення та видачі направлення на перевірку №003872 від 09.04.2013 року, створення акту перевірки №1600/22-3/37329779 від 22.04.2013 року, здійснення документальної позапланової виїзної перевірки. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.11.2013 року по справі №822/3995/13-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року, у задоволенні адміністративного позову ТОВ "СНЕ.Т" відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що зазначеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено правомірність проведеної відповідачем перевірки, повторно оцінка викладених позивачем фактів та обставин судом не здійснюється. На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 16.05.2013 року №0000302203/1110 (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 33254 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8314 грн.), та №0000322203/1111 (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 38327 грн. за основним платежем). Висновки відповідача, викладені в акті перевірки, базуються на встановленні проведення безтоварних операцій між позивачем та ПП "Імпел ЛТД". Так, податковим органом враховано акт перевірки ПП "Імпел ЛТД" №1396/155/22-35501934 від 12.09.2012 року, отриманий від ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, згідно якого ПП "Імпел ЛТД" не знаходиться за юридичною адресою. Крім цього, у ПП "Імпел ЛТД" відсутні офісні, виробничі приміщення, загальна чисельність працюючих станом на 01.07.2009 року - 7 осіб, на 30.06.2012 року - 1 особа. [PERSON] (керівник та засновник ПП) були надані пояснення, згідно яких представити всі необхідні документи для проведення перевірки вона не має змоги в зв'язку з їх відсутністю, при цьому ніколи їх не підписувала та не готувала. Також в акті перевірки від 22.04.2013 року вказується, що до перевірки не надано акти приймання-передачі ТМЦ та будь-яких інших документів, що засвідчують факт прийому-передачі ТМЦ від ПП "Імпел ЛТД" до ТОВ "СНЕ.Т"; не надано сертифікатів відповідності на товар від підприємства-виробника, ДСТУ, ТУ, паспортів якості на товар; документів, що засвідчують зберігання ТМЦ (договори зберігання, акти прийому-передачі ТМЦ на зберігання, документи складського обліку). Надані до перевірки товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства (не зазначено точної адреси навантаження, розвантаження, та підписані [PERSON]). Судом встановлено, що між ПП "Імпел ЛТД" (продавець) та ТОВ "СНЕ.Т (покупець) було укладено Договір поставки № 01/12 від 01.12.2011 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується постачати товар (передати у власність Покупця) для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору. Відповідно до п.2.2.2 Договору кожна партія товару визначається рахунком-фактурою. Згідно з п.3.1-3.2 Договору узгоджена партія товару повинна бути забезпечена наступними супровідними документами: накладними, податковими накладними, паспорту якості та сертифікатом відповідності. Постачання здійснюється власним транспортом продавця/покупця, за згодою сторін. Відповідно до п.4.1 Договору вартість кожної партії товару визначається в рахунку-фактурі. На підтвердження реальності виконання умов договору позивачем було надано виписані ПП "Імпел ЛТД" податкові накладні від 08.12.2011 року №96-100, від 22.12.2011 року №155-157,159,179, від 26.12.2011 року №158,178; видаткові накладні від 08.12.2011 року №0000096-0000100, від 22.12.2011 року №0000155-0000157,0000159,0000179, від 26.12.2011 року №0000158,0000178; рахунки-фактури, паспорт якості та сертифікати якості. На підтвердження транспортування товару надано договір №08/12/1 від 08.12.2011 року про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, акти надання транспортно-експедиційних послуг по маршруту Львів-Хмельницький №8125 від 08.12.2011 року, №22127 від 22.12.2011 року, №261215 від 26.12.2011 року; товарно-транспортні накладні від 08.12.2011 року №0000008125, від 22.12.2011 року №0000022127, від 26.12.2011 року №0000261215. Зазначений договір №08/12/1 укладений між ПП "Строймеханізція" (експедитор) та ТОВ "СНЕ.Т" (замовник), відповідно до якого експедитор надає послуги по знаходженню та підбору перевізників або їх довірених осіб, тобто організовує перевезення власним, або найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є. На підтвердження отримання товару уповноваженою особою позивача (яка також зазначена в товарно-транспортних накладних) надано копію з книги довіреностей. На підтвердження оплати товару позивачем надано платіжні доручення №50 від 06.02.2012 року, №93 від 01.03.2012 року, №96 від 01.03.2012 року, №106 від 03.03.2012 року, №117 від 14.03.2012 року; на підтвердження відображення вищевказаних операцій з контрагентами в бухгалтерському обліку позивачем надано оборотно-сальдові відомості по контрагенту Імпел ЛТД ПП за 01.12.11-31.03.12 та по ТМЦ за 01.12.11-31.03.12. На підтвердження використання отриманого товару у господарській діяльності позивачем надано технологічні карти виробів, лімітно-забірні картки, акти списання; на підтвердження його подальшого руху - податкові та видаткові накладні, які були виписані за наслідками договірних відносин позивача з ТОВ "Новий друк", ТОВ "Видавничий будинок "КЕРАМІСТ", ТОВ "ВКФ "Тріада", НВП "Поліграфсервіс", ТОВ "Компанія "Юнівест Маркетинг", ТОВ "АСМІ", ПП "Авіст", ТОВ "Софія-А" ЛТД, ТОВ "АРТ СТУДІЯ ДРУКУ", ТОВ "ТРИ-ТОН", ТОВ "Беверлі-Фудс", ТОВ "Тема-Принт",ТОВ "ЕМ ДІ СІ", ТОВ "САЛЮТІС". Суд враховує, що відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Згідно з п.п. 138.8.1 ст.138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Відповідно до підпункту "а" п.198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України). Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно з ч.2 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Суд вважає, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, а також віднесення сум до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про придбання та використання ним товарів у межах господарської діяльності. Наявні в матеріалах справи податкові накладні відповідають вимогам п.201.1 ст.201 ПК України, будь-яких заперечень з приводу правильності їх оформлення перевіряючими висунуто не було. Суд також звертає увагу на те, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Незначні недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних (не зазначено конкретний пункт навантаження та розвантаження, лише місто) не впливають на суть здійснених господарських операцій, дають можливість їх ідентифікувати. Наявність у позивача товарно-транспортних накладних, оформлених з порушеннями, може свідчити лише про факт порушення порядку їх заповнення, що не пов'язане з дотриманням податкового законодавства та не може слугувати підставою для не включення до складу податкового кредиту та витрат вартості придбаних товарів. Суд також вважає, що не є вірними посилання відповідача на відсутність належних сертифікатів якості або інших документів відповідності якості продукції, як на одну з підстав безтоварності операцій, оскільки за змістом ч.1 та 2 ст.666 ЦК України єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар покупцеві. При цьому право використання сертифікованої чи не сертифікованої продукції у власній господарській діяльності належить безпосередньо позивачу, який здійснює діяльність на власний ризик з метою отримання прибутку. Позивач надав до матеріалів справи паспорт якості та сертифікати відповідності, отримання яких було передбачено договором № 01/12 від 01.12.2011 року, та вважав їх достатніми. Отже, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються висновки податкового органу щодо нездійснення господарських операцій позивача з контрагентом, викладені в акті перевірки. Щодо наведених в акті перевірки пояснень [PERSON] (керівника та засновника ПП "Імпел ЛТД"), отриманих ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, згідно яких вона документів, пов'язаних з діяльністю ПП, не підписувала та не готувала, суд зазначає наступне. На момент виконання спірних господарських операцій безпосередній контрагент позивача перебував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і мав статус платника податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується та про що наведено в самому акті перевірки. Покупець товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність такого контрагента. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод може слугувати підставою для негативних наслідків для такого платника. При цьому такий висновок може ґрунтуватись не на припущеннях, а лише на належних та допустимих доказах. Щодо вищевказаних письмових пояснень [PERSON], які зазначені в акті перевірки, суд також відмічає, що податковим законодавством не передбачено такого виду податкової інформації як письмові пояснення платника податків; при цьому згідно ст. 16 Закону України "Про інформацію", податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК України. Отже, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальником товару податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат. Таким чином, винесені податковим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Згідно з ч.1-2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд, згідно із ст. 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Отже, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності визначених зобов'язань з ПДВ і податку на прибуток у оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted