Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 січня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково; стягнено з відповідача на користь позивача 2118,70 грн. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставинам справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судове рішення мотивоване тим, що позивач не пропустив встановлений законом строк для звернення до суду за захистом своїх прав, а також тим, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а не положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, яка є підзаконним нормативним актом. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що реалізація вказаного права позивача залежить від фінансових можливостей держави, а також на те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 не скасована і, відповідно, підлягає застосуванню. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставинам справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом першої інстанції правильно встановлено, що у 2009,2010р.р. дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не призупинялась, а положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Апеляційний суд зазначає, що пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. З наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. З однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, - та, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік". На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Цією постановою КМУ встановлено, що "дітям війни"до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн., які позивачем отримано. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами. Не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. Також, слід зазначити, що відсутність коштів не є поважною причиною невиплати позивачу підвищення пенсії у передбаченому Законом розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов'язань, встановлених Конституцією і Законами України. Проте, суд в порушення норм чинного законодавства розрахував суму, яка підлягає до сплати, чим вийшов за межі своєї компетенції. А тому, оскільки позивач звернувся до суду 14 квітня 2011 року, то позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 14 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року.

Результат розгляду: partial