Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Товариство з додатковою відповідальністю «Русь» звернулось в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить: - визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора управління Дерземагенства у Золотоніському районі Черкаської області від 24.12.2013 №РВ-7100034902013, №РВ-7100034912013, №РВ-7100034922013 щодо відмови у державній реєстрації земельних ділянок з присвоєнням їм кадастрових номерів площею 16,0381 га на підставі технічної документації щодо встановлення меж в натурі, що належить товариству з додатковою відповідальністю «Русь» на праві власності та знаходиться в адміністративних межах Гельмязівської сільської ради; - зобов'язати Державного кадастрового реєстратора управління Дерземагенства у Золотоніському районі Черкаської області зареєструвати земельні ділянки площею 16,0381 га на підставі технічної документації щодо встановлення меж в натурі, що належить товариству з додатковою відповідальністю «Русь» на праві власності та знаходиться в адміністративних межах Гельмязівської сільської ради, присвоїти їм кадастрові номери та внести відомості до Державного земельного кадастру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у державній реєстрації земельних ділянок загальною площею 16,0381 га (5,3420 га, 10,6681 га, 0,0280 га), оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність без проведеної їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за заявою їх власників в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. Позивачем подано державному кадастровому реєстратору управління Держземагенства у Золотоніському районі Черкаської області технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі на земельні ділянки площею 16,0381 га. На думку позивача, для здійснення реєстрації земельних ділянок, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок законодавством не вимагається, оскільки відповідні землі знаходяться у власності позивача на підставі державного акта на право колективної власності від 19.04.1996 року. Представник відповідача позов не визнав, оскільки відповідно до положень ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі рішення Гельмязівської сільської ради народних депутатів від 04.04.1996 №12-22 відкритому акціонерному товариству «Русь» передано 4338 га землі у колективну власність та 1503,6 га у постійне користування, що підтверджується державними актами від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю та на право постійного користування землею. Приватним підприємством Землемір виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок загальною площею 16,0381 га, земель під господарськими будівлями та дворами ТДВ «Русь», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адмінмежах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. На підставі вищезазначеної технічної документації позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Золотоніському районі з заявами про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Рішеннями Державного кадастрового реєстратора управління Дерземагенства у Золотоніському районі Черкаської області від 24.12.2013 №РВ-7100034902013, №РВ-7100034912013, №РВ-7100034922013 позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051, ст. 79-1 Земельного кодексу України, встановлення меж в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок. Подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, не є підставою для їх формування та рекомендовано надати документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України «Про державний земельний кадастр». Відповідно до положень вищезазначеного закону Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону України внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Статтею 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначені підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні. Відповідно до положень ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: - заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; - оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; - документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; - документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» передбачені види документації із землеустрою, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є двома різними видами документації. В матеріалах справи відсутні докази щодо надання державному кадастровому реєстратору проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га. Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Вищезазначені земельні ділянки окремо не сформовані, що не заперечується представниками позивача. Крім того, представники сторін зазначили, що вказані земельні ділянки є частками земельної ділянки за державним актом від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю, які жодного разу окремо не реєструвались. Отже враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що реєстрації вказаних земельних ділянок передує їх окреме виділення та формування, однак у справі відсутні докази щодо виділення часток земельної ділянки площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га з акту від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю та їх окремого формування. Положеннями п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. Позивач зазначає, що у приватній власності ТДВ «Русь» знаходяться господарські двори, зокрема свинокомплекс, загальною площею 16,03381 га (5.3420 га - очисні споруди, 10.6681 га - свинокомплекс, 0,0280 га - площадка свинокомплексу), що розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у колективній власності відповідно до акту від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право колективної власності на землю, виданого відкритому акціонерному товариству «Русь». Як вбачається з свідоцтва про права власності на нерухоме майно серії САЕ №110748 від 28.09.2011 року, у приватній власності ТДВ «Русь» перебуває нежитлова будівля за адресою: Черкаська область, Золотоніській р-н, с. Гельмязів, вул. Леніна, б.4, а тому посилання позивача на положення п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру є безпідставним, оскільки право власності на вищевказане нерухоме майно виникло у нього після 2004 року. Згідно п. 73 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: - відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку;- електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14. Суд не приймає до уваги посилання позивача на норми Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 року №749, оскільки даний нормативний акт втратив чинність 01.01.2013 року. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню. Отже, твердження позивача є необґрунтованими. Що стосується посилання відповідача на відсутність доказів щодо набуття позивачем у власність земельних ділянок площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га відносно яких подані заяви до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, слід зазначити, що суд розглянув справу в межах адміністративної юрисдикції, враховуючи лише підстави відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, що зазначені у оскаржуваних рішеннях. Спори щодо встановлення права власності не відносяться до адміністративної юрисдикції. Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Представник управління Держземагенства у Золотоніському районі Черкаської області в суді обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України. Натомість представники позивача вмотивованих доводів на підтвердження позову не навели.

Результат розгляду: denied