Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивач або [PERSON]) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (надалі - відповідач або Ленінський ВДВС) в якому позивач просить суд: скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесену 13.08.2007 державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г., бланк серії АА №999871, стосовно квартири [ADDRESS]; реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції - зняти арешт з квартири [ADDRESS], шляхом скасування відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Позивач в адміністративному позові зазначив, що він є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON], зареєстрованого на день смерті у [ADDRESS], та спадкоємцем за заповітом. У теперішній час у шостій Запорізькій державній нотаріальній конторі перебуває у провадженні спадкова справа №54437334, у межах якої вирішується питання розподілу та оформлення спадщини. На момент смерті [PERSON], за ним, [PERSON] та [PERSON] (її сином) на праві спільної сумісної власності перебувала квартира [ADDRESS]. За повідомленням нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори здійснення будь-яких нотаріальних дій щодо частки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] у зв'язку з наявністю арешту та заборони відчуження, накладеного Другою державною нотаріальною конторою м.Запоріжжя за постановою державного виконавця Ленінського ВДВС на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м.Запоріжжя №2-2481 виданого 22.11.2006. На звернення про зняття арешту з вказаної квартири заступник начальника Ленінського ВДВС повідомив, що зняття арешту з квартири згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» неможливе у зв'язку зі знищенням за спливом терміну зберігання виконавчих проваджень того періоду та відсутністю на теперішній час будь-яких виконавчих проваджень щодо [PERSON] Наявність арешту (заборони відчуження) на квартирі перешкоджає реалізації права спадкоємців на спадщину та у подальшому розпорядженню нею, що порушує права спадкоємців і співвласників та змушує звернутись до суду з даним позовом. Позивач вважає дії Ленінського ВДВС протизаконними, так як вони суперечать вимогам: ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (оскільки арешт накладається тільки на майно боржника шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), ч.1, ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші заходи примусового виконання). У Ленінському ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON], а відповідно, колишні виконавчі провадження були завершені і в подальшому знищені за спливом терміну зберігання, що дає належні правові підстави для зняття арешту з майна. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та на стороні позивача, повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи у судове засідання - не прибули. Причину суду не повідомили. Заяв та клопотань не подавали. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне. 1. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло Серії САА №142533 від 27.04.2004 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У Технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], оформленому 20.01.2006 Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» власниками зазначені: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Судом досліджена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 13.08.2007 державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2481, виданого 22.11.2006 Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Приватбанк» 3726 грн. 19 коп. Вказаною Постановою державного виконавця: накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON], а саме квартири [ADDRESS]. За інформацією Другої Запорізької державної нотаріальної контори ГУ юстиції у Запорізькій області (вих.№90/02-14 від 21.01.2014) нотаріус користується інформацією з Державного реєстру прав виключно при здійсненні нотаріальної дії. На адресу Ленінського ВДВС за змістом інформації надано і копію Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесену 13.08.2007 державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. Разом з цим, у відповіді Ленінського ВДВС ЗМУЮ (вих№1020 від 28.01.2014) зазначено, що надати документи, згідно яких було накладено арешт на майно боржника [PERSON] не виявляється можливим через знищення архіву. Також, відповідь містить у собі рекомендацію звернення до суду для зняття арешту. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2007, що оскаржується позивачем), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2007, що оскаржується позивачем) державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Відповідачем не надано до суду жодного доказу, що 13.08.2007 державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. визначалась вартість майна [PERSON], на яке накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження, співмірна (пропорційна) розміру його боргу. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. перед винесенням 13.08.2007 Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з'ясовувалась частина (частка) власності боржника [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Перебування нерухомого майна: квартири [ADDRESS] у співвласності [PERSON], [PERSON], яким згідно Свідоцтва про право власності на житло Серії САА №142533 від 27.04.2004 теж належить це житло, державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. - не з'ясовано. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 Цивільного кодексу України). У ст.41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено у ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Звідси, накладенням арешту на квартиру [ADDRESS] державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. порушені майнові права її співвласників: [PERSON], [PERSON] Доказів того, що [PERSON], [PERSON] є боржниками у виконавчому провадженні, відкритому на виконання виконавчого листа №2-2481, виданого 22.11.2006 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, відповідачем до суду - не надано. Вказані факти свідчать про протиправність винесення 13.08.2007 державним виконавцем ВДВС у Ленінському районі м.Запоріжжя Тимофєєвою О.Г. Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - щодо майна [PERSON], [PERSON]: їх частин у квартирі [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказана Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2007 підлягає скасуванню. 2. Як зазначено у пп.4.10.1 п.4.10 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої 15.12.1999 наказом Міністерства юстиції України №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за №865/4158 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин): у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом. Відповідно до пп.4.10.2 п.4.10 «Інструкції про проведення виконавчих дій» якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Як зазначено у пп.4.10.3 п.4.10 «Інструкції про проведення виконавчих дій», за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, указаної у пункті 4.10.2 цієї Інструкції, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Позивачем не надано доказів звернення до Ленінського районного суду м.Запоріжжя (на підставі виконавчого листа якого відкривалось виконавче провадження та здійснювався арешт майна) з метою встановлення закінчення виконання рішення суду, наявності у цивільній справі повідомлень Ленінського ВДВС про закінчення виконавчого провадження та скасування арешту. Крім того, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно з ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Позивач не скористався правовим механізмом захисту порушеного, на його думку, права, встановленого ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Також, згідно з ч.3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Судом не встановлено порушень законодавства Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції (яка не є відповідачем в адміністративній справі №808/976/14), які б ущімлювали права та інтереси позивача. З урахуванням викладеного позивачем не доведено фактично позовних вимог до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції щодо зняття арешту з квартири [ADDRESS] шляхом скасування відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на викладене вище, позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial