Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме просила зобов'язати призначити пенсію по втраті годувальника з 01.01.2012 року виходячи із розміру заробітної плати її чоловіка за дні роботи в зоні відчуження відповідно до довідки № 353 від 11.11.1998 року. При цьому зазначила, що з 02.06.2005 року отримує пенсію по втраті годувальника, а саме чоловіка [PERSON]. На думку позивача з 01.01.2012 року відповідачем незаконно зменшено розмір отримуваної пенсії з 5213,88 грн. до 4205,90 грн., дані дії відповідач пояснює відсутністю первинних документів, а саме в довідці про заробітну плату № 353 від 11.11.1998 року [PERSON] вказано, що останній у період з 06.07.1986 р. по 07.07.1986 р. був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а в матеріалах архівної пенсійної справи [PERSON] був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС у 1987-1988 роках. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] у період 06.07.1986 р. по 07.07.1986 р. був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи питання про законність прийнятих відповідачем рішень з приводу відмови в обчисленні для позивачки пенсії по втраті годувальника виходячи із заробітку отриманого [PERSON] за роботу у зоні відчуження суд виходить із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.06.2005 року отримує пенсію по втраті годувальника чоловіка- [PERSON]. Право [PERSON] на отримання пенсії по втраті годувальника, яким являвся її покійний чоловік [PERSON] відповідачем не заперечується. Спірним є питання щодо можливості обчислювати розмір пенсії позивачу виходячи із даних про заробіток [PERSON] за роботу у зоні відчуження на підставі довідки № 353 від 11.11.1998 року. Дані правовідносини врегульовані Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1210 (далі Порядок), яким передбачено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону № 796-12. Згідно пунктів 1-3 цього Порядку пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи. У разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження. Посилання відповідача про те, що за матеріалами архівної справи та згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-88 роках, тому не можливо підтвердити заробітну плату [PERSON] за роботу в Чорнобильській зоні в 1986 році довідкою № 353 від 11.11.1998 року, не заслуговують на увагу. 11.11.1998 року Житомирський авіазагін Вінницького об"єднаного авіазагону видав довідку № 353, з якої вбачається, що [PERSON] був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 06.07.1986 по 07.07.1986 року, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах. Відповідно до положень постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до заяви про призначення пенсії мають бути надані посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122. Проте, у разі неможливості подання довідки за формою № 122 для призначення пенсії надаються інші первинні документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження: довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу тощо. Вказана позиція узгоджується із змістом зазначеної постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, згідно з якою замість довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, можуть надаватись довідки архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об'єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС тощо. З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] у період 06.07.1986 р. по 07.07.1986 р. був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Зі змісту довідки № 352 від 11.11.1998 року виданої на ім"я [PERSON] вбачається, що останній за період з 06.07.1986 р. та 07.07.1986 р. при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснив наліт 12 годин 5 хвилин. Довідкою від 11.05.1998 року підтверджується той факт, що [PERSON] виконував польоти по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році та тарифна ставка з урахуванням підвищення ставки як командиру становила 8, 40 руб. Отже, з урахуванням даних обставин суд приходить до висновку про безпідставність відмови позивачу у призначенні йому пенсії з урахуванням довідки від 11.11.1998 року № 353. У зв"язку з тим, що [PERSON] виявила бажання отримувати пенсію по втраті годувальника, яким являвся її покійний чоловік [PERSON], тому відповідач зобов"язаний був здійснити обчислення пенсії для позивача відповідно до даних про заробіток [PERSON] у зоні відчуження зазначених у довідці № 353 від 11.11.1998 року, яка є чинною, та на даний час в установленому законом порядку не скасована. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно п.4 ч.1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності. За змістом ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідач порушив право позивача на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав, які не передбачені цим Законом та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи те, що ні відповідачем, ні в судовому порядку жодних рішень щодо призначення пенсії на підставі документів, які містять недостовірні відомості на підставах, визначених Законом не приймалося, припинення виплати частини призначеної пенсії є незаконною, такою, що порушує права позивача. Відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови позивачу у виплаті пенсії виходячи з розміру заробітної плати [PERSON] відповідно до довідки від 11.11.1998 року. Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму (п. 4) зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача, а також позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди 5 000 грн., яку він просить стягнути. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, варто зазначити, що наведене у позовній заяві вираження моральних страждань має загальний характер та не має прямого зв'язку із обставинами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в частині визнання дій незаконними. Відповідно до ст.87 КАС України витрати на правову допомогу є судовими витратами та відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно договору про надання правової допомоги № 1/20-11/13 від 20.11.2013 року, розрахунку суми гонорару та квитанції№ 1/20-11/13 від 20.11.2013 року на сумум 650,00 грн., квитанції № 1/14-01/14 від 14.01.2014 року позивач сплатив адвокату [PERSON] 2500,00 грн. за надання правової допомоги. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 № 590 граничний розмір таких витрат складає 40 відсотків від мінімальної заробітної плати за годину роботи. Якщо компенсація сплачується за рахунок держави граничний розмір таких витрат не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. В матеріалах справи відсутні докази про кількість витрачених годин на надання правової допомоги, що унеможливлює здійснення розрахунку належної до відшкодування позивачу суми компенсації витрат на правову допомогу. За таких обставин суд відмовляє в стягнення витрат на правову допомогу. Зі змісту пенсійної справи [PERSON] вбачається, що остання протягом 2012 року неодноразово зверталась до Управління пенсійного фонду в м.Житомирі Житомирської області з питання призначення пенсії по втраті годувальника, однак згідно листа від 08.11.2012 року № 9391/02 [PERSON] було відмовлено в нарахуванні пенсії по втраті годувальника відповідно до довідки № 353 від 11.11.1998 року. Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач клопотання про поновлення строку на звернення до суду з вказаними вимогами не заявляє. З наданих позивачем матеріалів не вбачається, що існували поважні причини пропуску ним строку звернення до суду щодо визначення розміру пенсії, про невідповідність виплат позивач повинен був дізнатися при їх отримані в квітні 2012 року (а.с.9). Підстави до поновлення строку відсутні. Відповідно до вимог ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. Враховуючи те, що позивач, звернувшись до суду з позовом 27.11.2013 року, пропустив строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, заяви про поновлення пропущеного строку не подав, суддя приходить до висновку, що адміністративний, за період з 01.01.2012 року по 26.05.2013 року підлягає залишенню без розгляду. Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Отже, у зв'язку із задоволенням позовних вимог на користь позивачки підлягають поверненню 137,64 судового збору.

Результат розгляду: denied