Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач, фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0004191701 від 10.09.2013 та № 0004241701 від 10.09.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач не згоден з висновками викладеними в акту № 47/17-0103-[NUMBER] від 02.08.2013 р. «Про результати документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця [PERSON]» у зв'язку із тим що вони не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що наведені у акті № 47/17-0103-[NUMBER] обставини, жодним чином не доводять недобросовісність позивача та не свідчать про відсутність реальності господарських операцій. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Позивач посилається на пп. 138.4 ст. 138 ПКУ, яким передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Тобто, після 01.04.2011 р. в Декларацію з податку на прибуток такі витрати потрапляють під час продажу придбаних товарів. Отже, позивач вважає, що операції, які були здійснені після 01.04.2011 р., відображаються у податковому обліку у відповідності до норм ПКУ, а саме: витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Таким чином, оскільки в момент придбання товарів витрат в податковому обліку не відображались, то підстав для їх виключення зі складу витрат в періодах їх податкового органу немає. Також, позивачем до перевірки надано відповідачу всі первинні документи, що підтверджують взаємовідносини з контрагентами, а саме надано: договір, видаткові накладні, платіжні доручення, податкові накладні та інші документи, що спростовує висновки податкового органу щодо завищення та заниження валових витрат та про завищення сум податкового кредиту з податку на додану вартість. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне. За результатом документальної планової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON], Шосткинською ОДПІ встановлено ФОП [PERSON] реалізовано склопакетів на загальну суму 17758,35 грн. (без ПДВ), яка не включена до складу валового доходу, чим занижено валовий дохід на суму 17758,35 грн. Позивачем не надано пояснень та документів стосовно реалізації склопакетів на суму 17758,35 грн., яка виявлена за рахунок різниці придбаних протягом року склопакетів, залишків склопакетів станом на кінець року та реалізованих склопакетів за весь рік. Податкові накладні на дану суму не виписані та не визначені податкові зобов'язання з ПДВ у грудні 2012 року на суму 3551,67 грн. Крім того, перевіркою встановлено завищення податкового кредиту на суму 2742, 0 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Главмет», які на момент перевірки не підтверджені податковими накладними або іншими документами, та в результаті віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковій накладній № 183 від 27.06.2012, виданою ТОВ «Укрмедіа-Київ», яка була включена до податкового кредиту у червні та у липні 2012 року. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Шосткинською ОДПІ проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця [PERSON], за період з 01 січня 2012 р. по 31 грудня 2012 за результатами якої складено акту № 47/17-0103-[NUMBER] від 02.08.2013 р. (а.с. 24 - 42). На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення: № 0004191701 від 10.09.2013 р., яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 433,50 грн. та штрафними санкціями в сумі 108,38 грн., та № 0004241701 від 10.09.2013 р., яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 6444,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 3222,00 грн. (а.с. 18,20). Як вбачається з акту перевірки та розрахунку податкового органу (а.с. 142 - 143), донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб відбулося внаслідок зменшення податковим органом валових витрат на суму 13710,00 грн. по операціям з ТОВ «Главмет». Також податковим органом по операціям з ТОВ «Главмет» було зменшено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 2742,00 грн. В акті перевірки податковим органом зазначено що при опрацюванні додатку 5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка ПЗ та ПК в розрізі контрагентів», встановлено розбіжність із ТОВ «Главмет», також ФОП [PERSON] операції з даним контрагентом не підтвердженні оригіналами первинних документів. Суд не погоджується з таким висновками податкового органу та вважає їх такими що не відповідають нормам законодавства виходячи з наступного . З матеріалів справи суд вбачає, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Главмет» (виконавець) були укладені договори надання послуг від 20.04.2012 №ДГ-5 та від 11.10.2012 №ДГ-11 (а.с. 43-44, 48-49), предметом яких є послуги з монтажу металоплатикових конструкцій. Виконання зазначених договорів підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними (а.с. 45 - 46, 50 - 51). Суд вважає, що документи щодо операцій по виконанню перелічених вище договорів між позивачем та ТОВ «Главмет» мають всі обов'язкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції. Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПК України). Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України). Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог. Пунктом 201.8 ст.201 Податкового кодексу України, визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Згідно п.201.10. ст. 9 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже мали право складати податкові накладні. Зважаючи, що позивач має належним чином оформлені податкові накладні, то, суд вважає, що сума податку на додану вартість правомірно віднесена позивачем до податкового кредиту. Також суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та його контрагентом зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Отже, господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємство ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мало, що зумовлює хибність висновків податкового органу. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податків до бюджету , або відображення його у податковій звітності це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що податковим органом не доведено правомірності донарахування податкових зобов»язань з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість по операціям позивача з ТОВ «Главмет». Крім того, з матеріалів перевірки суд вбачає, що згідно наданого ФОП [PERSON] опису інвентаризації ТМЦ станом на 31.12.2012, залишки ТМЦ станом на 01.01.2012 складають 227 817,12 грн. без ПДВ, в т.ч. залишки склопакетів - 0,00 грн., залишки ТМЦ станом на 31.12.2012 складають 241 049,27 грн. без ПДВ, в т.ч. залишки склопакетів - 75462,49 грн. (а.с. 85-86). В ході проведення перевірки при аналізі руху товарно-матеріальних цінностей за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року відповідно податкових накладних, видаткових накладних на придбання товару від постачальника, податкових накладних на поставку товарів покупцям, виписок по банківським рахункам було встановлено, що протягом року було ФОП [PERSON] придбано склопакетів на суму 93598,84 грн., та згідно обліку позивача реалізовано склопакетів всього на суму 378,00 грн. Під час перевірки позивачем не надано пояснень та документів стосовно реалізації склопакетів на суму 17758,35 грн., яка виявлена за рахунок різниці придбаних протягом року склопакетів та залишків склопакетів станом на кінець року та реалізованих склопакетів за весь рік (93598,84-75462,49-378,00=17758,35). В зв'язку з чим податковим органом зроблено висновок, що ФОП [PERSON] реалізовано склопакетів на загальну суму 17758,35 грн. (без ПДВ), але податкові накладні на дану суму не виписані та не визначені податкові зобов'язання з ПДВ на суму 3551,67 грн. Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Враховуючи те, що позивачем ні під час перевірки, ні під час судового розгляду не було надано будь - яких пояснень щодо різниці між залишками склопакетів на суму 17758,35 грн., суд з огляду на приписи ст.185, 187 Податкового кодексу України, погоджується з вище вказаними висновками податкового органу. Отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягають. Також, під час перевірки податковим органом було встановлено, позивачем було віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ у липні 2012 року суму 150,00 грн. по податковій накладній № 183 від 27.06.2012, виданою ТОВ «Укрмедіа-Київ», яка вже була включена до податкового кредиту у червні 2012 року. Суд зазначає, що подвійне включення до складу податкового кредиту з ПДВ суми по одній і тій самій податковій накладній суперечить нормам Податкового кодексу України. Крім того, ні в позові, ні в доповненнях до нього позивач ніяким чином не пояснює вказаного порушення, відтак суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Таким чином, в зв'язку з тим, що податок з доходів фізичних осіб був донарахований податковим органом лише по операціям з ТОВ «Главмет», суд вважає, що податкове повідомлення - рішення № 0004191701 підлягає скасування в повному обсязі. Також, враховуючи, що по операціям позивача з ТОВ «Главмет» було донараховано податку на додану вартість в сумі 2742,00 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 1371,00 грн., саме в цій частині податкове повідомлення - рішення № 0004241701 підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial