Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва позовом до відповідача УПФУ у Деснянському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії. Позовну заяву обґрунтовує тим, що до березня 2013 року вона проживала у [ADDRESS]. З 04.08.2004 року отримувала пенсію за віком. Для оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання за кордон, на вимогу відповідача нею було надано заяву, за якою сплачено пенсію на перед за 6 місяців. Після чого позивачка виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв'язку із чим виплати пенсії їй було припинено. 27.12.2013 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, до якої додано заяву про перерахування пенсії на пенсійний банківський рахунок позивачки, однак відповідачем було відмовлено у виплаті пенсії. В судовому засіданні представник позивачки позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Оскільки на даний час відсутність нормативно правовий акт який врегулював дане питання то й відсутні протиправні дії, які були вчинені управлінням. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка виїжджаючи з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, за її заявою було виплачено відповідачем пенсію наперед за 6 місяців відповідно до положення ст. 51 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказане підтверджується письмовими матеріалами справи та не заперечується представником відповідача. З письмових матеріалів справи вбачається, що 27.12.2013 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії на території України [PERSON], яка проживає в країні Ізраїль. Однак відповіддю від 13.01.2014 року позивачці було відмовлено оскільки поновити виплату пенсії позивачці на території України немає законних підстав. 17 лютого 2014 року на адресу відповідача було направлена заява, відповідно до якої позивачка просила належну їй суму пенсії починаючи з 17.02.2014 року перераховувати на поточний (картковий) рахунок, який відкрито у відділенні ПАТ «Креді агріколь Банк» у м. Дніпродзержинськ. Згідно ст.ст.1, 3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою цінністю. Утвердження і забезпечення прав та свобод людини є головним обов'язком держави. Право на соціальний захист віднесене до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України). Згідно ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за 6 місяців наперед перед виїздом. Судом встановлено, що з вересня 2013 року [PERSON] була припинена виплата раніше призначеної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009 визнані, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058, якими передбачено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дано Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Верховна Рада України повинна привести положення названих законів у відповідність із цим Рішенням. Такі рекомендації надані судом в пункті 3 резолютивної частини цього рішення. Отже, з 07.10.2009 р. порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення КСУ щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Після прийняття зазначеного рішення КСУ і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладений відповідний договір, не прийняті, а том суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на отримання пенсії за віком. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted