Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості від 10.12.2013 № 100270001/2013/300513/1; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачене мито за ВМД № 100270001/2013/186992 у сумі 38837,97 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подав до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, а також просив розглядати справу за його відсутності, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України розглядається у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів. Водночас, представник Київської міжрегіональної митниці Міндоходів подав до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 17.10.2012 між ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс" та "ЕмДжіЕф Тііз (ПіВіТі) ЛТД" укладено договір на поставку товару № MJF-MUL 17.10.12, відповідно до умов якого "ЕмДжіЕф Тііз (ПіВіТі) ЛТД" (продавець) зобов'язується продати (передати у власність), а позивач (покупець) зобов'язується купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент і технічні умови яких зазначені у специфікаціях, що складають невід'ємну частину Договору. 09.12.2013 позивачем через свого митного брокера подано до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ВМД № 100270000/2013, з метою митного оформлення товарів, придбаних за вказаним договором, зокрема: чай чорний ферментований, байховий, фасований, у первинній упаковці до 3х кг, торгівельної марки Dilmah. Одночасно, з ВМД позивачем подано митниці перелік документів, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, що не заперечувалось відповідачами та підтверджується ВМД в графі 44, а саме: зовнішньоекономічний договір на поставку товару від 17.10.2012 № MJF-MUL 17.10.12; специфікацію від 31.10.2013 № 3006603; додаткові угоди до зовнішньоекономічного договору від 09.09.2013 б/н та від 01.11.2013 б/н; CMR від 03.12.2013 № 56630; інвойс від 31.10.2013 № 3006603; прайс-лист виробника MJF TEAS (Pvt) Ltd від 17.10.2012; пакувальний лист від 31.10.2013 № 3006603; митну декларацію країни відправлення від 15.10.2013 Е 94031; страховий поліс від 04.11.2013 ЕМЕС № 2013001097; звіт з незалежної оцінки майна Т 09/01 Товари продовольчої групи - Чай марки DILMAH, що завозяться на митну територію України, покупець ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс" від 02.09.2013 ПП "Стронг-Л"; сертифікат якості; фітосанітарний сертифікат; сертифікат походження від 31.10.2013 № CO/CIS/13/762; декларацію виробника від 31.10.2013; лист представництва MJF TEAS (Pvt) Ltd від 02.12.2013. За наслідками опрацювання наданих ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс" документів Київською міжрегіональною митницею Міндоходів виявлено наявність у них розбіжностей, у зв'язку із чим було запропоновано декларанту електронним повідомленням від 10.12.2013 надати додаткові документи для її підтвердження, а саме: виписку з бухгалтерської документації; інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також специфікації до контракту від 17.10.2012 № 1 та від 31.10.2013 № 3006603. Електронним листом від 10.12.2013 декларант повідомив митницю, що додаткові документи надати не може. В подальшому, 10.12.2013 Київською міжрегіональною митницею Міндоходів прийнято рішення № 100270001/2013/300513/1 про коригування митної вартості вказаних товарів, імпортованих ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс", яким підвищено їх митну вартість до 8 доларів США за 1 кг. Вказане рішення обґрунтоване тим, що під час здійснення контролю за правильністю визначення ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс" митної вартості товару, який переміщувався позивачем через митний кордон України на підставі зазначеної ЕМД, у посадових осіб Київської міжрегіональної митниці Міндоходів виникли сумніви стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, у зв'язку з встановленням, що документи, подані до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності, а саме: у листі представництва MJF TEAS (Pvt) Ltd від 02.12.2013 № 18 вказано, що закупівельні ціни на продукцію ТМ "Dilmah (чай)" зазначені у специфікації до контракту від 17.10.2012 № 1; інформація щодо банківських реквізитів, які зазначено в контракті, а саме: "Standard Charteted Bank-Newyork Their Swift Code: SCBLUS33 Beneficiary's Bank Standard Charteted Bank, Sri Lanka Beneficiary's Bank Address: 37, York Street, Colombo 01, Sri Lanka Bene, Swift Code: SCBLLKLX Beneficiary's А/с Name: MJF Teas (Pvt) Ltd Beneficiary's А/с: 01 02 4005465 01", не співпадає з інформацією, яка вказана в інвойсі від 31.10.2013 № 3006603: "Please pay this invoice in US DOLLARS via bank transfer value dated 16 NOV 2013 to HSBC, USA, SWIFT ID MRMDUS33 or FED WIRE No. 021001088 for further credit to MJF Teas Pvt Ltd Account No 610-56111-5 quoting our invoice No. or Reference No. Please ensure value is net of your bank charges. If you have any queries on this invoice please contact us immediately", а також у зв'язку з тим, що з запитуваних документів позивачем надано лише специфікацію до контракту від 31.10.2013 № 3006602. В подальшому, у зв'язку з коригуванням митної вартості, для випуску товарів у вільний обіг шляхом надання гарантій, 10.12.2013 оформлено ЕМД № 100270000/2013/186992, виходячи з митної вартості товару, визначеної митним, внаслідок чого проведено митне оформлення товару за скоригованою ціною у розмірі 8 доларів США за 1 кг., а розмір гарантійних зобов'язань склав 38837,96 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За змістом ст. 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для, зокрема: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України. Згідно з ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Відповідно до змісту ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зі змісту оскаржуваного рішення видно, що останнє, всупереч вимогам ст. 55 Митного кодексу України та ч. 3 ст. 2 КАС України, не містить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано за основним методом, з огляду на наступне. Речення у спірному рішенні "у листі представництва MJF TEAS (Pvt) Ltd від 02.12.2013 № 18 вказано, що закупівельні ціни на продукцію ТМ "Dilmah (чай)" зазначені у специфікації до контракту від 17.10.2012 № 1" носить констатуючий певний факт характер та не впливає на неможливість визначення митної вартості за основним методом, більш того, таку специфікацію, як вже було встановлено судом, позивачем подано разом з ЕМД № 100270000/2013/186557. Стосовно невідповідності банківських реквізитів у контракті та в інвойсі від 31.10.2013 № 3006604 слід зазначити таке. Як вже було встановлено судом, позивачем разом з МД від 05.12.2013 № 100270000/2013/186557 подано інвойс від 31.10.2013 № 3006602, а не інвойс № 3006604. При цьому, з матеріалів справи видно, що в інвойсі від 31.10.2013 № 3006602 не зазначено інформації "Please pay this invoice in US DOLLARS via bank transfer value dated 16 NOV 2013 to HSBC, USA, SWIFT ID MRMDUS33 or FED WIRE No. 021001088 for further credit to MJF Teas Pvt Ltd Account No 610-56111-5 quoting our invoice No. or Reference No. Please ensure value is net of your bank charges. If you have any queries on this invoice please contact us immediately", про яку йдеться в оскаржуваному рішенні. Крім того, відповідачем не надано жодних пояснень щодо походження даної інформації, зокрема, з яких джерел вона була взята, та яким чином така інформація впливає на визначення митної вартості за основним методом. За таких умов, суд прийшов до висновку, що посадові особи Київської міжрегіональної митниці Міндоходів належним чином не дослідили документи подані позивачем разом з ВМД від 10.12.2013 р. та прийшли до передчасних висновків. При цьому, в силу вимог ст. 55 Митного кодексу України, у оскаржуваному рішенні повинна бути наведена інформація, зокрема, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка і призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття відповідного рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, проте такої інформації оскаржуване рішення, за висновком суду, не містить. Водночас, незважаючи на те, що митний орган не обмежений у виборі додаткових документів, які ним можуть витребовуватися для підтвердження митної вартості товару, їх використання повинне узгоджуватися з правовою суттю правовідносин, які склалися між контрагентами договору. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11. Таким чином, витребовуючи спірним рішенням додаткові документи Київська міжрегіональна митниця Міндоходів має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом, проте Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, як встановлено судом, такого зроблено не було. Разом з тим, митний орган не зазначив, які саме обставини такі документи повинні підтвердити. Також, всупереч вимогам ст. 55 Митного кодексу України, у оскаржуваному рішенні Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. За умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12. Таким чином, при визначені митної вартості за резервним методом, який згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України є останнім, митниця не обґрунтувала у спірному рішенні із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого чи інших методів визначення митної вартості, заявленої позивачем. Ненадання ж декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12. Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Київська міжрегіональна митниця Міндоходів не надала доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Враховуючи зазначене, позивачем, за висновком суду, було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли Київській міжрегіональній митниці Міндоходів визначити митну вартість товару за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Зважаючи на вищенаведене у сукупності, рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості, за висновком суду, є протиправним та підлягає скасуванню. Стосовно вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно перерахованих до бюджету коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частинами 1- 3 статті 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відповідно до приписів пунктів 43.4 та 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. (п. 43.4) Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. (п. 43.5 статті 43 Податкового кодексу України). Отже, повернення мита, надміру сплаченого позивачем внаслідок винесення рішення про визначення митної вартості, має відбуватися у вищезазначеному порядку, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірності винесення ним спірного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial