Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районні м. Донецька, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо передачі уповноваженому територіальному органу заяви позивача про призначення та виплаті йому пенсії за віком за межі України; зобов'язати відповідачів прийняти у позивача необхідні документи для призначення пенсії за віком, призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком починаючи з 07 жовтня 2009 року за межі України відповідно до Конституції України та діючих норм пенсійного законодавства України. В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що має загальний трудовий стаж в Україні 51 рік. 04 вересня 1996 року виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. З посиланням на Рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 зазначив, що звертався до Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату йому пенсії за віком, проте отримав від Пенсійного фонду України відмову, яку вважає протиправною. За наведених обставин просить задовольнити вищевказаний адміністративний позов у заявлений ним спосіб. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо непередачі уповноваженому територіальному органу заяви позивача про призначення та виплату останньому пенсії за віком. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька поновити та виплачувати позивачу пенсію, на підставах визначених законодавством, починаючи з 07 жовтня 2009 року. В задоволенні решти вимог адміністративного позову позивачу - відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 197 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду - підлягає частковому скасуванню з залишенням позовних вимог в цій частині без задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач працював на території України та має загальний стаж роботи 51 рік. У вересні 1996 року виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 03.09.2013 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із письмовою заявою, в якій з посиланням на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року просив поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року. На вказану заяву отримав лист-відповідь від 20.09.2013 р. (а. с. 17) Пенсійного фонду України, в якому відповідач роз'яснив позивачу, що на даний час триває робота спільно з Міністерством соціальної політики України щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, якими будуть передбачені умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Судом встановлено, що на час виїзду позивача на постійне місце проживання в державу Ізраїль положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяли у редакції, згідно якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір, який би передбачав виплату пенсії позивачу під час її проживання в Ізраїлі. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно п. 2 рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність 07 жовтня 2009 року. У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Згідно п. 3 та п. 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок) поновлення виплати пенсії здійснюється за заявою пенсіонера за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії, та додатковими документами, якщо такі будуть подані. З огляду на те, що після прийняття рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли умови для поновлення виплати пенсії, а позивач звернувся до Пенсійного фонду України із відповідною заявою і в матеріалах справи є копія закордонного паспорта громадянина України (дійсного до 19.03.2018 року), а також те, що позивачу раніше призначалася пенсія з 24.03.1988 року, колегія суддів вважає, що він має право на поновлення виплати пенсії. Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про поновлення виплати пенсії Пенсійний фонд України послався на те, що рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється виключно на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після його прийняття. Однак, такі доводи Пенсійного фонду України не ґрунтуються на вимогах закону. Як раніше зазначалося, положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Відтак, зазначене рішення поширюється на всіх осіб, яким було припинено виплату пенсії з підстав, передбачених ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За таких обставин колегія суддів вважає, що у Пенсійного фонду України були відсутні підстави для направлення позивачу листа з роз'ясненнями про те, що рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється лише на тих осіб, які виїхали за межі України після 07 жовтня 2009 року. Разом з тим, до компетенції Пенсійного фонду України не належить прийняття рішення про поновлення виплати пенсії чи про відмову в поновленні її виплати, адже відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду. Натомість, згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Таким чином, Пенсійний фонд України, отримавши заяву позивача про поновлення виплати пенсії, зобов'язаний був направити її за належністю до управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька. Оскільки Пенсійним фондом України такі дії не були вчинені, колегія суддів вважає необхідним визнати протиправною його бездіяльності щодо відновлення та виплати позивачу пенсії за віком за межі України. Також колегія суддів вважає необхідним зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька поновити та виплачувати пенсію позивачу за межі України. В запереченнях на адміністративний позов управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька посилалося на те, що не отримувало від позивача відповідної заяви, а тому відсутні підстави для прийняття рішення про поновлення виплати пенсії вказаній особі. Відповідно до п. 3 Порядку поновлення виплати пенсії дійсно здійснюється за заявою пенсіонера. Як раніше зазначалося, позивач 03 вересня 2013 року подав заяву про поновлення виплати пенсії, а, отже, створив залежні від нього передумови для поновлення виплати пенсії. Зазначену заяву не було надіслано до управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька внаслідок протиправної бездіяльності Пенсійного фонду України. За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачу не може бути відмовлено в захисті права на поновлення виплати пенсії з посиланням на відсутність відповідної заяви. Однак, адміністративному позові позивач просив поновити йому виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року. Вирішуючи питання про те, з якої дати позивачу слід поновити виплату пенсії колегія суддів виходить з того, що обов'язковою передумовою для поновлення виплати пенсії є подача пенсіонером відповідної заяви. Поновлення виплати пенсії з ініціативи територіального органу Пенсійного фонду України чинним законодавством - не передбачено. Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Оскільки заява про поновлення виплати пенсії була подана позивачем 03.09.2013 року, то позовні вимоги в частині до 03.09.2013 року підлягають залишенню без задоволення. Доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються. У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Результат розгляду: partial