Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

2 серпня 2011 року позивач - ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - ДПІ у Солом'янському районі м. Києва визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо винесення податкових повідомлень-рішень від 19.07.2011 року №№ 0000432909/0, 0000442309/0, 0000452309/0 про сплату штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань за платежем податок на землю та комунальний податок, а також визнати ці податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати їх. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що штрафні (фінансові) санкції з земельного податку та комунального податку застосовано під час дії тимчасової адміністрації та мораторію введеного постановою НБУ від 16.04.2009 року № 229 з 17.04.-16.10.2009 року та продовженого постановою НБУ № 617 від 15.10.2009 року до 16.04.2010 року, що суперечить положенням ст.ст. 58, 85, 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-ІІІ). Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 року позов задоволено частково. Визнано частково протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі м. Києва № 0000442309/0 від 19 липня 2011 року в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 170,89 грн, № 0000432309/0 від 19 липня 2011 року в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 199,29 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі м. Києва № 0000452309/0 від 19 липня 2011 року. Визнано протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі м. Києва в частині нарахування штрафних санкцій: - в сумі 170,89 грн податковим повідомленням-рішенням № 0000442309/0 від 19 липня 2011 року, - в сумі 199,29 грн податковим повідомленням-рішенням № 0000432309/0 від 19 липня 2011 року, а також по винесенню податкового повідомлення-рішення № 0000452309/0 від 19 липня 2011 року. У решті позовних вимог відмовлено. Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач (апелянт 1) і відповідач (апелянт 2) та оскаржили її в апеляційному порядку. Апелянт 1 вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Апеляційній вимоги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача про те, що згідно постанови НБУ від 13.03.2010 року № 128 позивачу відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації, у зв'язку з чим згідно ст. 91 Закону № 2121-ІІІ припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості. Також, апелянт 1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до ст. 89, 96 вказаного вище Закону заявлення вимог кредиторів ліквідатору, може мати місце тільки протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури. Однак, податковий орган вимог щодо погашення спірних штрафів у визначений строк не пред'явив. Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином розмір застосованих штрафних (фінансових) санкцій. Апелянт 2 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом позивачу нараховано штраф за несплату податкових зобов'язань, які виникли до відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора (17.03.2010 року), що не суперечить положенням статті 85 Закону № 2121-ІІІ. Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДПІ у Солом'янському районі м. Києва проведена документальна позапланова виїзна перевірка Київської філії Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 22.06.2011 року. За результатами перевірки складено акт від 13.07.2011 № 7930/22-1/21705801, згідно якого встановлено порушення граничного строку сплати сум грошового зобов'язання з податку на землю та комунального податку. На підставі цього акта перевірки відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ш» від 19.07.2011 року: - № 0000432509/0, яким Київську філію позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 237,24 грн; - № 0000442309/0, яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 474,51 грн; - № 0000452309/0, яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 4,23 грн. Розрахунок застосованих штрафних санкцій податковим органом наведено у додатку № 1 до згаданого вище акта перевірки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, оскільки виходячи з положень ст.ст. 85, 91 Закону № 2121-ІІІ протягом дії мораторію штрафні санкції до банку не застосовуються. З розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасну сплату земельного податку судом встановлено, що до введення мораторію ДПІ правомірно нарахувало штрафні санкції за період лютий-березень 2009 року (20 %) в сумі 303,62 грн та за половину квітня 2009 року (10%) в сумі 37,95 грн. Оскільки податковим повідомленням-рішенням № 0000442309/0 від 19.07.2011 року позивача було зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 474,51 грн, то з цієї суми неправомірно нараховано 170,89 грн (474,51 грн - 303,62 грн) і в цій частині податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Оскільки податковим повідомленням-рішенням № 0000432309/0 від 19.07.2011 року позивача було зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 237,24 грн, то з цієї суми неправомірно нараховано 199,29 грн (237,24 грн - 37,95 грн) і в цій частині податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню. Податкове повідомлення рішення № 0000452309/0 від 19.07.2011 року підлягає скасуванню в цілому, оскільки ці штрафні санкції, нараховані за перший квартал 2010 року, тобто за період, коли продовжувався мораторій. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке. Згідно ст. 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Платники податку за землю самостійно визначають суму податкового зобов'язання і декларують її у відповідному розрахунку плати за землю, який подають до органів державної податкової служби до 01 лютого поточного року (ст. 14 Закону України «Про плату за землю»). Згідно Рішення Київської міської ради від 26.07.2007 № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Києва та Порядку її визначення» (введено в дію з 01.09.2007) земельна ділянка за адресою: м. Київ, 1 вул. Вузівська, 5 (кадастровий № 72234017) відноситься до 118 економіко-планувальної зони, де базова вартість 1 кв.м. землі становить 652 грн, коефіцієнт функціонального використання - 2,5; локальний коефіцієнт-1,5. Листом від 10.01.2008 р. № 14-22-6/55 Державного агентства земельних ресурсів України повідомлено, що грошову оцінку земель станом на 01.01.2008 року індексовано на коефіцієнт 1,028. Листом від 09.01.2009 року № 14-22-6/87 Державного комітету України по земельним ресурсам повідомлено, що грошову оцінку земель станом на 01.01.2009 року індексовано на коефіцієнт 1,152. Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків не сплачує суму самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податку притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Перевіркою встановлено порушення ч. 1 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, щодо порушення правил сплати податків. З затримкою сплати до 30 днів (10%) на суму 237,24 грн, з затримкою сплати більше 30 днів (20%) на суму 474,51 грн. Перевірка проведена відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 р. № 56-93 «Про місцеві податки і збори» зі змінами та доповненнями та Рішення Київської міської Ради народних депутатів від 18.03.2004р. № 81/1291 «Про затвердження Положення про комунальний податок в м. Києві». Перевіркою встановлено порушення ч. 1 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, що стосується правил сплати комунального податку. З затримкою сплати більше 30 днів (20%) на суму 4,23грн. Таким чином, податковим органом під час перевірки правильно встановлено порушення Київською філією позивача строку сплати земельного та комунального податку. Однак, відповідачем при нарахуванні штрафів, не враховано положень Закону № 2121-ІІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин). З метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, Національному банку України надано право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців (частина перша статті 85 Закону № 2121-ІІІ). Відповідно до статті 2 вказаного Закону мораторій - це зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Частиною другою статті 58 Закону № 2121-ІІІ встановлено, що банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань, зокрема, у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (пункт 2 частини третьої статті 85 Закону № 2121-ІІІ). Згідно частини 3 цієї статті, з моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахування неустойки (штрафу, пені), інших економічних санкцій поновлюється (а щодо зобов'язань, які виникли під час дії мораторію, - розпочинається) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами. З наведених вище правових положень можна погодитись з висновками суду першої інстанції, що з дати введення мораторію під час здійснення тимчасової адміністрації банку припиняється нараховування неустойки (штраф, пеня), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Такі санкції також не нараховуються і протягом усього терміну дії мораторію. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 10.12.2013 року № 21-224а13. Однак, суд першої інстанції належним чином не перевірив правомірність розміру штрафних санкцій та помилково вказав на правильність застосування штрафу у розмірі 20% та 10% за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по земельному податку за лютий-березень та половину квітня 2009 року. Із розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасну сплату земельного податку та податкового повідомлення-рішення від 19.07.2011 року № 0000442309/0 (а.с. 6, 8) вбачається, що цим рішенням позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 474,51 грн за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань за лютий, березень, червень, вересень і листопад 2009 року. Податковим повідомленням-рішенням від 19.07.2011 року № 0000432309/0 штраф нараховано у розмірі 10% в сумі 237,24 грн за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань за квітень, травень, липень, серпень, жовтень 2009 року. Згідно статті 17 Закону України «Про плату за землю» податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Постановою Правління Національного банку України від 16 квітня 2009 року «Про призначення тимчасової адміністрації у Відкритому акціонерному товаристві «Селянський комерційний банк «Дністер» (м. Львів) щодо вказаного Банку було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 17 квітня 2009 року по 16.10.2009 року. Постановою Правління Національного банку України від 15 жовтня 2009 року «Про продовження мораторію на задоволення вимог кредиторів Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» продовжено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 17.10.2009 року до 16.04.2010 року. З огляду на те, що податкове зобов'язання по земельному податку за лютий 2009 року позивачем підлягало сплаті до 30.03.2009 року, а з 17.04.2009 року постановою НБУ введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, з веденням якого припиняється нарахування штрафу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням ст. 126 ПК України, розмір штрафу має становити 10%, а не 20%, оскільки термін протягом якого може бути нараховано штраф становить менше 30 днів (31.03.2009 року - 17.04.2009 року). Однак, податковим органом штраф нараховано у розмірі 20%, взявши до уваги період з 17.04.2009 року по 30.04.2009 року, протягом якого вже діяв мораторій. Із вказаного вище розрахунку вбачається, що сума погашеного боргу становить 759,06 грн, а тому розмір правомірно застосованого штрафу по земельному податку за лютий 2009 року становить 75,91 грн (759,06 * 0,1). Крім того, суд першої інстанції, визнавши правомірним застосування штрафу за податковими зобов'язаннями за березень та половину квітня 2009 року, не врахував положень ст. 17 Закону України «Про плату за землю», згідно якої перший день прострочення сплати податкового зобов'язання за березень 2009 року припадає на 30.04.2009 року, а за квітень 2009 року на 02.06.2009 року, що свідчить про те, що податкове правопорушення щодо несвоєчасної сплати податкових зобов'язань за березень та квітень 2009 року позивачем вчинено під час дії мораторію, протягом якого забороняється нараховувати штраф. З аналогічних підстав відповідачем протиправно нараховано штраф за податковими зобов'язаннями з земельного податку з травня по листопад 2009 року, а також з комунального податку за І квартал 2010 року. Згідно постанови Правління НБУ від 13.03.2010 року № 128 у ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» з 15.03.2010 року відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора, а тому згідно ст. 91 Закону № 2121-ІІІ з цього дня припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості. Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 19.07.2011 року № 0000432309/0 та № 0000452309/0 підлягають скасуванню повністю, а податкове повідомлення-рішення від 19.07.2011 року № 0000442309/0 в частині на суму 398,6 грн (474,51 - 75,91). Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача та його посадових осіб щодо винесення спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки така фактично дублює вимоги про визнання протиправними і скасування цих податкових повідомлень-рішень, які в даному випадку і порушують права позивача. Таким чином, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Щодо посилання апелянта 1 на протиправність застосування штрафу з огляду на те, що постановою Правління НБУ від 13.03.2010 року № 128 з 15.03.2010 року відкликано позивачу банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки правопорушення щодо несвоєчасної сплати податкового зобов'язання за лютий 2009 року мало місце ще до введення мораторію та відкликання банківської ліцензії, а тому нарахування штрафу за вказаний період не суперечить статті 91 Закону № 2121-ІІІ. Не заслуговує на увагу і посилання апелянта 1 на те, що згідно статті 89 цього ж Закону відповідач спірні штрафи міг заявити тільки протягом місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури, оскільки факт допущення несвоєчасної сплати відповідачем встановлено під час перевірки 13.07.2011 року. Щодо посилання апелянта 2 на те, що нарахування штрафу за період до відкликання банківської ліцензії відповідає вимогам Закону № 2121-ІІІ, то суд апеляційної інстанції зазначає, що незважаючи на ці обставини, такий штраф відповідачем частково нараховано за період дії мораторію, що суперечить положенням ст.ст. 58, 85 вказаного Закону. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому така підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial