Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

12 жовтня 2012 відповідачем на підставі акта перевірки №36/15-309/35909794 від 28.09.2012 прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме: - 0000561530, яким позивачу за порушення п.п.102.5, 200.1, 200.3, 200.4, 200.6. 200.7, 200.8 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ в розмірі 3 002 661грн. Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, зменшення суми від'ємного значення ґрунтується на наступних обставинах. Так, позивачем в додатку 2 (Д2) до податкової декларації з ПДВ за липень 2012 відображено від'ємне значення ПДВ, яке виникло в квітні 2009 на суму 2885195грн., в червні 2009 в сумі 117466грн. В той же час, перевіркою встановлено, що фактично позивачем в декларації з ПДВ за квітень 2009 відображено від'ємне значення в сумі 166грн. В декларації за червень 2009 відображено від'ємне значення в сумі 2028грн., в той час як в додатку 2 до декларації за липень 2012 дана сума збільшилась на 115438грн. та становить 117466грн. Тобто, спір зводиться до того, що позивач в 2009 декларує від'ємні значенні в сумах 116грн. та 2028грн. за квітень та червень відповідно, а в 2012 дані суми змінюються на 2 885 195грн. від'ємного значення за квітень та 117466грн. від'ємного значення за червень 2009. Окружний адміністративний суд м. Києва частково погоджується з такими висновками відповідача, враховуючи наступне. Відповідно до п.102.5 статті 102 ПК України - заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Підпунктом 14.1.115 п. 14.1 статті 14 ПК України - дано визначення надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. Згідно пп. 200.4 статті 200 ПК України - якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована, згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового період. Зазначена норма не передбачає строку давності для включення до складу податкового кредиту сум від'ємного значення податку на додану вартість, що залишилось після бюджетного відшкодування. Враховуючи викладене, п. 102.5 статті 102 ПК України встановлює строк для подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, але не надає право податковому органу списувати переплати з податків, в даному випадку - суму ПДВ, в результаті закінчення терміну давності, встановленого для подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, а отже п. 102.5 статті 102 ПК України був застосований відповідачем до спірних правовідносин безпідставно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року (у додатку 2 до декларації) було зазначено, що від'ємне значення ПДВ сформовано у квітні 2009 року на суму 2 885 195,00грн. та у червні 2009 року на суму 117 466,00 загалом на суму 3 002 661,00грн. Під час перевірки встановлено, що позивачем 20 травня 2009 року подано податкову декларацію з ПДВ за квітень 2009 року, де в рядку 21 відображено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 166,00грн. Між тим, 17 серпня 2009 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким було здійснено коригування суми податного кредиту у бік збільшення та у рядку 8.5 зазначено збільшення суми, що підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у розмірі 2 966 345, 00 грн. Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Порядком заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженим наказом Державною податковою адміністрацією України від 30 травня 1997року №166 передбачена можливість виправлення платником податку самостійно виявлених ним помилок у показниках раніше поданої податкової декларації (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами») шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (далі - уточнюючий розрахунок) або шляхом зазначення відповідних показників у складі податкової декларації. Тобто, у разі якщо платником виявлені податкові накладні, які помилково не включені до податкового кредиту того звітного періоду, в якому вони отримані, то платник може подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за той звітний період, в якому платник мав право на включення сум ПДВ по зазначених податкових накладних до податкового кредиту. Обґрунтовуючи правомірність прийнятого ППР, відповідач посилається на те, що ДПІ листом від 31 серпня 2009 було запропоновано позивачу подати нову, належним чином оформлену, звітність, тобто, податковим органом не прийнято вказаного вище уточнюючого розрахунку як податкової звітності. Відповідно до п. 4.5 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України віж 31 грудня 2008 року № 827 - структурним підрозділом ОДПС, до функцій якого належить приймання податкової звітності у триденний термін від дня отримання звітності (але не пізніше наступного дня від граничного строку подання), надсилається платнику податків повідомлення про невизнання ОДПС податкової звітності як податкової декларації із зазначенням підстав неприйняття та пропозицією надати нову податкову декларацію, оформлену належним чином. Між тим, як вбачається з листа податкового органу від 31 серпня 2009, він не є повідомленням про невизнання ОДПС податкової звітності як податкової декларації, а є лише податковим роз'ясненням, наданим податковим органом позивачу, оскільки з вказаного листа неможливо ідентифікувати щодо якої саме звітності позивача воно було прийняте. Крім того, в ньому не йде мова про неприйняття податкової звітності позивача з зазначенням підстав її неприйняття, як це передбачено вказаним положенням. Враховуючи зазначене, доводи ДПІ про неврахування зазначеної уточнюючої декларації є необґрунтованими. Отже, в декларації з ПДВ за квітень 2009, з урахуванням уточнюючої декларації від 17 серпня 2009 позивачем правомірно відображено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з ПДВ поточного (звітного) періоду у розмірі 2 966 345, 00 грн. Відповідно до п. 200.1 статті 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно п.п.200.3, 200.4 статті 200 ПК України - при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновку податкового органу про порушення позивачем вимог п.200.1, п. 200.3, п. 200.4, п. 200.6 статті 200 ПК України в частині формування суми від'ємного значення з ПДВ за квітень 2009 та, як наслідок, завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за липень 2012 року в розмірі 2 882 195грн. А тому, прийняте на підставі такого протиправного висновку оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню. Втім, як вбачається з матеріалів справи, жодних уточнюючих розрахунків по декларації з ПДВ за червень 2009 позивачем не подавалось. Таким чином, відображення позивачем в додатку 2 (Д2) до податкової декларації з ПДВ за липень 2012 від'ємне значення ПДВ, яке виникло в червні 2009 в сумі 117466грн. є необґрунтованим, внаслідок чого оскаржуване ППР в цій частині скасуванню не підлягає. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: partial