Рішення адміністративного суду від 2014-04-04 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління державної казначейської служби у Попільнянському районі, але за його клопотанням до початку розгляду справи по суті замінено неналежного відповідача належним - Головним управлінням державної казначейської служби України у Житомирській області та просить визнати протиправним рішення повернути виконавчий документ, визнати незаконним надсилання виконавчого документа без повідомлення про вручення рекомендованого листа, зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо витребування у суду дублікату виконавчого документа, відшкодувати моральну шкоди, завдану незаконними діями органів державної влади, мотивуючи тим, що 12.04.2013 року він подав до Управління державної казначейської служби у Попільнянському районі оригінал виконавчого листа №4497/12, виданого 29.10.2012 року Житомирським окружним адміністративним судом щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Попільнянському районі Житомирської області коштів в сумі 145 гривень. 20.01.2014 року він знову звернувся до відповідача, оскільки не було жодної відповіді щодо його звернення. Із повідомлення Управління державної казначейської служби у Попільнянському районі від 24.01.2014 року №02-08/39 він дізнався, що його виконавчий лист було направлено до Головного управління державної казначейської служби України у Житомирській області, а останнім було повернуто оригінал виконавчого листа йому. Проте, даного виконавчого листа він не отримував. Позивач просить визнати протиправним рішення повернути виконавчий документ, визнати незаконним надсилання виконавчого документа без повідомлення про вручення виконавчого листа, зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо витребування у суду дублікату виконавчого документа, відшкодувати моральну шкоду, завданої незаконними діями органів державної влади в розмірі одної мінімальної заробітної плати та встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови. Позивач в судовому засідання, відповідно до ст. 76 КАС України, за його клопотання та згодою допитаний як свідок, позовні вимоги підтримав, обґрунтувавши їх вищенаведеними обставинами. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подавши письмові заперечення (а.с.18-19). Просить у позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із слідуючого. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Житомирського окружного адміністративного суду видано виконавчий лист № 4497/12 щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України на користь [PERSON] коштів у розмірі 145 гривень втрат, що пов'язаних з прибуттям до суду. (а.с. 37-38). Даний виконавчий лист 12 квітня 2013 року він надав Управління державної казначейської служби у Попільнянському районі для виконання, що підтверджується заявою (а.с. 35). Оскільки йому не було надано будь-якої інформації щодо виконання даного виконавчого листа, то він повторно 20.01.2014 року звернувся з заявою до Управління державної казначейської служби у Попільнянському районі щодо надання йому обґрунтованої відповіді про стягнення коштів з Управління Пенсійного фонду України на його користь (а.с.4). Він отримав відповідь з Управління державної казначейської служби України у Попільнянському районі Житомирської області від 24.01.2014 року № 02-08/39 і в даному листі зазначається, що його виконавчий лист та всі матеріали було направлено до Головного управління державної казначейської служби України у Житомирській області супровідним листом від 05.06.2013 року за вихідний номером №02-10/432, а в свою чергу Головне управління повернуло [PERSON] оригінал виконавчого листа та належні матеріали супровідним листом від 07.06.2013 року №15-08/2068-7281. (а.с. 5). Із відповіді Головного управління Державної казначейської служби у Житомирській області від 07.06.2013 року №15-08/2068-7281 вбачається, що [PERSON] повертається виконавчий лист, оскільки до повноважень органу Казначейства не відноситься списання коштів з рахунків боржника - Управління Пенсійного Фонду України у Попільнянському районі з рахунків (а.с.33-34). Дії відповідача щодо повернення виконавчого листа не законні та суперечать діючому законодавству. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу. Частина 5 даної статті визначає повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків та державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою забезпечення виконання рішень суду. Пунктом 33 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» затвердженого Постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, органом Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. В п.п.1 п. 47 Порядку зазначається, що безспірне списання коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунку боржника. Пунктом 48 Порядку передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається у встановленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк дня надходження необхідних документів та відомостей. У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є держав підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється і відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президент України від 06.04.2011 року за № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Отже, Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади, тобто державним органом, і стягнення коштів повинно проводитися згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та іншими нормативними актами, виданими на його виконання. Відповідно до п .1 Положення Про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр). Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Також суд рахує незаконні дії відповідача щодо порядку надсилання виконавчого документа. Відповідно до приписів статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, виконавчий лист надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. В судовому засіданні представник відповідача надала суду реєстр відправки поштових відправлень та пояснила, що даний виконавчий документ був повернутий простою кореспонденцією. Будь-яких доказів про отримання стягувачем виконавчого документа представник відповідача не надала, що суперечить вимогам Закону. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії по витребуванню у суду дубліката виконавчого документа, то вони безпідставні, виходячи із слідуючого. Відповідно до ст. 260 КАС України замість втраченого оригіналу виконавчого листа адміністративний суд, який видав виконавчий лист, за заявою стягувача або поданням державного виконавця може видати його дублікат. Відповідно до даної норми Закону Головне управління державної казначейської служби України у Житомирській області не може звернутися з заявою до адміністративного суду про видачу дублікату виконавчого листа, це право у стягувача та державного виконавця. Отже, дії Головного управління державної казначейської служби України у Житомирській області щодо відмови у прийнятті виконавчого листа до виконання та його повернення є протиправними, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Заявляючи позовні вимоги позивач посилався на завдання моральної шкоди яка полягає в перенесенні душевних та моральних стражданнях, нервових стресах та погіршення самопочуття. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування моральної шкоди також передбачено ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного Кодексу України, зокрема ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено в Постанові Верховного Суду України № 6-48цс13 від 11.09.2013 року моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування . Частиною 1 статті 244-2 КАС України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, моральна шкода відшкодовується за рахунок держави. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-які компенсації моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може бути суто умовний вираз. Враховуючи конкретні обставини у справі, глибину моральних страждань позивача, співрозмірність, тобто незначна сума стягнення за виконавчим листом (145 гривень) та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає доцільним визначити позивачу розмір морального відшкодування в сумі 150 гривень. Зважаючи на викладене позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.162 КАС України, суд може встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (інвалід ІІ групи), що підтверджується посвідченням (а.с. 3).

Результат розгляду: partial