Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у здійсненні судді у відставці [PERSON] перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01 грудня 2013 року - протиправними; визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 14 січня 2014 року №112 щодо відмови судді у відставці [PERSON] у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] щомісячне грошове утримання судді у відставці, виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві від 27 грудня 2013 року №708, з 01 грудня 2013 року, у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він суддя Печерського районного суду міста Києва у відставці, знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 % заробітної плати працюючого судді районного суду. З 01 грудня 2013 року заробітна плата суддів районного суду, працюючих на відповідній посаді збільшилась, у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати в Україні згідно Закону України «Про бюджет на 2013 рік», що підтверджується довідкою ТУ ДСА м. Києва від 14 січня 2014 року №6, а також ст. 129 ч.3 п.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 13 січня 2014 року він звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про заробітну плату працюючого судді за його посадою та отримав відмову УПФ у Дніпровському районі м. Києва в перерахунку довічного грошового утримання. Ця відмова вмотивована тим, що Порядком подання документів для призначення та виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці, який затверджено Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 25.01.2008 року проведення перерахунку утримання не передбачено. 23 січня 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито скорочене провадження в адміністративній справі. 06 лютого 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва отримало копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви [PERSON] з доданими до неї документами. 12 лютого 2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва, надійшли заперечення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до яких відповідач просить відмовити у позові в повному обсязі з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Судом встановлено, що [PERSON] є суддею Печерського районного суду м. Києва у відставці, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір якого станом на 01 січня 2014 року становить 4060 гривень 48 копійок. Згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 27 грудня 2013 року №708 та від 14 січня 2014 року №6, суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з грудня 2014 року та за січень 2014 року складає: посадовий оклад - 12180 гривень, надбавка за вислугу років (50%) - 6090 гривень, разом 18270 гривень. 13 січня 2014 року позивач звертався до відповідача із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, проте розпорядженням від 14 січня 2014 року №112 відповідач відмовив у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з посиланням на ч.4 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до п. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час виходу позивача у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою, про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (в редакції Закону від 07 липня 2010 року). Постановою Верховної Ради України «Про порядок уведення в дію Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2836-ХІІ передбачалося, що в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці обчислюється виходячи із нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Згідно частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Пунктом 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013 року встановлено, що «частина третя статті 138 Закону № 2453 до внесених Законом № 3668 змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Таким чином, визначений Законом № 2453 порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом № 3668, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Отже, частина третя статті 138 Закону № 2453 не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України». В пункті 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013 року, щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668, зі змісту якого вбачається, що виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється суддям без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та без проведення інших перерахунків, передбачених законами України, зазначив, що «Конституційний Суд України вважає, що Закон № 3668, поширюючи дію положень абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 в частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам частини першої статті 126 Конституції України». Як передбачено частиною другою, третьою статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік. У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності Пунктом 8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013 року встановлено, що «частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; - перше, друге, трете речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»‚ та четверте речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України»; Вказаним Рішенням Конституційного Суду України вирішено: 1. Визнати такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), частини першу, другу статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI. 2. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI; - статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI; - абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством. 3. Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 4. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Згідно з частинами 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Як вбачається з Рішення Конституційного суду України №3- рп/2013 від 03.06.2013 року, в останньому не робиться різниці між суддями у відставці загальних суддів і суддів Конституційного суду України. Відповідно до частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 року № 3668 довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. З 01.01.2012 року набрала чинності стаття 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою визначені розміри посадового окладу та доплати за вислугу років відповідного судді. Згідно ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та певних доплат, зокрема, доплати за вислугу років. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», роз'яснено, що гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя виключно судами; особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; особливий порядок фінансування та організаційного забезпечення судів; належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. Тобто, належне матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, є однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів. За змістом п. 8 ч. 4 ст. 47, ст. ст. 136-138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, в тому числі і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу судді та однією з основоположних гарантій незалежності судді. У частині першій статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України є надання їм за рахунок держави матеріального та соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. Щодо обмеження максимального розміру грошового довічного утримання судді у відставці, визначеного ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційний Суд зазначив, що в Рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій. Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України. Згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року №8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 року №5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. З огляду на відсутність у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» положення про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, а також, що саме на органи ПФУ покладений обов'язок виплати такого утримання, як належний спосіб захисту порушеного права позивача, слід визначити зобов'язання відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці, відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За таких обставин суд вважає, що відповідач при вирішенні спірного питання не врахував ряд обставин, які в сукупності підтверджують право позивача на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітку працюючого судді, а тому позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити дії підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача з Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 73 гривні 08 копійок. На підставі наведеного, ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів, ч. 5 ст.109, ст. 129, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013 року,

Результат розгляду: granted