Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

03.01.2013 року Відкрите акціонерне товариство (далі-ВАТ) "Калуський молокозавод" (далі - позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Прикарпатського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування постанов № 454-ПР-1-Е, № 455-ПР-1-Е та № 456-ПР-1-Е від 09.11.2012 року. Позовні вимоги мотивувало тим, що оскаржувані постанови відповідачем прийняті в порушення вимог чинного законодавства. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2013 року адміністративний позов відкритого акціонерного товариства "Калуський молокозавод" до Прикарпатського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними постанов задовольнено повністю. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, вважає також, що судом першої інстанції при винесенні постанови порушено норми матеріального права, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що судом не прийнято до уваги доводи управління щодо законності накладення штрафних санкцій на емітента за неподання річної звітності, а саме те , що ст. 39, 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів , затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.12.2006 року № 1591 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2007 року № 97/13364 в встановлюють норми , якими зобов'язують емітентів здійснювати розкриття річної інформації, які станом на 31 грудня звітного року не скасували випуску акцій. ВАТ «Калуський молокозавод» на даний момент являється емітентом цінних паперів у якого не скасований випуск акцій. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що Прикарпатське територіальне управління є структурним підрозділом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та діє в межах повноважень наданих Комісії Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" (далі Закон). ВАТ "Калуський молокозавод" являється емітентом цінних паперів у якого зареєстрований випуск акцій і в порушення вимог ст. 40 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та вимог Положення ним не було розкрито регулярну річну інформацію (річний звіт) за 2011 рік - неопубліковано в офіційному друкованому виданні, не розміщено у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та не подано до територіального управління. Відповідно до п. 5, 6, 7 ч.1. ст. 11 Закону та пп. 1.5, 1.6, 1.7 п.1 Розділу XVII Правил розгляду справ про порушення на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 11.12.07 №2272 за правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні ВАТ "Калуський молокозавод" винесено постанови про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів №454-ПР-1-Е від 09.11.2012 року,- за неопублікування, №455-ПР-1-Е від 09.11.2012 року - за неподання до територіального управління та № 456-ПР-1-Е від 09.11.2012 року - за нерозміщення регулярної річної інформації у загальнодоступній інформаційній базі даних комісії. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" встановлено, що державне регулювання ринку цінних паперів - це здійснення державою комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері. У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством. Частиною 1 та 2 статті 40 Закону передбачено, що регулярна інформація про емітента - це річна та квартальна звітна інформація про результати фінансово-господарської діяльності емітента, яка подається Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку (в тому числі в електронному вигляді). Звітним періодом для складання річної інформації про емітента є календарний рік. Згідно ч. 4 ст. 40 Закону річна інформація про емітента є відкритою і підлягає оприлюдненню емітентом у строк не пізніше 30 квітня року, наступного за звітним, шляхом опублікування її в одному з офіційних друкованих видань Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України або Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку і розміщення у загальнодоступній інформаційній базі даних Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів. Відповідно до п. 14 Розділу І Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів затвердженого Рішенням ДКЦПФР від 19.12.2006 №1591, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 05.02.2007 за № 97/13364, при поданні Інформації до Комісії емітент зобов'язаний надавати (надсилати) таку Інформацію у паперовій та електронній формах. Електронна форма Інформації складається з файлів, встановлених окремими наказами Голови Комісії. Пунктом 16 зазначеного Положення визначено, що інформація вважається розкритою своєчасно, якщо вона оприлюднена, опублікована та подана (надіслана) до Комісії у формі, порядку та строки, встановлені цим Положенням. Крім того, пунктом 1 глави 1 розділу V Положення передбачено, що емітенти цінних паперів зобов'язані розкривати регулярну річну інформацію (далі - річна інформація) у повному обсязі відповідно до вимог цього розділу. У відповідності до п. 1 глави 7 розділ V Положення розкриття річної інформації має здійснюватись шляхом розміщення в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії, опублікування у офіційному друкованому виданні та подання до Комісії. Відповідальність юридичних осіб за правопорушення на ринку цінних паперів передбачена абз. 8 ч. 1 ст. 11 Закону, де зазначено, що Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку застосовує до юридичних осіб фінансові санкції за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів - у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порядок та строки розгляду ДКЦПФР справ про порушення громадянами, посадовими особами та юридичними особами вимог законодавства на ринку цінних паперів врегульовано "Правилами розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій", затвердженими рішенням ДКЦПФР від 11 грудня 2007 року N2272, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2008 року за N120/14811. Так, відповідно до п. 5 Розділу І Правил уповноважені особи ДКЦПФР в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення правопорушення вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту правопорушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, а також своєчасно застосувати передбачені законодавством санкції. У відповідності до п. 1 Розділу VII Правил, розглянувши справу про правопорушення, уповноважена особа приймає рішення за справою. Рішення уповноваженої особи за справою оформлюється у вигляді постанови. Згідно ст. 11 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про накладення штрафу може бути оскаржено в суді. Як вбачається з матеріалів справи господарським судом Івано-Франківської області 29.05.2006 року порушено провадження про банкрутство ВАТ "Калуський молокозавод" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 17.10.2006 року господарським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу про введення процедури санації ВАТ "Калуський молокозавод". В подальшому, а саме 20.03.2012 року процедуру санації продовжено. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" санація - система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та виробничої структури боржника. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону з метою забезпечення майнових інтересів кредиторів в ухвалі господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство або в ухвалі, прийнятій на підготовчому засіданні, вказується про введення процедури розпорядження майном боржника і призначається розпорядник майна у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, у разі якщо боржник продовжує діяти у формі акціонерного товариства або є підприємством - емітентом облігацій, винесення судом ухвали про санацію і призначення керуючого санацією або введення процедури розпорядження майном і призначення розпорядника майна не звільняє його від виконання вимог чинного законодавства і, відповідно, на нього поширюються вимоги Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів. Відповідно до ст. 1 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Однак у вказаному переліку відсутнє посилання щодо застосування санкцій за невиконання Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" (в даному випадку розкриття інформації емітентами цінних паперів). Застосування будь-яких санкцій щодо невиконання певних зобов'язань, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з ч.1 ст.23 закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Оскільки оскаржувані постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 454-ПР-1-Е, № 455-ПР-1-Е та № 456-ПР-1-Е від 09.11.2012 року про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів прийняті на етапі санації підприємства - до оголошення ліквідаційної процедури, тому суд вважає що такі є правомірними. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Із урахуванням наведеного вбачається, що відповідачем не допущено порушень закону під час прийняття оскаржуваних рішень, через що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення. В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи неповно з»ясував обставини справи, що мають значення для справи його висновки не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити та скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2013 року та постановити нову за якою, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied