Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Центральним районним народним судом м. Сімферополя у складі головуючого Семиляк Л.В., народних засідателів Ушакова А.А., Качанова С.І. було прийнято рішення по цивільній справі № 2-46/80 за цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння та його поділ. Розгляд справи здійснювався за нормами Цивільного процесуального кодексу України (з 1 січня 1964 року Законом Української РСР) від 18 липня 1963 року (зі змінами та доповненнями). Позивач вказує, що ксерокопію судового рішення від 15.02.1989 року було отримано [PERSON], однак вважає, що вказана копія оформлена не належним чином, а саме: з порушенням вимог Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 27.06.2006 року № 68, що призводить до того, що [PERSON] не може оформити розділ домоволодіння, або звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Судом встановлено, що 17.06.2013 року позивач направив на ім'я голови Центрального районного суду м. Сімферополя Михайлова В.Є. заяву про видачу копії рішення суду від 15.02.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 41). Дану заяву Центральний районний суд м. Сімферополя отримав, про що свідчать дані про отримання заяви судом, її реєстрацію 19.06.2013 року та резолюцію голови суду про необхідність надання відповіді на заяву (а.с. 41). Центральний районний суд м. Сімферополя листом від 27.06. 2013 року № 3892 повідомив заявника, що він після 09.07.2013 року може звернутися до архіву суду з відповідною заявою про отримання копії рішення суду (а.с. 42). Позивач вдруге направив запит до канцелярії суду від 17.09.2013 року № 51 про отримання копії рішення суду від 15.02.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 43). Даний запит судом отримано, про що свідчать дані про отримання заяви судом, її реєстрацію 19.07.2013 року та резолюцію про підготовку копії судового рішення відповідно до вимог Інструкції з діловодства (а.с. 43). 26.09.2013 року позивач листом № 106 звернувся до Голови Центрального районного суду м. Сімферополя Михайлова В.Є. та до начальника Управління державної судової адміністрації України в АР Крим Трошиної М.В., в якому просить надати працівникам канцелярії суду вказівку підготувати копію рішення суду від 15.02.1989 року відповідно до вимог законодавства та повідомити заявника про те, коли він зможе з'явитися до суду для її отримання. Даний лист отримано судом, про що свідчать дані про отримання заяви судом, її реєстрацію 01.10.2013 року та резолюцію про підготовку копії судового рішення та надання відповіді (а.с. 44). 12.11.2013 року за вих. № 8106 Центральним районним судом м. Сімферополя було направлено позивачу нагадування про те, що запрошена ним копія рішення суду виконана відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, у зв'язку з чим заявник може отримати її, з'явившись до архіву суду у час прийому. Територіальним управління Державної судової адміністрації України в АР Крим листом від 14.11.2013 року за вих. № 6725/2 було повідомлено позивача про те, що на адресу керівника апарату Центрального районного суду м. Сімферополя направлено листа про необхідність дотримання працівниками апарату суду вимог Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді в частині своєчасного направлення письмових відповідей на запити, а також обговорення цього порушення на оперативній нараді з працівниками апарату суду з метою недопущення подібного в подальшій роботі суду (а.с. 8). Як свідчить з матеріалів справи 04.12.2013 року позивач прийшов до архіву суду для отримання копії судового рішення по справі № 2-46/89, однак відмовився від отримання копії рішення, про що складено акт від 04.12.2013 року (а.с. 45). У судовому засіданні позивач також підтвердив, що мотивував свою відмову від отримання копії тим, що надана копія є ксерокопією рішення суду від 15.02.1989 року, яке було написано суддею власноруч, а тому вона не відповідає вимогам Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах. 05.12.2013 року позивач звернувся із заявою вих. № 117 до голови Центрального районного суду м. Сімферополя Михайлова В.Є. та до начальника Управління державної судової адміністрації України в АР Крим Трошиної М.В., в якій просив надати працівникам канцелярії суду вказівку щодо виготовлення копії рішення суду від 15.02.1989 року по справі № 2-46/89 відповідно до вимог законодавства, тобто без виправлень та помарок, на державній українській мові та повідомити про те, коли заявником може бути отримана вказана копія. Дана заява [PERSON] від 05.12.2013 року отримана судом, зареєстрована 09.12.2013 року та має резолюцію про надання відповіді (а.с. 63-63). Центральним районним судом м. Сімферополя за вих № П-84/13 від 20.12.2013 року було надано відповідь на запит [PERSON] від 05.12.2013 року (а.с. 65-66). Що стосується розгляду вказаної заяви громадянина [PERSON] Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в АР Крим, суд зазначає, що матеріали справи свідчать по те, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в АР Крим листом від 11.01.2014 року № 7885/2 було повідомлено заявника про те, що Управлінням проводиться додаткова перевірка дій працівників апарату суду стосовно невидачі копії рішення суду, про результати якої заявника буде повідомлено. На підставі викладено судом зроблено висновок, що працівниками апарату Центрального районного суду м. Сімферополя здійснені усі необхідні заходи для надання заявнику, а саме адвокату [PERSON] копії рішення суду від 15.02.1989 року по цивільній справі № 2-46/89. Також суд зазначає, що у випадку, що стосується розгляду заяв [PERSON] Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в АР Крим виконані вимоги п. 6 ч. 1 ст. 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно яких Державна судова адміністрація України організовує роботу з ведення судової статистики, діловодства та архіву; контролює стан діловодства у судах загальної юрисдикції, а саме: надані відповіді на заяви [PERSON], повідомлено керівника апарату суду про необхідність дотримання вимог Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, а також зазначено, що проводиться додаткова перевірка за заявами [PERSON] Що стосується виконання вимог Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 27.06.2006 року № 68 Центральним районним судом м. Сімферополя при підготовці та наданні копії рішення від 15.02.1989 року по справі № 2-46/89, суд зазначає наступне. В архіві Центрального районного суду м. Сімферополя знаходилась цивільна справа № 2-46/89 за позовом [PERSON] до [PERSON] про права власності на частку домоволодіння та його поділ. Зазначена справа розглянута судом 15.02.1989 року із постановленням відповідного рішення Як зазначалось вище розгляд справи здійснювався за нормами Цивільного процесуального кодексу України, з 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року (зі змінами та доповненнями), в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення, оскільки згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, провадження в цивільних справах у судах України ведеться за цивільними процесуальними законами України, що діють на час розгляду справи, вчинення окремих процесуальних дій або виконання рішення суду. Згідно статті 9 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, судочинство провадиться українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості. Особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, давати пояснення і показання, виступати на суді і заявляти клопотання рідною мовою, а також користуватися послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом. Судові документи, відповідно до встановленого законом порядку, вручаються особам, які беруть участь у справі, в перекладі на їх рідну мову або на іншу мову, якою вони володіють. Розгляд цивільної справи № 2-46/89 здійснювався російською мовою як більшості населення даної місцевості. На момент розгляду справи у суді сторонами не було заявлене клопотання про переклад рішення суду на українську мову, у зв'язку з чим рішення було викладено російською мовою, на якій і здійснювався розгляд справи. Згідно статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, постановлене рішення викладається в письмовій формі головуючим або одним з суддів при колегіальному розгляді справи і підписується всім складом суду, який бере участь у постановлені рішення. Поправки в рішенні повинні бути застережені перед підписом суддів. Рішення у справі було викладено головуючим у справі власноруч, відповідно до вимог ст. 211 ЦПК України (а.с. 46-62). Інструкція з діловодства в місцевому загальному суді, на яку посилається позивач, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2006 року N 68, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 липня 2006 р. за N 860/12734 та діяла до 31.12.2013 року. Суд зазначає, що вказана Інструкція з діловодства в місцевому загальному суді не діяла на момент розгляду справи № 2-46/89. Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. На момент звернення [PERSON] до Центрального районного суду м. Сімферополя порядок видачі копій судових рішень по справам був встановлений Інструкція з діловодства в місцевому загальному суді, на яку посилається позивач, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2006 року N 68. Згідно п. 23.7. Інструкції копії вироків, рішень, ухвал, постанов у справах повинні бути підписані та скріплені гербовою печаткою. У разі, якщо судове рішення не набрало законної сили, про це зазначається на копії, що видається. Фотокопії з документів, на яких вже є підпис судді, підписуються працівником апарату суду, суддею та завіряються "мокрою" гербовою печаткою, якщо рішення суду набрало законної сили. Копії судових рішень видаються особам, які відповідно до законодавства мають право на їх одержання. Якщо копія викладена на кількох аркушах, вони повинні бути прошнуровані і скріплені підписом працівника апарату суду та печаткою суду із зазначенням кількості зшитих аркушів. Суд вказує, що Рішення по справі № 2-46/89 викладено у 1989 році та містить підпис судді, а тому відповідно до вимог Інструкції судом за заявою особи може бути видана лише фотокопія цього документу, іншого порядку видачі копій судових рішень Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді від 27 червня 2006 року N 68 не передбачено. Згідно Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа; Терміни та визначення понять», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 травня 2004 р. №97 копія (документа) - документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документальної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак. При цьому згідно п. 3.5 документальна інформація - уся інформація документа (зміст, відбитки печаток, штампів, реєстраційні номери, резолюції, підписи, інші реквізити та службові познаки, а також маргіналії, філіграні, елементи бланка та захисту). Фотокопія - це копія документа, виготовлена з використанням технічних засобів. Копія документа - точне, повне, автентичне відтворення оригіналу документа: якщо оригінал рішення суду написаний суддею від руки російською мовою із виправленнями та помарками - копія повинна також бути виготовлена російською мовою із збереженням всіх позначок. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012 № 5029- VI передбачено, що судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою; у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Проте, Закон набрав чинності 10.08.2012 року та, згідно Конституції України від 28.06.1996 року, зворотної дії в часі не має, тобто, не поширює дію на судочинство у справі 1989 року. Крім того, ч. 6 ст. 14 Закону закріплює, що слідчі і судові документи відповідно до встановленого процесуальним законодавством порядку вручаються особам, які беруть участь у справі, державною мовою, або в перекладі їх рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють. У зазначеній статті мова йде тільки про справи, які розглядаються після набрання чинності Законом (з 10.08.2012 року). При цьому, Цивільний процесуальний Кодекс України взагалі не зобов'язує суд самостійно перекладати складені ним раніше судові документи чи посвідчувати їх в разі здійснення перекладу іншими особами. Крім того, Інструкцією не передбачено право працівників суду завіряти будь-які процесуальні документи, які не знаходяться у матеріалах справи, а у матеріалах справи №2-46/89 міститься виключно рукописне рішення суду від 15.02.1989 року, викладене російською мовою, яке і мають право засвідчити працівники арату суду, а тому у цьому випадку переклад здійснений працівником апарату суду буде виключно вільним перекладом процесуального документу, який не може мати юридичної сили. Позивач стверджує, що Інструкція з діловодства в місцевому загальному суді від 27.06.2006 № 68 передбачає виготовлення та видачу копії судового рішення українською мовою, проте Інструкція передбачає здійснення письмового перекладу тільки вироку суду по кримінальним справам: зокрема, згідно п. 23.7.5. копія вироку вручається засудженому або виправданому після проголошення вироку в строки, визначені кримінальним процесуальним законодавством. Якщо вирок викладено мовою, якою не володіє засуджений чи виправданий, йому повинен бути вручений письмовий переклад вироку на його рідну мову або на мову, якою він володіє. Переклад робиться перекладачем і належить до судових витрат. Таким чином, працівниками Центрального районного суду м. Сімферополь на запит позивача була виготовлена копія судового рішення від 15.02.1989 року у відповідності до норм чинного законодавства України, а саме: Закону України «Про засади державної мовної політики», Цивільного процесуального кодексу України, Інструкції з діловодства у загальному місцевому суді від 27.06.2006 року № 68. Що стосується посилання позивача на те, що копія судового рішення по цивільній справі № 2-46/89 потрібна йому для надання у якості доказу при зверненні до загального місцевого суду з позовною заявою, а тому повинна бути викладена українською мовою, оскільки відповідно до ч. З ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою, суд зазначає наступне. Частиною 3 статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено наступне: сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. З аналізу вказаної норми суд приходить до висновку, що згідно ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» позивачем може бути додана у якості доказів фотокопія документу, викладеного в оригіналі російською мовою, тобто поширеною регіональною мовою (мови), крім того вказана норма не містить вимог стосовно того, що переклад на державну мову документу, що наданий у якості доказу повинен бути засвідчений підприємством, установою, організацією у документації якої зберігається оригінал документу, викладений регіональною мовою. Крім того у разі нерозбірливості тексту копії документу, що пов'язано з тим, що у 1989 році рішення суду було написано суддею власноруч та за мінуванням часу ксерокопія з цього оригіналу може бути не чіткою, згідно ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України за клопотанням особи, яка надала цю копію до суду у якості доказу, суд може самостійно витребувати з Центрального районного суду м. Сімферополя оригінал рішення від 15.02.1989 року по справі № 2-46/89. Таким чином, суд вважає, що головую Центрального районного суду м. Сімферополя Михайловим Віталієм Євгенійовичем та працівниками апарату суду при видачі копії рішення суду, а саме ксерокопії рішення суду по цивільній справі № 2-46/89 від 15.02.1989 року не були порушені норми діючого законодавства України, а саме Закону України «Про засади державної мовної політики», Цивільного процесуального кодексу України, Інструкції з діловодства у загальному місцевому суді від 27.06.2006 року № 68. Також суд приходить до висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в АР Крим, діяло в межах своїх повноважень, у порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством при розгляді заяв [PERSON] щодо надання вказівок працівниками Центрального районного суду м. Сімферополя на видачу належним чином оформленої копії судового рішення, тобто здійснювало належний контроль за організацією роботи апарату Центрального районного суду м. Сімферополя та ведення діловодства у вказаному суді, відповідно до повноважень, визначених п. 6 ч. 1 ст. 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. У судовому засіданні 05.02.2014 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду. Повний текст постанови складено 10.02.2014 року.

Результат розгляду: denied