Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» звернулося до суду з адміністративним позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2013 року № 0000742200. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 12.08.2013 року № 0000742200 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 224778,97 грн. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. На розгляд справи в апеляційному порядку сторони, належним чином повідомлені не з'явилися. Колегія суддів, враховуючи, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для з'ясування всіх обставин, вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності сторін. В зв'язку з неявкою сторін, на підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податку на додану вартість за період з 01.05.2012 року по 31.05.2013 року, за результатами якої складено акт від 29.07.2013 року № 138/22/00497377. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 11, в результаті чого податковим органом зроблено висновок про те, що кошти в розмірі 229826,07 грн. перераховані не за цільовим призначенням. На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2013 року № 0000742200, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 229826,07 грн. за штрафними санкціями. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.08.2013 № 0000742200 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 224778,97 грн. прийнято Чернігівською ОДПІ не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не може погодитися виходячи з наступного. Згідно із п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у п. 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Тобто, п.209.2 ст.209 ПК України та п.3 Порядку передбачено виключно цільовий характер використання сум ПДВ, перерахованих на окремі рахунки. А саме, такі кошти сільськогосподарські підприємства можуть використовувати лише для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Для сільськогосподарських товаровиробників під виробничими цілями слід вважати витрати, що безпосередньо пов'язані з веденням діяльності у сфері сільського господарства. До такої діяльності, відповідно до підпункту 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 Кодексу, належать: - виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; - виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій, інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація; -надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг). Враховуючи викладене, спрямування коштів з окремого рахунку на погашення податків та зборів за податковими зобов'язання сільськогосподарського підприємства - суб'єкта спеціального режиму оподаткування (за винятком відшкодування суми ПДВ, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит) є нецільовим використанням акумульованих коштів. Відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додаткового до штрафів, передбачених п.123.1 ст.123 ПК України, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має свідоцтво № 200099781 НБ № 012802 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» набуло статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку на 2013 рік. За період з 01.05.2012 року по 31.05.2013 року ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» кошти, акумульовані на спецрахунку, направляло на сплату податків і зборів: -орендну плату за орендовані сільгоспугіддя (за умови, що сільськогосподарське підприємство самостійно вирощує продукцію на цих угіддях); - суму фіксованого сільськогосподарського податку; -заробітну плату працівникам, безпосередньо зайнятим виробництвом продукції рослинництва та тваринництва (агрономам, садівникам, рільникам, пастухам, дояркам, трактористам, комбайнерам), та вартість послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності. Загальна сума перерахувань зі спецрахунку на погашення податків та зборів становила 229826,07 грн. Спрямування коштів ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» з окремого рахунку на погашення зазначених вище платежів є нецільовим використанням акумульованих коштів . А тому, висновок, суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 12.08.2013 № 0000742200 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 224778,97 грн. є помилковим. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводами апеляційної скарги спростовані висновки суду першої інстанції, покладені в основу судового рішення, а порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому, у відповідності з ст. 202 КАС України, оскаржувану постанову слід скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied