Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

14.10.2011 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом та з урахуванням заяви від 20.12.2011 року про уточнення позовних вимог просила визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у зарахуванні періодів роботи на посадах стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду з 01.08.1990 року по 31.01.1994 року та стажиста Тернопільського міського суду з 04.02.1994 року по 09.01.1997 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» - як стаж державної служби. Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі зарахувати роботу на посаді стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду з 01.08.1990 року по 31.01.1994 року та на посаді стажиста Тернопільського міського суду - з 04.02.1994 року по 09.01.1997 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі призначити та виплачувати пенсію за вислугою років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 12 липня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі від 26.09.2011 року, протокол №32, їй не зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посадах стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду та стажиста Тернопільського міського суду та відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Зокрема звертає увагу на те, що на час звернення до органу Пенсійного фонду України в м. Тернополі, стаж роботи становив 22 роки 10 місяців 07 днів, а саме: робота на прокурорських посадах -14 років 06 міс. 02 дні; половина строку навчання у Харківському юридичному інституті - 01р. 10 міс. 30 днів.; робота на посадах стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду- 03 роки 05 міс. 30 днів та стажиста Тернопільського міського суду - 02 роки 11 міс. 05 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці. Також позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби від 03.05.1994 року до стажу державної служби включається також період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом, час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. Відмова у зарахуванні спірного стажу з мотивів, що позивач не прийняла Присягу державного службовця, про що відсутній запис в трудовій книжці, вважає неправомірною, оскільки з дати вступу у дію Закону України «Про державну службу», 01.01.1994 року, Присягу державного службовця приймали лише ті громадяни України, які вперше зараховувалися на державну службу, а вона уже перебувала на державній службі з 01.08.1990 року і станом на 01.01.1994 року знаходилася у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, перебуваючи у штаті управління юстиції, набула статусу спеціаліста управління, оскільки здійснювала роботу спеціаліста апарату обласного управління юстиції, а тому не зарахування вказаного періоду роботи як часу роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», вважає неправомірним. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2011 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у зарахуванні [PERSON] періодів роботи на посадах стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду з 01.08.1990 року по 31.01.1994 року та стажиста Тернопільського міського суду з 04.02.1994 року по 09.01.1997 року до стажу, що дає. право на призначення пенсії за вислугу років - як стаж державної служби. Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у призначенні [PERSON] пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі зарахувати [PERSON] роботу на посаді стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду з 01.08.1990 року по 31.01.1994 року та на посаді стажиста Тернопільського міського суду з 04.02.1994 року по 09.01.1997 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі призначити та виплачувати [PERSON] пенсію за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 12 липня 2011 року. Не погодившись із постановою суду її оскаржив відповідач. Вважає, що дану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норм процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд перше інстанції вважає встановленим. Просить прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема зазначає, що Закон України «Про державну службу» регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. Відповідно до даного Закону державний службовець приймає Присягу державного службовця і йому присвоюється відповідний ранг, про що робиться запис у трудовій книжці. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Пре порядок обчислення стажу державної служби» та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.1995 р. № 131-р «Про віднесення посад працівників апарату судів та арбітражних судів до категорій посад державних службовців» регулюють порядок зарахування стажу державної служби. Звертає увагу на те, що частиною 2 статті 17 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці. Згідно статті 26 зазначеного Закону у трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну і позбавлення відповідного рангу. Проте у трудовій книжці позивача відсутні будь-які відомості щодо прийняття позивачем Присяги державного службовця; на підтвердження свого перебування на державній службі позивачем й не надано копії підписаного нею тексту Присяги. Також у трудовій книжці немає записів про ранг позивача як державного службовця. Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши доповідь судді головуючого, проаналізувавши підстави та зміст апеляційної скарги, здійснивши перевірку відповідності змісту апеляційної скарги дійсним обставинам справи, колегія суддів зазначає про наступне. Матеріалами справи встановлено, що 12 липня 2011 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі від 26.09.2011 року, протокол № 32 вирішено відмовити у призначенні пенсії за вислугою років [PERSON] у відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру». В даному рішенні зокрема зазначено, що відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в том числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Із копії трудової книжки встановлено, що наказом начальника управління юстиції Миколаївської облдержадміністрації №226-К від 01.08.1990 року позивач зарахована стажистом народного судді Жовтневого райнарсуду м. Миколаїв. Наказом № 28-Л звільнена із займаної посади з переводом в управління юстиції Тернопільської облдержадміністрації. Наказом начальника управління юстиції Тернопільської облдержадміністрації № 14-К від 04.02.1994 року [PERSON] прийнята на посаду стажиста Тернопільського міського суду в порядку переводу з посади стажист Жовтневого районного суду м Миколаїв. 