Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

[PERSON] (далі - [PERSON], позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Міндоходів (далі - Чернігівська митниця, відповідач) в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ № 1-о від 08.01.2014 про звільнення [PERSON], з посади держаного інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці; поновити позивача на посаді держаного інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці; стягнути з Чернігівської митниці на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 08.01.2014; стягнути з Чернігівської митниці користь позивача понесені ним судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2013 йому було вручено письмове попередження про зміну діючих умов праці. У зв'язку з відсутністю вакантних посад на митному посту «Прилуки» Чернігівської митниці йому було запропоновано посаду інспектора митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці, з чим позивач не погодився та про що зазначив у попередженні. Повторне попередження позивачу вручене 04.11.2013, яким знову йому було запропоновано роботу на посаді держаного інспектора митного поста «Нові Яриловичі», з чим позивач не погодився. Наказом Чернігівської митниці від 08 січня 2014 року №1-о [PERSON] звільнено із займаної посади відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України в зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що оскільки на сьогоднішній день посада державного інспектора митного поста «Прилуки» залишається в штатному розписі, зазначене місце роботи не змінило своє місцезнаходження та не підпала під скорочення, тому зміна найменування відділу та найменуванні посади працівника, без зміни трудової функції в межах трудового договору, систем та розмірів оплати праці, пільг та режиму роботи, не може вважатися зміною істотних умов праці. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову. Також представник надала суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких виклала свою позицію проти доводів позивача та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач при звільненні [PERSON] на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України діяв в межах та в порядку, визначеному чинним законодавством України. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з лютого 2003 року [PERSON] перебував на службі в митних органах та з січня 2012 року був призначений на посаду інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці. 23.07.2013 згідно наказу Чернігівської митниці від 17.07.2013 № 291-к [PERSON] було звільнено з посади інспектора митного поста «Прилуки» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та проведено остаточний розрахунок згідно ст. 116 КЗпП України. Наказ №291-к від 17.07.2013 позивачем оскаржено до суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.09.2013, яка набрала законної сили, по справі №825/3153/13-а, визнано протиправним та скасовано наказ Чернігівської митниці від 17.07.2013 №291-к в частині звільнення [PERSON] з посади інспектора митного поста «Прилуки», відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штатної чисельності митниці, поновлено позивача на посаді інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці з 24.07.2013 та зобов'язано Чернігівську митницю нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.07.2013 по 04.09.2013. В частині поновлення на посаді та виплати на користь [PERSON] середнього заробітку, у межах стягнення за один місяць, постанову суду допущено до негайного виконання. На виконання вказаного судового рішення (з врахуванням допуску до негайного виконання в частині поновлення на посаді) наказом Чернігівської митниці від 11.10.2013 №299-о [PERSON] поновлено на посаді інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці з 24.07.2013. 08.01.2013 відповідно до наказу Чернігівської митниці Міндоходів від 08.01.2013 №1-о [PERSON] звільнено з посади інспектора митного поста «Прилуки» відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України та проведено остаточний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Законом України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII). Відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Згідно зі статтями 9 і 30 Закону №3723-XII правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 року №322-VIII (далі - КЗпП України). Порядок та умови проходження служби в митних органах регулюються Конституцією України та Митним кодексом України. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями (ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України). Таким чином, служба [PERSON] в митних органах відноситься до публічної служби. Так, згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3723-XII, державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), а також з підстав, визначених цією статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом. Відповідно до ч. 2 ст. 585 Митного кодексу України заробітна плата посадової особи органів доходів і зборів складається з посадового окладу, надбавок до нього, премії, доплат та інших виплат розмір та порядок встановлення яких визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268) затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин згідно з додатками 56- 59. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 597 «Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів» (далі - Постанова № 597) до Постанови № 268 були внесені зміни. Крім того, Постановою № 597 визнано такими, що втратили чинність постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 р. N 767 «Про умови оплати праці працівників митної служби» та постанова Кабінету Міністрів України від 18 липня 2012 р. N676 «Деякі питання оплати праці працівників митної служби», які визначали схеми посадових окладів, розміри щомісячних надбавок за спеціальне звання та вислугу років посадових осіб митної служби. Відповідно до абзацу другого підпункту 1 «в» пункту 2 Постанови № 268, яка змінена Постановою № 597, керівники органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, наділені правом у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.09.2013 № 497 «Про умови оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів» введено в дію з 11.09.2013 умови оплати праці посадових осіб та працівників органів доходів і зборів зі змінами, що внесені до Постанови 268, затвердженими Постановою № 597 (а.с.47 -49). Відповідно до штатного розпису Чернігівської митниці станом на 11.09.2013, затвердженого Заступником Міністра - керівником апарату 16.10.2013 та введеного в дію наказом Чернігівської митниці від 24.10.2013 № 271, назви деяких посад та розміри посадових окладів працівників Чернігівської митниці були змінені (а.с.44-46). Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. У зв'язку з тим, що Постановою № 597 змінено умови оплати праці та скасовано виплату певних щомісячних надбавок, заробітна плата працівників Чернігівської митниці змінилась в бік погіршення. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. 17.10.2013 позивачу було вручено письмове попередження про зміну діючих умов праці. У зв'язку з скороченням посади та штатної чисельності Чернігівської митниці позивачу запропоновано посаду інспектора митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці (а.с.50). Також 04.11.2013 [PERSON] був попереджений про переведення на іншу роботу та зміну діючих умов оплати праці, а також йому було повторно запропоновано посаду державного інспектора митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці. Проте, з переведенням на запропоновану посаду та зміною істотних умов праці позивач не погодився, про що свідчить його підпис на попередженні про наступне вивільнення від 04.11.2013 (а.с.42). Згідно ч. 4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. За таких обставин, враховуючи вимоги п. 6 ст. 36 КЗпП України, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача при звільненні [PERSON] та відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Чернігівської митниці № 1-о від 08.01.2014, поновлення позивача на посаді держаного інспектора митного поста «Прилуки» Чернігівської митниці та стягнення з Чернігівської митниці на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, Територіальною державною інспекцією з питань праці у Чернігівській області була проведена перевірка додержання законодавства про працю Чернігівською митницею відносно попередження про звільнення [PERSON] За наслідками перевірки порушень не виявлено, про що зазначено в листі Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області від 25.12.13 № 749/25-Х804/03-25 (а.с.20). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи та вищенаведених положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied