Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

11 грудня 2013 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України надійшла адміністративна справа за позовом [PERSON] до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, треті особи - профспілка працівників Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, перший заступник начальника Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України Балін В.А., начальник територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України Дума І.М. про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні 21.01.2014 року за клопотанням позивача було замінено відповідача Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 07.02.2014 позивач просить: - визнати протиправним та скасувати Наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 13-ВК/13д від 04.02.2010 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; - визнати протиправним та скасувати Наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 14-ВК/13д від 04.02.2010 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; - визнати протиправним та скасувати Наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 15-ВК/13д від 04.02.2010 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; - визнати протиправним та скасувати Наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 13-ВК/13д від 04.02.2010 року про звільнення [PERSON] з посади начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області; - поновити [PERSON] на роботі в Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекції) на посаді, що є рівнозначною з посадою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області; - стягнути з Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекції) на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з квітня 2007 року позивач працював на посаді начальника територіального управління Головної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області. 04.02.2010 року наказом Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 64-ВК/13п позивача було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач стверджує, що звільнення проведено з порушенням вимог законодавства про працю і з фальсифікацією документів. Перед звільненням з 05.10.2009 року по 04.02.2010 року позивач перебував на лікуванні. 04.02.2010 року, прибувши на роботу, позивач виявив, що з його автомобіля зник ноутбук який є матеріальною цінністю Головної державної інспекції на автомобільному транспорті. З метою встановлення пропажі позивач негайно звернувся до органів внутрішніх справ. Позивач зазначає, що для відтворення місця події, написання заяви та дачі пояснення він змушений був бути відсутній на робочому місці до кінця робочого дня. 05.02.2010 року позивач звернувся з заявою до начальника Головної державної інспекції на автомобільному транспорті з приводу пропажі ноутбука та відсутності на робочому місці з 12 год. 20 хв. до 17 год. 50 хв. 04.02.2010 року. Позивач вказує, що йому не було відомо про проведення 04.02.2010 року позапланової перевірки діяльності територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівської області, а також йому не було відомо, з яких причин проводилась перевірка. Про наказ № 64-ВК/13п від 04.02.2010 року про звільнення позивача, з його слів, дізнався через деякий час, з наказом ознайомлений не був. Вказаний наказ позивач отримав поштою. Також йому не було відомо про акт позапланової перевірки від 04.02.2010 року, накази Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від 04.02.2010 року № 13-ВК/13д, від 04.02.2010 року № 14-ВК/13д та від 04.02.2010 року № 15-ВК/13д про оголошені догани. З вказаними документами позивач не був ознайомлений, а дізнався про них з наказу про звільнення. Позивач покликається на те, що відповідно до ст. 149 КЗпП України відповідач не зажадав від позивача письмового пояснення, не повідомив про оголошені догани під розписку. Вказує, що згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року "»Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві і членом якої є працівник. Таким чином, позивач вважає, що його звільнення є незаконним, а відповідачем було грубо порушено трудове законодавство. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з викладених підстав. Відповідач - Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду був належним чином повідомлений; заперечення проти позову не подав. Суд, враховуючи неявку відповідача без поважних причин, належним чином повідомленого про дату, час та місце проведення судового засідання, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив наступні фактичні обставини. З 13.04.2007 року Наказом Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №563-ВК/13 від 12.04.2007 року [PERSON] прийнятий на посаду начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області. Відповідно до наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №13-ВК/13д від 04.02.2010 року за неналежне виконання своїх службових обов'язків, передбачених п. 10.1 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.12.2005 року №888, [PERSON] - начальнику територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області оголошено догану. Відповідно до наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №14-ВК/13д від 04.02.2010 року за порушення п. 5 та п. 10 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.12.2005 року №888, [PERSON] - начальнику територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області оголошену догану. Відповідно до наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті 15-ВК/13д від 04.02.2010 року за невиконання доручень керівництва від 17.09.2008 року №41/2-9-881п, від 24.09.2009 року №41/2-9-582п та порушення п.10.1 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.12.2005 року №888, [PERSON] - начальнику територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області оголошену догану. Наказом №64-ВК/13п від 04.02.2010 року звільнено [PERSON] з посади начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області, 04.02.2010 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, згідно п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Приймаючи рішення суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених даною статтею. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно нього (ст. 4 Кодексу законів про працю України). Відповідно до п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пункт 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами. Відповідно до ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дисциплінарне стягнення, оголошене наказом Головавтотрансінспекції від 04.02.2010 року №13-ВК/13д, застосоване до позивача за неналежне виконання ним своїх службових обов'язків, передбачених п. 10.1. Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в частині неналежного здійснення керівництвом діяльністю територіального управління, а також за порушення абз. 3, 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну службу» в частині незабезпечення ефективної роботи державного органу відповідно до компетенції та невиконання зобов'язання Головавтотрансінспекції від 18.09.2009 року № 41/4-9-527, яким керівників територіальних управлінь попереджено про недопустимість в подальшому допускати недоліки в роботі та про особисту відповідальність щодо усунення виявлених в ході перевірки недоліків, а також надано відповідний термін, за який необхідно покращити рівень державного контролю. Однак дане доручення Головавтотрансінспекції начальником територіального управління [PERSON] було виконано не було, а показники здійснення державного контролю в порівнянні з попередніми періодами не покращились, а у деяких випадках погіршились. Дисциплінарне стягнення, оголошене наказом Головавтотрансінспекції від 04.02.2010 року № 14-ВК/13д, застосоване за порушення позивачем п. 5 та п. 10 Положення в частині подання до Львівської облдержадміністрації, як організатора проведення конкурсу, недостовірної інформації про автомобільних перевізників - претендентів на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що вплинуло на прийняття остаточного рішення з приводу визначення переможця на конкурсі. Дані факти виявленні під час здійснення позапланової перевірки територіального управління. Дисциплінарне стягнення, оголошене наказом Головавтотрансінспекції від 04.02.2010 року № 15-ВК/13д, застосоване за невиконання доручень керівництва Головавтотрансінспекції від 17.09.2008 року № 41/2-9-881 п, від 24.09.2009 року № 41/2-9-582п та п.10.1. Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, у зв'язку зі здійсненням позивачем неналежного керівництва територіальним управлінням та невиконанням доручень Головавтотрансінспекції від 17.09.2008 № 41/2- 9-881п, яким працівників територіальних управлінь зобов'язано надавати вичерпну інформацію про автоперевізників, з вини яких вчинено ДТП. Суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що до кола посадових обов'язків начальника управління Головавтотрансінспекції у Львівській області не входить з'ясування заборгованості перед бюджетом, проведення особистого збору інформації про дорожньо-транспортні пригоди, що стались за участі автоперевізників та інших фактів, оскільки відповідно до п. п. 1 п. 10 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.12.2005 року № 888, начальник територіального управління у відповідному регіоні здійснює керівництво діяльністю територіального управління і несе персональну відповідальність за виконання покладених на територіальне управління завдань і здійснення функцій, визначених цим Положенням. Стосовно винесення оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності в один день Суд зазначає, що такі не могли бути винесені в момент виявлення дисциплінарного проступку, оскільки позивач з 05.10.2009 року по 04.02.2010 року перебував на лікуванні. 04.02.2010 року позивач приступив до виконання своїх посадових обов'язків, відтак у Головної державної інспекції на автомобільному транспорті з'явилась можливість притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності з дотриманням вимог трудового законодавства. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Суд дійшов висновку, що Головна державна інспекція на автомобільному транспорті дотримала порядок застосування дисциплінарних стягнень, визначений ст. 149 Кодексу законів про працю України, а саме до застосування дисциплінарного стягнення власником позивачеві було запропоновано надати письмові пояснення по фактах порушень, проаналізовано і враховано при цьому ступінь тяжкості вчиненого проступку на підставі службових записок працівників Головавтотрансінспекції, в яких міститься виключне обґрунтування проступків, враховано попередню роботу працівника, а саме застосування до працівника в минулому заходів дисциплінарного впливу та дисциплінарних стягнень. Стосовно позовної вимоги про поновлення [PERSON] на роботі в Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекції) на посаді, що є рівнозначною з посадою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області, Суд зазначає наступне. Указом Президента України від 06.04.2011 року № 370/2011 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (з подальшими змінами та доповненнями) було створено Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті. Указом Президента України № 387/2011 від 06.04.2011 року затверджено положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію). Позивач стверджує, що з порівняльного аналізу Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 року № 1190 та Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України № 387/2011 від 06.04.2011 року вбачається, що Укртрансінспекція виконує функції ліквідованої Головавтотрансінспекції. Суд не може погодитись із вказаним твердженням позивача з огляду на наступне. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 17987615 від 21.01.2014 року 02.08.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про припинення юридичної особи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті за рішенням засновників. Новостворений орган - Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті не є правонаступником Головної державної інспекції на автомобільному транспорті. З урахуванням норм Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті вказаний орган наділений повноваженнями, відмінними від повноважень Головної державної інспекції на автомобільному транспорті. Відтак, особа не може бути поновлена на роботі в зовсім іншому органі, з іншими повноваженнями, завданнями та функціями, ніж той, з якого особу було звільнено. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. ст. 49, 70 КАС України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень. За таких обставин Суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, треті особи - профспілка працівників Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, перший заступник начальника Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України Балін В.А., начальник територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України Дума І.М. про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити повністю. Правила ст. 94 КАС України про розподіл судових витрат не застосовуються.

Результат розгляду: denied