09.01.1997 року, згідно наказу № 2-К звільнена з посади стажиста Тернопільського міського суду по ст.36 п.5 КЗпП України у зв'язку з переводом на роботу в органи прокуратури. Також судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу начальника управління юстиції Тернопільської облдержадміністрації № І4-К з 04.02.1994 року була прийнята на посаду стажиста Тернопільського міського суду, де брала участь у розгляді цивільних справ в якості секретаря судового засідання, виготовляла протоколи судових засідань, здійснювала досудову підготовку по справах та виконувала іншу роботу за дорученням голови суду, судді, що підтверджується копією довідки № 08 від 05.03.2009 року, виданої Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що перебуваючи у штаті управління юстиції, позивач набула статусу спеціаліста управління, оскільки здійснювала роботу спеціаліста апарату обласного управління юстиції, виконувала роботу на посадах секретаря суду, секретаря судового засідання, що, на думку суду першої інстанції, зараховується в стаж державної служби, а позивач виконувала саме таку роботу, тому стаж її роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого райнарсуду м. Миколаєва з 01.08.1990 року по 31.01.1994 року та стажиста Тернопільського міського суду з 04.02.1994 року по 09.01,1997 року підлягає до зарахування в стаж державної служби, що дає право на призначення пенсії за вислугою років. Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають дійсним обставинам справи та є неправильними з огляду на наступне. Згідно із переліком державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби відносяться, зокрема, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи. Згідно Указу Президії Верховної Ради Української PCP «Про відділи і управління виконавчих комітетів обласних, районних сільських, районних у містах Рад народних депутатів Української PCP» управління юстиції входило в структуру виконавчих комітетів обласних рад народних депутатів. Разом з тим, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.1995 року №131-р «Про віднесення посад працівників апарату судів до категорій посад державних службовців» визначено порядок зарахування стажу державної служби. Відповідно до п.2 ч.2 Постанови Кабінету Міністрів України з наступними змінами та доповненнями) №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби», до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком. Серед визначених у додатку посад визначені посади керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.1995 року №131-р «Про віднесення посад працівників апарату судів та арбітражних судів до категорій посад державних службовців» передбачається, що відповідно статей 9 та 25 Закону України «Про державну службу» віднесено посади працівників апарату судів та арбітражних судів до таких категорій посад державних службовців: шоста категорія: посади консультантів, спеціалістів, старших секретарів суду, секретарів судового засідання, секретарів суду, старших судових розпорядників, судових розпорядників апеляційних судів; посади спеціалістів, консультантів, старших секретарів суду, секретарів судового засідання, старших судових розпорядників, судових розпорядників, секретарів суду місцевих судів. Постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 р. № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» було внесено зміни до п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. № 88 (88-2003-р.) «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» та виключено посаду секретаря судової палати з переліку посад, котрі відносяться до посад державних службовців. Листом Головного управління державної служби України від 28.10.2005 року №12/10188 роз'яснюється, що період роботи на посаді стажиста народного судді може бути зарахованим до стажу державної служби за умови, якщо ця посада відносилась до посад керівних працівників і спеціалістів і була передбачена штатним розписом апарату народного суду. Вказана умова передбачена і вимогами статті 2 Закону України «Про державну службу», у відповідності до якого посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Оскільки до сьомої категорії посад державних службовців у відповідності до Постанови КМУ №131-р відносяться посади старших секретарів судів, секретарів судів, секретарів судового засідання, судових виконавців, судових розпорядників, перекладачів міжрайонних (окружних)судів, районних (міських) судів, на них поширюються вимоги статті 15 Закону України «Про державну службу», що визначає прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України. Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Позивач у позовній заяві зазначає, що фінансування заробітної плати здійснювалось за рахунок коштів Державного бюджету, як спеціалісту управління юстиції, але за штатом вказана посада в апараті суду була відсутня. Долучена до матеріалів справи довідка про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с.21) засвідчує про отримання [PERSON] розміру заробітної плати за період лютого-квітня 1994 року в розмірі 21,40 грн.. Колегія суддів вважає, що в зв'язку з тим, що оскільки діяльність позивача не була приведена у відповідність з вимогами Закону України «Про державну службу» та відповідність статті 17 вказаного закону, відсутні підстави вважати, що позивач обіймала посаду, котра відноситься до державної служби. З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied