Рішення адміністративного суду від 2014-04-02 00:00:00+03

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013 (справа №808/4604/13-а) позовні вимоги Прокурора Новомиколаївського району Запорізької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов'язано Новомиколаївську селищну раду Новомиколаївського району Запорізької області протягом трьох років з моменту набрання судовим рішенням законної сили зареєструвати речові права на земельні ділянки, які використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 7). На виконання вказаного судового рішення судом видано виконавчий лист №808/4604/13-а від 11.11.2013, в якому визначено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 03.07.2014 (а.с. 44). На підставі заяви стягувача - Державної екологічної інспекції у Запорізькій області від 20.01.2014 Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Соломенною Катериною Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014 ВП №41588326, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 29.01.2014 (а.с. 43). Не погоджуючись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з позовом про визнання постанови протиправною та скасування, оскільки рішення суду від 12.06.2013 зобов'язано позивача вчинити певні дії протягом трьох років з моменту набрання рішенням законної сили, а спірна постанова містить вимогу про самостійне виконання судового рішення у строк до 29.01.2014. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне. За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі іменується - Закон України №606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Частинами 1 та 2 статті 17 Закону України №606-XIV встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України №606-XIV визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Судом встановлено, що стягувач - Державна екологічна інспекція у Запорізькій області звернулась до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа №808/4604/13-а від 11.11.2013 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013 (справа №808/4604/13-а). У виконавчому листі №808/4604/13-а від 11.11.2013 судом встановлено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання до 03.07.2014. За приписами частини 1 статті 25 Закону України №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. З матеріалів справи вбачається, що стягувач - Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення у строки, визначені статтею 22 Закону України №606-XIV, а виконавчий документ відповідав вимогам, встановленим статтею 18 Закону України №606-XIV, а відтак у відповідача були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Позивач зазначає, що в даному випадку відповідач повинен був керуватися приписами статей 25 та 26 Закону України №606-XIV та відмовити стягувачу у відкритті виконавчого провадження, оскільки рішенням суду позивачу надано відстрочку виконання рішення на три роки. Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне. Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 12.06.2013 постановив: «Адміністративний позов Прокурора Новомиколаївського району Запорізької області в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, до Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Зобов'язати Новомиколаївську селищну раду Новомиколаївського району Запорізької області протягом 3 (трьох) років, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, зареєструвати речові права на земельні ділянки, які використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів. У задоволенні решти позовних вимог відмовити». Дане рішення суду набрало законної сили 02.07.2013. Тобто, Новомиколаївська селищна рада Новомиколаївського району Запорізької області, зважаючи, що для отримання реєстрації речових прав на земельні ділянки, які використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів необхідний тривалий проміжок часу, протягом трьох років (з 02 липня 2013 року до 03 липня 2016 року) повинна зареєструвати речові права. Суд зазначає, що відстрочення виконання рішення - це встановлення судом відповідного чіткого строку (день, місяць, рік), після настання якого особа (боржник) повинна вчинити певні дії, а розстрочення виконання рішення - не чітко визначені судом періодичні строки, протягом яких особа (боржник) повинна вчиняти певні дії в певних обсягах. Натомість, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013 не встановлювалось відстрочення або розстрочення виконання рішення, а лише визначено порядок виконання рішення (стаття 257 КАС України). Тобто, Новомиколаївська селищна рада Новомиколаївського району Запорізької області повинна вчинити дії по реєстрації речових прав на земельні ділянки не після сплину трьох років, а протягом трьох років, що передбачає можливість вчинення таких дій у будь-який момент до сплину такого строку. Порядок виконання судових рішень в адміністративних містить три складові: спосіб, строки і порядок виконання (частина 1 статті 257 КАС України). Отже, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013 було встановлено саме строки виконання судового рішення. Частиною 3 статті 25 Закону України №606-XIV визначено, що виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. За приписами статті 26 Закону України №606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення. Як зазначалось вище, у виконавчому листі встановлено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання до 03.07.2014, натомість рішенням суду визначено порядок (строк) виконання судового рішення протягом трьох років з моменту набрання таким рішенням законної сили. Тобто, за умови звернення стягувача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду від 12.06.2013 після спливу трьох років з моменту набрання таким рішенням законної сили, відповідач в силу статті 25 Закону України №606-XIV мав би прийняти рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки строк, встановлений для його пред'явлення, вже сплив би. Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014 ВП №41588326 винесена відповідачем своєчасно, у спосіб та в межах повноважень, визначених законом, а відтак підстав для визнання її протиправною немає. Проте, враховуючи сукупність та специфіку обставин, які встановлені судом під час розгляду справи по суті, спірна постанова підлягає скасуванню, за наступних підстав. За приписами частини 2 статті 25 Закону України №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. У разі виконання судового рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування державним, комунальним майном чи майном громадських об'єднань у рамках виконавчого провадження, відкритого за заявою прокурора, строк для самостійного виконання рішення у постанові не зазначається, а примусове виконання судового рішення розпочинається невідкладно. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Тобто, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014 ВП №41588326, відповідач був зобов'язаний встановити боржнику строк для самостійного виконання рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови. Натомість, встановлення постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013 порядку (строку) виконання рішення протягом трьох років з моменту набрання ним законної сили, по своїй суті виключає можливість виконання судового рішення у строк, наданий відповідачем для самостійного виконання рішення суду - до 29.01.2014. За умови чинності спірної постанови та невиконання боржником рішення суду самостійно у строки, визначені в такій постанові, наступають такі негативні наслідки, як стягнення з боржника витрат органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. Крім того, відповідачем порушено норми Закону України №606-XIV щодо своєчасного надіслання позивачу спірної постанови, що позбавило останнього можливості захисту своїх прав та інтересів. Так, судом встановлено, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014 була направлена на адресу позивача лише 18.02.2014, та фактично отримана ним 20.02.2014 (а.с. 6, 13). За приписами частини 1 статті 31 Закону України №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Частиною 5 статті 25 Закону України №606-XIV визначено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що спірна постанова від 22.01.2014 дійсно була надіслана на адресу позивача лише 18.02.2014 через відсутність коштів для відправлення поштової кореспонденції. Проте, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта владних повноважень коштів для відправлення поштової кореспонденції не являється та не може являтися підставою для невиконання покладених на нього згідно закону обов'язків. Суд зазначає, що у зв'язку із несвоєчасним надісланням на адресу позивача постанови від 22.01.2014, відповідач фактично позбавив першого можливості у строк, встановлений для самостійного виконання судового рішення, звернутися до суб'єкта владних повноважень для врегулювання спірних питань, адже спірна постанова отримана позивачем задовго після закінчення строку для добровільного виконання рішення, визначеного постановою. З метою захисту прав та інтересів позивача щодо можливості вчиняти дії по реєстрації речових прав на земельні ділянки протягом трьох років, як визначено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2013, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014. За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене та

Результат розгляду: partial