Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.08.2009, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2010, в позові ДПІ у Печерському районі м.Києва про стягнення з [PERSON] податкового боргу відмовлено. У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом були прийняті, з врахуванням результатів адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення №0003081702/0 від 24.04.2008, №0003081702/2 від 02.09.2008, №0003081702/3 від 13.11.2008, якими визначено податкове зобов?язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 10470 грн. 09.06.2008 відповідачем сплачено визначену податковим повідомленням-рішенням суму податкового зобов?язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 10134,66 грн. Сума податкового боргу станом на 05.03.2009 склала 335,34 грн. З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на адресу відповідача перша податкова вимога від 09.12.2008 № 1/149, яка отримана платником 18.12.2008, та друга податкова вимога від 19.01.2009 № 2/6, яка отримана платником 21.01.2009. Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволені позову обґрунтовував свої висновки тим, що згідно пп. «д» п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» заробітна плата відповідача, отримана ним за трудовим договором у Посольстві Австрійської Республіки в Україні, відноситься до доходів з джерелом походження з України, та підлягає оподаткуванню за ставкою встановленою п.7.1 ст.7 цього Закону в розмірі 15% від об?єкта оподаткування, який підлягає зменшенню на суму збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов?язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи, а тому сума податку на підсумками 2007 року становить 10134,66 грн., яка сплачена відповідачем в повному обсязі 09.06.2008. Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій судова колегія не погоджується, з огляду на таке. Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі Закону) податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону сумою податкового боргу визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею. Відповідно до останнього абзацу пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 цього Закону день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. Відповідно до пп. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Таким чином, факт узгодження податкового зобов'язання має наслідком обов'язок платника податку сплатити таке зобов'язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов'язку зі сплати узгодженого податкового зобов'язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов'язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом. Враховуючи, що після узгодження податкових зобов'язань у відповідача виник обов'язок їх сплатити у встановлені законом строки і за закінченням таких строків узгоджені податкові зобов'язання стали податковим боргом, зважаючи на факт несплати відповідачем податкового боргу, надіслання (вручення у порядку абз. 4 пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону) позивачем першої та другої податкових вимог відповідачеві, позов про стягнення такого боргу підлягає задоволенню. Факт узгодження податкового зобов'язання, несплата його у встановлений законом строк та набрання таким зобов'язанням якості податкового боргу виключає підстави для оцінки судом правомірності визначення податковим органом податкового зобов'язання у справі, де предметом позову є стягнення такого податкового боргу, у зв?язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про необґрунтованість нарахування відповідачу податкових зобов?язань з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 335,34 грн. Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Результат розгляду: granted