Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

На підставі наданих заявок на придбання торгових патентів позивачем отримані наступні торгові патенти: [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.58), [NUMBER] від 01.06.2013 (а.с.57), [NUMBER] від 01.07.2013 (а.с.56), [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.56), [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.25), [NUMBER] від 08.07.2013 року (а.с.55), за які позивачем під час надання заявки були оплачені кошти у сумі 918 грн. за кожний. Крім того, 17.07.2013 року позивач звернулася до відповідача з заявкою на придбання торгового патенту на рибстан «[INFO]» [ADDRESS] при цьому також сплативши 918 грн. За зазначеною заявкою 17.07.2013 року відповідачем був виписаний торговий патент [NUMBER] від 16.07.2013 (а.с.57). 28.08.2013 року відповідач листом за вих. № 208/10/17-01 повідомив позивача про анулювання вищезазначених торгових патентів з 01.09.2013 року на підставі п.п.267.7.4. ст.267 ПК України. 09.09.2013 року позивачем у відповідності з п.п.267.7.5 п.267.7 ст.267 ПК України повернуті оригінали торгових патентів [NUMBER] від 08.07.2013, [NUMBER] від 01.06.2013, [NUMBER] від 01.07.2013, [NUMBER] від 08.07.2013, [NUMBER] від 08.07.2013, [NUMBER] від 08.07.2013 року . 24.10.2013 року відповідачем винесена податкова вимога № 107-17, відповідно до якої станом на 23.10.2013 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1344,90 грн. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. П.п.267.1.1. п.267.1 ст. 267 ПК України встановлено, що платниками збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів; б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України; в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти; г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей). Порядок придбання торгового патенту передбачений п. 267.4. ст. 267 ПК України, який встановлює, що підставою для придбання торгового патенту є заявка, оформлена відповідно до цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових умов щодо придбання торгового патенту не дозволяється. Відповідно до п.п. 267.4.3. п. 267.4 ст. 267 ПК України торговий патент видається особисто фізичній особі - підприємцю або особі, уповноваженій юридичною особою, під підпис у триденний термін з дня подання заявки. Датою придбання торгового патенту є зазначена в ньому дата. Позивач зазначає, що ним не отриманий торговий патент за заявкою від 17.07.2013 року на торгівельну діяльність на рибстан «[INFO]» [ADDRESS] Суд звертає увагу, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка владного суб'єкту, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за заявкою позивача від 17.07.2013 року про видання торгового патенту на торгівельну діяльність за адресою: [ADDRESS] рибстан «[INFO]», павільйон, торговий патент був виписаний 17.07.2013 року терміном дії з 16.07.2013 року по 30.06.2018 року (а.с.57). Окрім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не був отриманий під підпис торговий патент, у зв'язку з неявкою до податкової служби, будь яких належних та допустимих доказів не можливості з'явитися до податкового органу для отримання торгового патенту за заявкою від 17.07.2013 року позивачем не надано, більш того податкове законодавство не передбачає обов'язку податкового органу повідомляти фізичних осіб-підприємців про розгляд заявки на видачу торгового патенту результатом якого є його видача, при цьому податкове законодавство зобов'язує відповідача у триденний термін розглядати заявку про придбання торгового патенту з дня подання заявки, що відповідачем в даному випадку було зроблено. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, відповідачем вчинені активні дії, що виключає бездіяльність цього владного суб'єкту в частині ненадання позивачу торгового патенту за адресою: [ADDRESS], рибстан "[INFO]", згідно заявки від 17.07.2013 року. Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач письмово звернулася до відповідача після надання заявки від 17.07.2013 року на отримання патенту вперше 09.09.2013 року на, що відповідачем листом від 18.09.2013 року була надана відповідь за вих. № 403/10/17-01, який направлений на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією, однак повернутий з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.54). Що стосується твердження позивача, що датою придбання патенту є дата його отримання фізичною особою - підприємцем під підпис, а не дата коли він був виписаний податковою службою, суд вважає неспроможними, оскільки як визначено в ст.267 ПК України датою придбання торгового патенту є зазначена в ньому дата. Стосовно позовних вимог в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо нарахування в обліковій картці позивача податкового боргу у розмірі 1344,90 грн. суд зазначає наступне. Ставка збору за провадження торговельної діяльності та діяльності з надання платних послуг встановлюється сільськими, селищними та міськими радами (далі у цьому пункті - органами місцевого самоврядування) з розрахунку на календарний місяць у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року (далі - мінімальна заробітна плата), визначеному цим пунктом, з урахуванням місцезнаходження пункту продажу товарів та асортименту товарів, пункту з надання платних послуг та виду платних послуг (п.п. 267.3.1. п.267.3 ст. 267 ПК України). Порядок та строки сплати збору передбачені п.267.5. ст. 267 ПК України. Так, п.п. 267.5.2 п. 267.5. ст. 267 ПК України встановлені строки сплати збору, а саме: а) за провадження торговельної діяльності з придбанням короткотермінового торгового патенту - не пізніш як за один календарний день до початку провадження такої діяльності; б) за провадження торговельної діяльності (крім торговельної діяльності з придбанням короткотермінового торгового патенту), діяльності з надання платних послуг, здійснення торгівлі валютними цінностями - щомісяця не пізніше 15 числа, який передує звітному місяцю; в) за здійснення діяльності у сфері розваг - щоквартально не пізніше 15 числа місяця, який передує звітному кварталу. Відповідно до п.п.267.5.3. п.267.5. ст.267 ПК України під час придбання торгового патенту суб'єкт господарювання вносить суму збору за один місяць (квартал). На суму збору, сплачену під час придбання торгового патенту, зменшується сума збору, яка підлягає внесенню в останній місяць (квартал) його дії. Платники збору можуть здійснити сплату збору авансовим внеском до кінця календарного року (п.п. 267.5.4. п.267.5. ст.267 ПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем виписані на ім'я позивача наступні торгові патенти: [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.58), [NUMBER] від 01.06.2013 (а.с.57), [NUMBER] від 01.07.2013 (а.с.56), [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.56), [NUMBER] від 08.07.2013 (а.с.25), [NUMBER] від 08.07.2013 року (а.с.55), [NUMBER] від 16.07.2013 (а.с.57), за які позивачем під час надання заявки були оплачені кошти у сумі 918 грн. за кожний. Будь яких доказів оплати збору за провадження торгівельної діяльності за вищезазначеними торговими патентами, крім оплат здійснених під час подання заявки на придбання вищезазначених торгових патентів, позивачем не надано. Згідно поясненням та розрахунку відповідача сума заборгованості по сплаті за торгові патенти складає 1344,90 грн. у т. ч. заборгованість по торговому патенту [NUMBER] -355,35 грн.; по торговим патентам [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] -355,35 грн.; по торговим патентам [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] -634,20 грн. Позивачам в порядку передбаченому ст.72 КАС України не надано доказів про відсутність зазначеної заборгованості по збору за провадження торгівельної діяльності у вищезазначеній сумі. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем за вимогою відповідача, повернуті торгові патенти, що на думку суду свідчить про згоду позивача з підставами анулювання патентів, передбачених п.п.267.7.4 ст. 267 ПК України, відповідно до якого у разі невнесення суб'єктом господарювання збору у встановлений цією статтею строк, дія такого патенту анулюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулося таке порушення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування в обліковій картці позивача податкового боргу у розмірі 1344,90 грн. є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що податковий борг у позивача по вище переліченим торговим патентам складає 1344,90 грн., у зв'язку з чим у суду не має також підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача внести зміни до облікової картки позивача шляхом виключення з облікової картки позивача податкового боргу у розмірі 1344,90 грн. як неправомірно нарахованого. Стосовно прийнятої відповідачем податкової вимоги від 24.10.2013 року № 107-17, суд зазначає наступне. Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПКУ встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Таким чином, грошове зобов'язання платника податку стає податковим боргом з моменту його узгодження в порядку, визначеному Податковим кодексом. Відповідно до п.п. 267.5.5. п. 267.5. ст. 267 ПК України суми збору, не сплачені в установлені строки, вважаються податковим боргом і стягуються до бюджету згідно з положеннями цього Кодексу. Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковою вимогою є письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Як свідчать матеріали справи відповідачем прийнята оскаржувана вимога, у зв'язку з несплатою позивачем у повному обсязі збору за провадження торгівельної діяльності. Таким чином, враховуючи висновки зроблені судом вище про наявність у позивача заборгованості по сплати збору за провадження торгівельної діяльності у сумі 1344,90 грн., яка в силу приписів п.п.267.5.5. п.267.5. ст.267 ПК України є податковим боргом, то оскаржувана податкова вимога є правомірною, у зв'язку з чим позов в частини визнання протиправною та скасування вимоги від 24.10.2013 № 107-17 також не підлягає задоволенню. Згідно з приписами ст. 70 КАС України докази повинні бути належними та обґрунтованими. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору . Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності в порядку ст. ст. 69,70,86 КАС України, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 19.02.2014 року. У повному обсязі постанову складено та підписано 24.02.2014 року.

Результат розгляду: denied