Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

В позовній заяві позивач просив скасувати постанову відповідача серії АА2 №976859 від 18.11.2013р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн, та закрити провадження у справі через відсутність у діях позивача складу правопорушення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не порушував правил обгону, оскільки на дорозі відсутні дорожні знаки 1.31.1-1.31.6, яки б надали змоги визначити відстань до залізничного переїзду, та відсутня дорожня розмітка, що забороняє обгін. Також позивач зазначив, що розпочав обгін автобусу завчасно, але не встиг закінчити маневр обгону, оскільки автобус збільшив швидкість руху, а позаду позивача рухався інший транспортний засіб, що завадило позивачеві припинити обгін та повернутися у свою смугу руху. Відповідач суду заперечень не надав. В судове засідання не з'явився відповідач, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Оскільки перешкод для розгляду справи немає, то відповідно до ч.6 ст.128 КАС суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Дослідивши надані сторонами докази судом встановлені наступні обставини справи. 18.11.2013р. о 09год 10хв позивач, керуючи транспортним засобом Лада 217130, державний номер [NUMBER], по вул. Трублаіні с. Дзержинський м. Ровеньки Луганської області вчинив обгін автобусу Ліаз, державний номер [NUMBER], на відстані ближче 100м перед залізничним переїздом №3 ВП Ровеньківського ЛПУ ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», чим порушив вимоги п.14.6-б Правил дорожнього руху України. Відповідач, виявивши такі дії позивача, зупинив його та склав протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 №192513 від 18.11.2013р. та, розглянувши справу на місці, виніс постанову серії АА2 №976859 від 18.11.2013р., якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн. Позивач же стверджує, що у відповідача не було реальної можливості встановити на якій відстані здійснювався обгін, оскільки на дорозі відсутні дорожні знаки 1.31.1-1.31.6. Також позивач стверджує, що відповідач не виконав усіх вимог закону щодо порядку розгляду справи, бо не роз'яснив позивачеві його прав, не надав можливості скористатися правовою допомогою та неправильно оцінив обставини справи. За таких обставин позивач не погоджується з діями відповідачів, а тому звернувся до суду з зазначеним позовом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд дійшов наступних висновків. Пунктом 14.6-б ПДР України встановлено заборону обгону на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил обгону. Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися принципів адміністративних правовідносин, які, зокрема, закріплені у ч.3 ст.2 КАС України. За таких обставин, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний у своїй діяльності приймати рішення: ь на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; ь з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; ь обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); ь безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо; ь з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; ь пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); ь з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; ь своєчасно, тобто протягом розумного строку. Перевіривши дії відповідача, суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача зазначеним принципам, яка полягає у наступному. Як вбачається з матеріалів справи підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу стало вчинення ним правопорушення у вигляді обгону на відстані ближче 100м перед залізничним переїздом. Позивач заперечує цю обставину, посилаючись на відсутність дорожніх знаків та дорожньої розмітки, які б надали змогу встановити відстань до залізничного переїзду. Проте зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визнає ту обставину, що вчинив обгін на відстані ближче 100м перед залізничним переїздом, оскільки позивач зазначає, що коли він розпочав обгін, то автобус збільшив швидкість, тому він не встиг вчасно закінчити обгін, а зменшити швидкість та пропустити автобус позивач не мав змоги, бо позаду нього рухався інший транспортний засіб. Таким чином суд вважає, що подія вчинення позивачем обгону, який закінчений на відстані ближче 100м до залізничного переїзду мала місце, а отже в діях позивача вбачається склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Разом з тим, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності відповідач наклав на нього стягнення в максимальному розмірі, що передбачений ч.2 ст.122 КУпАП. Натомість в постанові по справі про адміністративне правопорушення не наведено мотивів та підстав, що свідчили б про необхідність покладання на правопорушника стягнення в максимально допустимому розмірі. В оскаржуваній постанові не зазначено обставин справи, про які стверджує позивач (поведінка інших учасників дорожнього руху - водіїв автобусу Ліаз та Лада Каліна) та не наведено доказів на спростування цих обставин. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки події і свідки того, що позивач відмовився від підпису протоколу. Сама по собі відмова позивача від підпису протоколу свідчить про його незгоду з обставинами, що викладені в цьому протоколі, а відповідно потребує від інспектора прийняття усіх можливих заходів по збиранню всіх наявних доказів обставин, за яких було вчинено правопорушення. Згідно ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 4 цієї статті передбачено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. За таких обставин, обов'язок з доказування правомірності дій по зазначеній справі покладається законом саме на відповідача. Натомість, відповідачем не надано суду ніяких доказів правопорушення (пояснення свідків, схема, відео-, фото фіксація обставин та інш), що не відповідає принципам провадження у справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В свою чергу відповідач при прийнятті постанови не виконав усіх вимог закону, не врахував усіх обставин справи та виніс необґрунтоване рішення, оскільки притягнув до адміністративної відповідальності позивача та поклав на нього максимально допустиме санкцією ч.2 ст.122 КУпАП стягнення. Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Частиною 2 ст.33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи позивач дійсно допустився порушення п.14.6-б ПДР, проте в умовах, коли він розпочав обгін автобусу з дотриманням правил дорожнього руху, а закінчити не зміг через незалежні від нього причини (наявність позаду іншого транспортного засобу, підвищення швидкості руху автобусу, обгін якого розпочав позивач, та інш.), тому змушений був закінчити обгін з порушенням п.14.6-б ПДР, при цьому не завдаючи перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в діях позивача не вбачається значного посягання на громадський порядок, права і свободи громадян або встановлений порядок управління, а тому покладення на нього стягнення в максимально допустимому розмірі санкції ч.2 ст.122 КУпАП не відповідає положенням ст.23, 245, 280 КУпАП та п.3,6,8 ч.3 ст.2 КАС. За таких обставин постанова відповідача серії АА2 №976859 від 18.11.2013р. підлягає скасуванню. Відповідно до ст.293 КУпАП орган при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Визначаючи розмір стягнення, який підлягає застосуванню до позивача за вчинення ним порушення п.14.6-б ПДР, що мало місце 18.11.2013р., та аналізуючи обставини події правопорушення суд дійшов висновку про його малозначність. А відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки після скасування постанови відповідача провадження по справі підлягає закриттю на підставі ст.22 КУпАП. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial