Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. 19.12.2013 року товариству стало відомо, що відповідачем 13.12.2013 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та зареєстровано право власності ПАТ «ВТБ Банк» на об,єкт нерухомого майна - будівля аптечного складу торгової продукції Літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних, 1а. Відповідачем видано ПАТ «ВТБ Банк» свідоцтво про право власності об,єкту нерухомості, який зареєстровано в реєстрі за № 6250. Як вбачається зі свідоцтва, відповідач на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу посвідчив ПАТ «ВТБ Банк» право власності на об,єкт нерухомого майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до об,єкту нерухомого майна увійшло: - Будівля аптечного складу готової продукції (Літ-А-2); - Огородження (1-3); - Замощення (І-ІІ); - Навіс (Літ.Б). Позивач зазначає, що під час проведення виконавчих дій 27.04.2011 року державним виконавцем спільно з представником ПАТ «»ВТБ Банк» здійснений повний опис майна боржника (ТОВ «Медфармсервіс»), на яке накладений арешт та передано представнику банка на відповідальне зберігання, про що складений акт опису та арешту майна. Згідно цього акту, до опису включена будівля аптечного складу готової продукції Літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних, 1а. Тобто, майно: огородження (1-3), замощення (І-ІІ) та навіс (Літ. Б) не увійшло до акту опису та арешту майна. В подальшому, під час проведення оцінки описаного майна також до вартості загальності ціни аптечного складу готової продукції не увійшла вартість огородження (1-3), замощення (І-ІІ) та навіс (Літ. Б), про що свідчить витяг звіту вартості оцінки. В ході проведення торгів на реалізацію виставлялась виключно будівля аптечного складу готової продукції Літ. А-2. Після завершення виконавчих дій та закриття виконавчого провадження Відділом Державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку передано до ПАТ «ВТБ Банк» виключно будівлю аптечного складу готової продукції Літ. А-2. Таким чином, огородження (1-3), замощення (І-ІІ) та навіс (Літ. Б) залишились у власності ТОВ «Фенікс - Рент», а інше майно - аптечний склад готової продукції Літ. А-2 перейшло до ПАТ «ВТБ Банк». 13.12.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво за № 6250 про посвідчення права власності на майно за ПАБ «ВТБ БАНК», що складається з: будівлі аптечного складу торгової продукції літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м, розташованої за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Відважних, буд. 1 «а». Позивач вважає рішення відповідач про реєстрацію права власності незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач просив скасувати рішення приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію права власності ПАТ «ВТБ Банк» на об,єкт нерухомості: будівля аптечного складу торгової продукції літ. А-2, загальною площею 1156, 60 кв.м, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних, 1а, яке прийняте 13.12.2013 року за № 6250. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з,явився, в попередньому судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи, своє рішення законним та обгрунтованним. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 - ІУ (далі - Закон № 1952) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1952 державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, за ТОВ «Медфармсервіс», на підставі свідоцтва про право власності б/н від 18.12.2003 року, виданим Управлінням комунального господарства Донецької міської ради, зареєстровані наступні об,єкти: будівля аптечного складу готової продукції А-2, загальною площею 1156,2 кв. м; огородження № 1-3; замощення І-ІІІ; навіс Б. 28.09.2010 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2010 року з примусового виконання наказу № 37/198, виданого 17.09.2010 року Господарським судом Донецької області про стягнення з ТОВ «Медфармсервіс» заборгованості за кредитом на користь ПАТ «ВТБ Банк» на загальну суму 4258867,98 грн. та накладений арешт на все майно, що належить боржнику - ТОВ «Медфармсервіс» у межах суми звернення стягнення. 27.04.2011 року державним виконавцем проведено опис майна, що належить боржнику - ТОВ «Медфармсервіс», відповідно до якого, описано і накладено арешт на таке майно: будівля аптечного складу готової продукції А-2 ,загальною площею 1156,2 кв.м., про що складений відповідний акт. Як вбачається з листів Філії 05 Приватного підприємства «НИВА -В.Ш.», яке відповідно додатку до Договору № 0512140 від 27.02.2012 року надає послуги по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, предметом цих торгів була будівля аптечного складу готової продукції А-2, загальною площею 1156,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних,1 а. 25.10.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку був складений акт, який є підставою для видачі нотаріусом відповідного свідоцтва про передачу майна, а саме: будівлі аптечного складу готової продукції А-2, загальною площею 1156,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних,1 а, яке належить ТОВ «Медфармсервіс» правонаступником якого є ТОВ «Фенікс - Рент». Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2013 року, нерухоме майно, а саме: будівля аптечного складу готової продукції А-2, загальною площею 1156,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Відважних,1 а, згідно акту та постанови державного виконавця від 25.10.2013 року передана стягувачу в рахунок погашення заборгованості за початковою ціною реалізації в розмірі 5145690,27 грн. Цією постановою було припинено чинність арешту майна боржника, накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2010 року та скасовані заходи примусового виконання рішення. 13.12.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво за № 6250 про посвідчення права власності на майно за ПАБ «ВТБ БАНК», що складається з: будівлі аптечного складу торгової продукції літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м, розташованої за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Відважних, буд. 1 «а». Згідно ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Відповідно до преамбули Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Частиною 1 ст. 11 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 5 ч. 3 цієї статті встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 5 цієї статті про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно п. 2 ч. 2 цієї статті державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (далі - Порядок) під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до п. 92 Порядку під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно. Відповідно до п. 94 Порядку у разі наявності записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державний реєстратор переносить відповідні записи до розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надсилає рекомендованим листом органові або посадовій особі, якими встановлено обтяження речових прав на нерухоме майно, особі, в інтересах якої встановлено обтяження, письмове повідомлення про прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі прав та перенесення ним відомостей про обтяження речових прав на таке нерухоме майно до даного Реєстру (за наявності у зазначених реєстрах відомостей про місцезнаходження (адресу) органу (особи). Главою 13 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, визначено порядок видачі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо вони не відбулися. Відповідно до зазначеного Порядку, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. В акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, має бути зазначено: ком, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон); коротка характеристика майна; прізвище, ім»я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця; дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правовстановлюючого документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім»я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі,посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися. В силу вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, вилученого з обігу із законом, та майна зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах або на комісійних умовах. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Главою 13 розділу І цього Порядку визначений вичерпний перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем спірне свідоцтво було видано на підставі постанови та акту начальника Відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку від 25.10.2013 року про передачу майна стягувану, як того вимагають норми чинного законодавства, з урахуванням цього, суд робить висновок про те, що відповідач, як орган суб,єкт владних повноважень, при посвідченні права власності з видачею свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За даними Державного реєстру речових прав будівля аптечного складу торгової продукції літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м, огородження № 1-3, замощення І-ІІ, знаходиться в іпотеці на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 05.04.2007 року за реєстровим номером 901. Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У цьому випадку огородження № 1-3 та замощення І-ІІ є невід,ємною та складовою частиною будівлі аптечного складу торгової продукції. Також іпотека поширюється на частину об,єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладання аптечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об,єкт нерухомості (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку). Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на відсутність порушень норм діючого законодавства відповідачем. Враховуючи вищевикладене та

Результат розгляду: denied