Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області, як до адміністративного суду, із позовом до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Липовецького РУЮ Вінницької області, про визнання незаконними та скасування постанов про накладення на неї штрафів, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог наступним чином. 16.10.2013 року вона, [PERSON], отримала з відділу державної виконавчої служби Липовецького РУЮ постанову державного виконавця про накладення на неї, [PERSON], штрафу від 14.10.2013 року для виконання, винесену на підставі виконавчого листа №213/971/12 від 20.07.2012 року, що видав Липовецький районний суд. 19.10.2013 року поштовим листом їй було надіслано відповідачем чергову постанову про накладення штрафу від 18.10.2013 року, оскільки згідно акту державного виконавця рішення Липовецького районного суду №213/971/12 від 20.07.2012 року про усунення перешкод в користуванні власністю залишається не виконаним. На думку позивачки, зважаючи на те, що ще в травні 2013 року виконавче провадження з виконання наведеного виконавчого листа закінчено, про що була винесена постанова, яка була затверджена 24.05.2013 року начальником відділу ДВС Липовецького РУЮ Ридзевським В.О., а також відсутність в її діях злісного ухилення від невиконання судового рішення, про що було констатовано Липовецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, вважає оскаржувані нею постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що про те, що рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2012 року було звернуто до виконання їй було достовірно відомо, оскільки вона отримувала з ВДВС Липовецького РУЮ постанови про відкриття виконавчого провадження. Про те, що вказане судове рішення залишилось невиконаним вона також знає, оскільки постройки, які її, [PERSON], було зобов'язано знести самовільно - вважає своїми, а тому зносити їх не збирається. Відповідач головний державний виконавець відділу ДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Пасічник Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що його дії були законними та ґрунтувалися на нормах чинного законодавства, оскільки згідно положень п.13 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у випадах передбачених законом наділений повноваженнями накладати штраф. Відповідно до ст.89 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, а у даному випадку усунути перешкоди, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі повторного невиконання штраф накладається у подвійному розмірі. За наведених обставин просив суд в задоволенні адміністративного позову до нього відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників адміністративного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 липня 2012 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області, яке набуло законної сили 20 вересня 2012 року, було зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю [PERSON] шляхом знесення самовільних прибудов, а саме: гаража (навісу), який прибудований до стіни частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та тимчасових споруд з дерева зведених на межі а саме: веранда розміром 1.90 м х 2.40 м., кладова 2.0 м х 2.0 м, сарай для птиці та кладова для зберігання дров 1.0 м х 2.60 м. та хвіртки. Вказане судове рішення було звернуто стягувачем до виконання. 07.12.2012 року головним державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Пасічником Ю.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. За наслідками проведених виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" згідно ч.3 ст.75 даного Закону, а виконавчий документ був повернутий до суду. Ураховуючи те, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання ще не закінчився, судом за заявою стягувача [PERSON] вищевказаний виконавчий документ був повторно звернутий до виконання. Як слідує із отриманої Інформації про виконавче провадження, 01.08.2013 року, державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Копитко Ю.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого №213/971/12 виданого Липовецьким районним судом Вінницької області. 14.10.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Пасічник Ю.В. було винесено постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 170 гривень за невиконання судового рішення на підставі акту державного виконавця від 04.10.2013 року про невиконання рішення Липовецького районного суду від 20.07.2012 року ухваленого в цивільній справі №213/971/12 про усунення перешкод у користуванні власністю. 18.10.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Пасічник Ю.В. було винесено аналогічну постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 340 гривень за невиконання судового рішення на підставі акту державного виконавця від 18.10.2013 року про невиконання рішення Липовецького районного суду від 20.07.2012 року ухваленого в цивільній справі №213/971/12 про усунення перешкод у користуванні власністю. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі Законом). Згідно ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Статтею 2 Закону визначено органи і посадові особи, які здійснюють примусове виконання рішень та провадять окремі виконавчі дії, відповідно до якої примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Так, п.13 ч.3 ст.11 Закону України від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі Закону), передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Статтею 75 Закону, передбачено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, відповідно до якої у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Статтею 89 Закону, унормовано відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, згідно якої, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Згідно правил п.7 ч.1 ст.17 Закону, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи у виді постанов державного виконавця про накладення штрафу. З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку, що доводи позивача наведені у позовній заяві стосовно незаконності винесених головним державним виконавцем Пасічником Ю.В. постанов про накладення на неї, [PERSON], штрафів, з приводу того, що виконавче провадження з виконання судового рішення від 20.07.2012 року завершене, а тому не може бути розпочате знову, та неприпустимість повторного притягнення до відповідальності одного виду за одне і те ж правопорушення, спростовується тим, що виконавчий документ згідно постанови державного виконавця від 24.05.2013 року був повернутий до органу який його видав з підстав неможливості його виконання без участі боржника. Проте звернутий був стягувачем повторно до виконання, оскільки строк пред'явлення такого виконавчого документа до виконання ще не закінчився, що відповідає правилам ст.23 Закону. Що ж стосується доводів позивача щодо не підтвердження факту ухилення її, [PERSON], від виконання судового рішення, на що було звернуто увагу в листі начальника Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області то варто вказати, що відповідно до правил ч.3 ст.75 Закону, державний виконавець має право накласти на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та внести подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. З аналізу даної норми слідує, що винесення постанови про накладення штрафу передує внесенню подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом та не потребує підтвердження державним виконавцем факту ухилення боржника від виконання судового рішення. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета даного спору, суд дійшов до висновку, що рішення головного державного виконавця ВДВС Липовецького РУЮ Вінницької області Пасічника Ю.В. від 14.10.2013 року та 18.10.2013 року про накладення на позивача штрафів за невиконання ним судового рішення ухваленого в цивільній справі від 20.07.2012 року №213/971/12 про усунення перешкод в користуванні власністю, яким зобов'язано [PERSON] особисто вчинити певні дії, було невиконане, з такими обставинами в судовому засіданні погодилась позивач [PERSON], а згідно правил ч.3 ст.72 КАС України, вони доказуванню не підлягають, оскільки зібрані у справі докази не викликають у суду сумніву щодо достовірності цих обставин. Відтак суд дійшов до переконання, що оскаржувані позивачем рішення державного виконавця винесені в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України "Про виконавче провадження", тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.94 КАС України та відносить їх на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied