Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з постановленням нової постанови про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що винесене відповідачем податкове повідомлення - рішення є правомірними, а підстави для його скасування відсутні. Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив позапланову документальну невиїзну перевірку ПП «УСБ» (ЄДРПОУ 37116353) з питань фінансово-господарських взаємовідносин з платниками податків ПП «Безпека-комплекс» (ЄДРПОУ 36038201) їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.04.2013 по 30.04.2013, за результатами якої складено акт від 26.07.2013 № 601/26-51-2201/37116353 Згідно висновків акту № 601/26-51-2201/37116353 відповідач встановив порушення ПП «УСБ» п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 104 940,00 грн. На підставі зазначеного акту перевірки відповідач виніс податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.08.2013 №0003312210/2376, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 131 175,00 грн., в т.ч. 104 940 грн. - основний платіж та 26 235 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності проведення відповідачем вищевказаної перевірки, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, перевірка позивача була проведена відповідно до наказу відповідача №227-П від 23.07.2013року про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, який виданий на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.1 ст. 78, ст. 79 Податкового Кодексу України. Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України працівники податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби. Пункт 79.1 статті 79 Податкового кодексу України встановлює, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 Податкового Кодексу України. Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Вирішуючи питання наявності підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, та відповідно, для прийняття наказу про призначення такої перевірки, суд звертає увагу на наступне. Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік обставин для здійснення документальної позапланової перевірки. Згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, підставою для проведення документальної позапланової перевірки здійснюється, зокрема, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що підставою для проведення перевірки є ненадання платником пояснення на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направив ПП «УСБ» запит № 376/10/22-206 від 17.06.2013 про надання пояснень та документального підтвердження та отримано відповідь та копії документів за вхідним №1738/10 від 02.07.2013, тобто ще до початку проведення податкової перевірки, що підтверджується актом № 601/26-51-2201/37116353 від 26.07.2013р. (а.с.11, абз. 1 п.3 Акту перевірки). А відтак здійснення перевірки відбувалось без врахування зазначеної норми чинного законодавства України, тобто, рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, прийнято відповідачем фактично за відсутності підстав для проведення такої перевірки Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незважаючи на належне виконання позивачем пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідач прийняв та видав Наказ №227-П від 23.07.2013року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», чим вийшов за рамки правового поля, та порушив норми податкового законодавства, оскільки Податковим кодексом України, визначений чіткий перелік підстав та обов'язків податкового органу щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки. В контексті вище викладеного,колегія суддів вважає, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі Наказу №227-П від 23.07.2013 року є неправомірною, а відтак і всі результати такої перевірки підлягають скасуванню. Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем усіх документів, що мали бути складені під час реального надання охоронних послуг, а тому право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 104 940,00 грн. на підставі податкових накладних, виданих ПП «Безпека-Комплекс» є не підтвердженим. Порядок формування податкового кредиту визначено ст. 198 Податкового кодексу України, та абзац а) пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду: у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до підпункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Таким чином, отримання податкової накладної, яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), та оплата товарів (послуг) відповідно до умов договору є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит з податку на додану вартість. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом 11 цього Кодексу (п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України). Згідно п. 201.7 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України). Згідно п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних (п. 184.5 ст. 185 Податкового кодексу України). В силу п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. За змістом наведених норм Податкового кодексу України, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, які мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Так, позивачем до матеріалів справи додано Договір про надання послуг з охорони об»єкта №16/010413-Ох від 01.04.2013р., згідно умов якого Замовник ПП «УСБ» доручає, а Охорона(ПП «Безпека-комплекс» зобов»язується за плату забезпечити субпідрядне (через замовника) здійснення охоронної діяльності на Об»єктах вказаних у дислокації постів, згідно додатку №1, де зазначено про дислокацію постів з охорони. На виконання вказаних послуг контрагентом позивача було взято під охорону 01.04.2013р. та надано послуги з охорони, що підтверджується актами здачі прийняття робіт за квітень 2013р. за №ОУ-10041 від 10.04.2013р., № ОУ-22041 від 22.04.2013р., № ОУ-30042 від 30.04.2013р., а ПП «Безпека комплекс» виписав позивачу відповідні податкові накладні №4, №11 та №28, копії яких наявні в матеріалах справи, та на підставі яких позивач сформував податковий кредит на суму 104 940,00грн. При цьому, податковим органом не здійснено жодних зауважень щодо змісту чи форми вказаних податкових накладних. Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно банківських виписок позивачем оплачено вартість наданих ПП «Безпека -комплекс» послуг (а.с.109-112) При цьому, надання послуг ПП «Безпека-комплекс за вказаним договором позивачу відбувалось в рамках договорів про надання охоронних послуг, які укладені між позивачем, як Охоронцем та ТОВ «Фоззі-Фуд» від 01.11.2010р. та 01.08.2011р., що підтверджується матеріалами справи, однак, такі не були предметом перевірки та дослідження податковим органом, у зв»язку з чим такі не могли слугувати і підставою для висновку суду про їх реальність чи відповідність чинному законодавству. Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, зокрема з Акту перевірки позивача № 601/26-51-2201/37116353 від 26.07.2013р., що таку перевірку проведено ДПІ у Дарницькому районі м.Києва на підставі матеріалів, отриманих від ДПІ у Святошинському районі м.Києва, а саме довідки від 18.07.2013р. №1084/22-60/36038201. З вказаної довідки, інформація з якої фактично переписана в Акт перевірки ДПІ у Дарницькому районі) вбачається, що контрагент позивача - ПП «Безпека Комплекс» не могла надавати послуги з охорони, так як не надало для звірки інформацію та документи, що підтверджують господарські відносини, а згідно звіту 1-ДФ від 18.01.2013р. кількість працівників складає всього 5 осіб, та відсутність ліцензій МВС на охоронну діяльність. З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що як у позивача, так і у його контрагента - ПП «Безпека Комплекс» на час здійснення ними господарської діяльності за перевіряємий період (квітень 2013р) наявні чинні ліцензії щодо надання послуг, пов»язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян серії АВ №540294 та №433031 відповідно, з строком дії з 15.07.2010р. та з 22.09.2008р по 22.09.2013р. відповідно (а.с.87-88) Цю обставину судом першої інстанції залишено поза увагою. Поза увагою залишено судом першої інстанції і ту обставину та не надано належної оцінки, що згідно звіту 1-ДФ від 18.01.2013р. кількість працівників у ПП «Безпека Комплекс» складає всього 5 осіб. Однак судом не враховано, що вказаний звіт форми 1-ДФ від 18.01.2013р. поданий про кількість працівників, які працювали у ПП «Безпека Комплекс» у 2012році, а перевіряємим періодом по даній справі позивача, як і періодом за який надавались відповідні послуги, є квітень 2013р. При цьому, Податковим органом, як суб»єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України, не надано суду жодних належних доказів відсутності як у позивача так і у його контрагента - ПП «Безпека Комплекс» за перевіряємий період необхідної кількості працівників для надання відповідних послуг. Натомість, реальність проведення відповідних господарських взаємовідносин позивача з контрагентом підтверджена долученими до матеріалів справи податковими накладними, які оформлені у порядку, передбаченому статтею 201 Податкового кодексу України, та іншими первинними документами, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулись, в тому числі щодо подальшої реалізації отриманих від контрагента позивача послуг. Інші доводи, наведені в постанові суду першої інстанції, не спростовують факту здійснення господарських операцій, а тому не є підставою для позбавлення позивача права податкового кредиту з ПДВ за умови виконання останнім вимог податкового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. При цьому, у справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, яким є податковий орган, обов'язок доказування покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, однак останнім була проведена перевірка без дотримання вимог податного законодавства, а також не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували, що господарські операції, проведені позивачем зі своїм контрагентом - ПП «Безпека -Комплекс» були безтоварні і не мали реального характеру, а відтак, позивачем податковий кредит сформований за перевіряємий період правомірно, на підставі належним чином оформлених податкових накладних. Колегія суддів вважає, що доводами апеляційної скарги спростовані висновки суду першої інстанції правомірності дій податкового органу та відсутності підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовані обставини справи, які мали значення для її розгляду, в результаті чого судом покладені висновки, невідповідні обставинам справи, суд при винесенні рішення невірно застосував норми матеріального права, що в сукупності є підставою для скасування судового рішення та винесення нового про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted