Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

[PERSON] звернулась в суд з адміністративним позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Відділ Держземагентства у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, треті особи на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення Івано-Франківського міськвиконкому №311 від 24.07.2003 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0139 га, що розташована [ADDRESS], визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2003 року, стягнення моральної та матеріальної шкоди. Свій адміністративний позов позивачка мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2001 року Р № 855 довідки Івано-Франківського ОБТІ від 13.09.2005 року № 1752 їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Біля будинку розташована земельна ділянка розміром 0,1696га, якою жильці будинку користуються з 1950 року. 12.11.2002 року вона та власники квартир №№ 1, 2, 4 звернулися з заявою до міського голови про визначення та закріплення меж прибудинкової території нашого будинку [ADDRESS]. 25.02.2003року рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради № 85 заява задоволена, за будинком закріплена земельна ділянка розміром 0,1696 га та визначено її межі в натурі. 24.07.2003 року рішенням міськвиконкому № 311 на ім"я [PERSON] була приватизована земельна ділянка розміром 0,0420 га по вул. Б.Хмельницького в м.Івано-Франківську, що межує з нашою прибудинковою територією та 21.08.2003року на ім"я відповідачки на підставі вищевказаного рішення видано державний акт на право власності на землю. Частину земельної ділянки площею 0,0138 га, що є прибудинковою територією, включено в державний акт про право власності на землю [PERSON], незважаючи на наявність рішення міськвиконкому від 25.02.2003року № 85 і визначення в натурі на місцевості меж прибудинкової території. Вказана земельна ділянка жильцями постійно оброблялась і обробляється, зокрема позивачкою було посаджено фруктові дерева і кущі, які відповідачка знищила в зв'язку з приватизацією земельної ділянки, що є частиною нашої прибудинкової території, а тому просить суд стягнути матеріальну та моральну шкоду. 14.03.2008 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.02.2003 р. №85 в частині п.26.1 - затвердження земельно-кадастрових матеріалів та встановлення межі прибудинкової території будинку [ADDRESS] загальною площею 0,1696 га. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.01.2014 року даний зустрічний адміністративний позов за заявою представника по довіреності [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали з мотивів викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідачка та представник відповідача позовні вимоги не визнали, вважають позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні. Представник Відділу Держземагентства у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні. Треті особи на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням від 25.02.2003 року виконкому Івано-Франківської міської ради № 85 за будинком, що по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка розміром 0,1696 га та визначено її межі в натурі. Згідно довідки з Івано-Франківського ОБТІ від 13.09.2005 року №1752 вбачається, що право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]/3 в м.Івано-Франківську зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 09.04.2001 р. №РN859. Відповідно до технічного звіту по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації визначено та закріплено межі прибудинкової території будинковолодіння громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в м.Івано-Франківську по [ADDRESS]. Судом встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 0,1696 га: з них: в користуванні гр..[PERSON] 0,0316 га., гр..[PERSON] 0,0452 га., [PERSON] 0,0167 га., [PERSON] 0,0304 га, а в спільному користуванні - 0,0457 га. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІФ№086297 від 21.08.2005 року [PERSON] згідно із рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №311 від 24.07.2003 року є власником земельної ділянки площею 0,0420 га у межах згідно з планом, яка розташована у м.Івано-Франківську по вул.Б.Хмельницького, 10Б. Із довідки з Івано-Франківського ОБТІ вбачається, що має місце накладка земельної ділянки, яка визначена як прибудинкова територія згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 25.02.2003 року по [ADDRESS] із земельною ділянкою по і [ADDRESS], що перебуває у власності гр. [PERSON] Роботи по встановленню меж прибудинкової території земельної ділянки по [ADDRESS] проводились Івано-Франківським ОБТІ згідно договору за №40 від 22.05.2002 року. Відповідно до п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Позивачка просить визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківського міськвиконкому №311 від 24.07.2003 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0139 га, що розташована [ADDRESS], визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2003 року. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Ст.81 Земельного кодексу України дає розширене тлумачення набуття громадян України права власності на земельні ділянки, а саме: громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а)придбання за договором купівлі-проджажу, ренти,дарування,інших цивільно-правових угод; б)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в)приватизації ділянок, що були раніше надані їм у користування; г)прийняття спадщини; г)виділення в натурі(на місцевості)належної їм земельної частки(паю). Відповідно до ч.1 цієї статті громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно ст. 116 ЗК набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. (ч.4 ст.116 ЗК). Отже, з п. «б» та п. «в» частини 1 ст. 81 ЗУ слідує, що власність на землю може набуватися як шляхом безоплатної передачі земель державної та комунальної власності, так і шляхом приватизації земельних ділянок, яка знаходиться у користування громадян, тобто,це дві різні підстави безоплатного набуття права власності на землю державної чи комунальної власності. Передача земельних ділянок у власність-це коли громадянин раніше не користувався земельною ділянкою. Судом встановлено, що 25.02.2003 року рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради № 85 за будинком закріплена земельна ділянка розміром 0,1696 га та визначено її межі в натурі. Однак 24.07.2003 року рішенням міськвиконкому № 311 на ім"я [PERSON] була приватизована земельна ділянка розміром 0,0420 га по вул. Б.Хмельницького в м.Івано-Франківську. 21.08.2003 року на ім"я [PERSON] на підставі вищевказаного рішення видано державний акт на право власності на землю Серія ІФ№08629. Відповідно до схеми поділу земельної ділянки (т.2 а.с.45) встановлено, що земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивачки і тим самим порушує її права як землекористувача. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов»язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За правилами ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка ведеться згідно із Інструкцією ведення державного земельного кадастру, затвердженої Держкомземом України. В ст. 152 ЗК України вказано, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування заподіяних збитків; є) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до чинного законодавства підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що рішення Івано-Франківського міськвиконкому №311 від 24.07.2003 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0139 га та державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.08.2003 року прийняті із порушенням чинного законодавства та звужують права позивачки, тому підлягають визнанню їх недійсними. У заяві про збільшення позовних вимог позивачка просила суд стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідачки у зв'язку з тим, що [PERSON] без її згоди знищила: слив - 2 дерева, вартістю по 1128,07 грн. кожне, на суму 2256, 14 грн. 25( двадцять п'ять) кущів чорної смородини вартістю 631, 78 кожний, на суму 15794, 5 грн. 3 (три ) куща агрусу, вартістю 631, 78 кожний, на суму 1895,34 грн. 15 кущів малини, вартістю 631,78 кожний, на суму 9476,7 грн. А також відповідачка знищила врожай з самозахваченої нею частини мого городу: буряк - 3 відра, моркви - 2 відра, капусти - 50 шт, всього на суму 70 грн. В час самозахвату городу [PERSON] на городі зберігалося 70 кг яблук, які вона привласнила, на суму 210 грн. Всього їй спричинено матеріальної шкоди на суму 29702,68 (Двадцять дев'ять тисяч сімсот дві) грн. 68. Окрім того позивачка зазначає, що вона є пенсійного віку та проживає на мінімальне пенсійне забезпечення. Інших доходів не має. Врожай з даної частини землі був значним джерелом її існування, а тому просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 6000 грн. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Однак у судовому засіданні не доведено факту насаджень зазначеного позивачкою врожаю саме позивачкою, а тому підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди суд не вбачає. На підставі ст.ст.81, 96, 107, 116, 152, 155 ЗК України, п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Результат розгляду: partial