Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

20 лютого 2014 року позивач Відділ Державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької міжрайонної екологічної прокуратури про скасування постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 18 лютого 2014 року №17. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Кременчуцькою міжрайонною екологічною прокуратурою 18 лютого 2014 року винесено постанову № 17 про проведення перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням закону України "Про виконавче провадження" Відділу Державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції щодо повноти та своєчасності виконання рішень суду, постановлених за позовами прокурорів за дорученням вищестоящої прокуратури. Зазначає що постанова не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки перевірка не відноситься до компетенції органів прокуратури. Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштове повідомлення про отримання повістки, причину неявки суду не повідомив. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначили що позивач відмовляючи Кременчуцькій міжрайонній екологічній прокуратурі у проведені перевірки, перешкоджає у реалізації завдань, визначених статтею 4 Закону України "Про прокуратуру". При цьому, зазначається, що Законом України "Про виконавче провадження" чітко визначено коло суб'єктів, які вправі здійснювати контроль за законністю виконавчого провадження, а також передбачено судовий контроль. В цьому разі прокурор здійснює не контроль за виконавчим провадженням, діяльністю державної виконавчої служби чи будь-якого іншого органу державної виконавчої влади, а нагляд відповідно до Конституції України. Нагляд та контроль не є тотожними поняттями і не підміняють одне одного. Зокрема, здійснюючи нагляд, прокурор лише ставить відповідну вимогу перед уповноваженим органом, посадовою чи службовою особою про усунення порушень закону, а не самостійно усуває такі порушення, як це має місце під час реалізації контрольних функцій. Суд заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 18 лютого 2014 року із посиланням на положення частини 3 статті 21 України "Про прокуратуру" відповідачем винесено постанову № 17 про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, якою постановив провести перевірку в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням закону України "Про виконавче провадження" у ВДВС Глобинського РУЮ щодо повноти та своєчасності виконання рішень суду, постановлених за позовами прокурорів за дорученням вищестоящої прокуратури. /а.с.9/. Згідно штампу вхідної кореспонденції зазначена постанова надійшла до позивача 19 лютого 2014 року. Оцінюючи правомірність та законність спірної постанови, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 10 Закону України "Про виконавчу службу" та частиною 6 статті 83 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що контроль за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби. Згідно ч. ч. 1, 9 статті 83 Закону України "Про виконавче провадження", контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. Виїмка документа виконавчого провадження здійснюється виключно за рішенням суду. При проведенні виїмки оригіналу виконавчого документа чи виконавчого провадження суд у своєму рішенні зазначає про зупинення виконавчого провадження. Вичерпний перелік посадових осіб, які мають право здійснювати перевірку законності виконавчого провадження визначений у статті 84 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно з якою здійснювати перевірку законності виконавчого провадження мають право: 1) директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та його заступники - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у будь-якому структурному підрозділі органів державної виконавчої служби; 2) заступники начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі - начальники управлінь державної виконавчої служби, їх заступники - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень таких управлінь і районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих зазначеним управлінням юстиції. Статтею 121 Конституції України та статтею 5 Закону України "Про прокуратуру", визначено функції, які покладаються на прокуратуру України, а саме: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Згідно частини 2 статті 5 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом. Пунктом 9 розділу XV "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Конституції України встановлено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування. Згідно статті 19 Закону України "Про прокуратуру", предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству. Порядок проведення перевірок встановлено статтею 21 Закону. Відповідно до частини першої цієї статті перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань. З цієї норми вбачається, що підставами для перевірки є письмові звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб за умови, коли їх розглянуто компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або не прийнято ними у встановлені строки рішень з цих питань. Також перевірку може бути проведено за власною ініціативою прокурора. Відповідно до пункту 2.4 Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 12 листопада 2012 року № 111 (далі - Положення), підставами для проведення перевірки прокурором за власною ініціативою є дані, що свідчать про можливі порушення законності. Частина третя статті 21 Закону передбачає, що для здійснення перевірки прокурор приймає постанову, в якій зазначає підстави, що свідчать про можливі порушення законності, та обґрунтовує необхідність вчинення дій, передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини першої статті 20 цього Закону. Із врахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що до повноважень прокуратури України не віднесено нагляд за законністю виконавчого провадження у цивільних, господарських та адміністративних справах. Такий нагляд поширюється лише на виконання судових рішень у кримінальних справах, які пов'язані із обмеженням особистої свободи громадян. Наведені висновки узгоджується з викладеною в постанові Верховного Суду України від 21 лютого 2011 р. № 21-10а11, правовою позицією Верховного Суду України з даних правовідносин, якою визначено, що у Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі "Горнс біпроти Греції" суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 р. зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". При цьому Закон України "Про прокуратуру", як і інші джерела національного законодавства України, не наділяє прокуратуру повноваженнями щодо нагляду за додержанням і застосуванням законів у ході судового провадження. Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги Відділу Державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції до Кременчуцької міжрайонної екологічної прокуратури про скасування постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 18 лютого 2014 року №17 обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України з Державного бюджету України слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених вимог. Відтак, оскільки позивачем за звернення до Полтавського окружного адміністративного суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 73,08 грн., що підтверджується квитанцією №104 від 19 лютого 2014 року /а.с.2/, суд дійшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted