Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду в м. Шахтарську та Шахтарському районі в особі начальника управління Фоменко М.В. про визнання дій начальника управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Фоменко М.В. щодо складання вимоги про сплату недоїмки №Ф-630 від 09.08.2013, скасування вимоги від 09.08.2013 №Ф-630 про сплату недоїмки у розмірі 7541,72грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 09.08.2013 Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі було винесено вимогу № Ф-630 про сплату суми з недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 7541,72 гривень. Зазначено вимогу було нею отримано після повернення до України із-за кордону лише 10.01.2014, тому строк на оскарження вимоги нею не пропущено. Вважає, вимогу від 09.08.2013 року № Ф-630 відповідача про сплату єдиного внеску у розмірі 7541,72 гривень незаконною та такою, що суперечить чинному законодавству, з огляду на те, що він є пенсіонером за віком і як фізична особа-підприємець вибрав спрощену систему оподаткування, звільнений від сплати єдиного внеску, після липня 2011 року. Просить суд визнати протиправними дії начальника управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Фоменко М.В. щодо складання вимоги про сплату недоїмки №Ф-630 від 09.08.2013 та скасувати її/а.с.3/. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином/а.с.36/ надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження /а.с.23/. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі /а.с.18/ заперечення на позов /а.с.19-21/. Відповідно до положень статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області та який вибрав спрощену систему оподаткування (сплачував єдиний внесок), і як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування /а.с.24,27/. На суму заборгованості Управлінням Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області сформовано вимогу від 09 серпня 2013 року № Ф-630 про сплату боргу з недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 7541,72 гривень /а.с.5/. Розрахунок суми боргу проведено по єдиному внеску фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, яка обрала спрощену систему оподаткування, відповідно до чинного законодавства України за період серпень 2011 року по червень 2013 року /а.с.32-35/. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду для оскарження вимоги відповідно до п.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не заслуговують на увагу суду. Оскільки, спірну вимогу від 09.08.2013 позивачем отримано лише 10.01.2014 після повернення до України /а.с.4/, а до суду позивачка звернулася 15.01.2014, про що свідчить конверт поштового відправлення /а.с.7/. Тобто позивачем строк звернення до суду не пропущено. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058), Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Відповідно до ст.12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Відповідно до Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. На підставі ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Згідно зі ст. 26 Закону №1058 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки від 14.02.2014 №1456/09 позивач з 12.05.2005 по 12.03.2008 отримувала пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи, з 13.03.2008 по 18.03.2012 - пенсію за віком при повному стажі, з 19.03.2012 по теперішній час пенсію по втраті годувальника, померлого внаслідок загального захворювання, за чоловіка [PERSON], який помер [INFO]/а.с.30/. На підставі п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади. Згідно з ч.8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, як передбачено ч.12 ст. 9 Закону № 2464. На підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Оскільки, позивач не весь час(за який сформовано спірну вимогу) отримувала пенсію за віком, а з 18.03.2012 по теперішній час отримує пенсію по втраті годувальника, вона у відповідності ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільняється з 06.08.2011 по 18.03.2012 від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на приписи ст.71 КАС України відповідач не в повній мірі довів правомірність прийняття вимоги №Ф-630 від 09.08.2013, тому вимога є протиправною та підлягає скасуванню в частині визначення недоїмки у сумі 1698,23грн. Відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі №Ф-630 від 09.08.2013 підлягають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі в частині прийняття вимоги про сплату боргу №Ф-630 від 09.08.2013, то суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення. В межах спірних відносин юридичні наслідки для позивача має саме вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області №Ф-630 від 09.08.2013, а не дії Управління Пенсійного фонду України у м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області щодо нарахування недоїмки вказаною вимогою. Оскільки суд дійшов висновку про часткове скасування спірної вимоги, чим захистив юридичний інтерес позивача, та враховуючи, що дії Управління Пенсійного фонду України у м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області щодо нарахування недоїмки за цією вимогою не мають юридичного значення у розумінні пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, то позовна вимога про визнання таких дій протиправними не підлягає задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє у задоволені вимог про зобов'язання відповідача у подальшому припинити нарахування єдиного соціального внеску, оскільки вимоги позивача стосуються спонукання відповідача вчинити певні дії у майбутньому, то у суду на теперішній час відсутній предмет розгляду по справі (рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень), який би можливо було перевірити на предмет відповідності вимогам ч.3 ст. 2 КАС України. Так, в Управління на момент розгляду справи відсутні підстави для прийняття будь-якого рішення, вчинення дії або бездіяльності стосовно нарахування єдиного соціального внеску позивачу у майбутньому. Отже у суду відсутні і підстави для визнання таких дій (бездіяльності) законними або навпаки або для спонукання до вчинення цих дій у майбутньому. Отже, захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково та скасовує вимогу Управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області № Ф-630 від 09.08.2013 у сумі 1698,23 гривні. На підставі ст. 94 КАС України, суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, що документально підтверджені, пропорційно задоволеним вимогам.

Результат розгляду: partial