Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі - УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі) про скасування рішень №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року про застосування штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що начальником УПФ України в м. Ковелі та Ковельському районі Самолюк І. П., 05.12.2013 року були винесені рішення №935, №936 та №937 про застосування до позивача фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2007-2009 роки у строки, визначені законодавством у розмірі 170,00 грн. за кожен рік. Позивач не погоджується із законністю та обґрунтованістю прийнятих рішень, оскільки норми статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», на підставі якої були застосовані штрафні санкції, втратили чинність з 01.01.2011 року відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». На думку позивача, застосування після 01.01.2011 року штрафних санкцій на підставі норм, що втратили чинність, є порушенням статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі нормативно-правових актів. На підставі наведеного, просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року та розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не прибув, відповідач не повідомив суд про причини неприбуття його представника, заперечення на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду даної справи. Відповідно до частини четвертої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно з частиною шостою статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З врахуванням наведеного, справу судом розглянуто та вирішено на підставі наявних у ній доказів, за відсутності позивача та представника відповідача, та згідно з ухвалою суду від 21.01.2014 року в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрований в УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі як страхувальник - платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, єдиного соціального внеску з 19.02.2007 за реєстраційним номером [NUMBER], про що зазначено відповідачем у акті №1185 від 05.12.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі, серед інших, встановлено факти неподання позивачем відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, а саме: відповідні звіти за 2007, 2008, 2009 роки зі строком подання відповідно: до 01.04.2008 року, 01.04.2009 року, 01.04.2010 року, чим порушено пункт 4 частини другої статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункт 1.3 Порядку формування та подання органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №7-6 від 10.06.2004 року. Як слідує із матеріалів справи, 05.12.2013 року начальником УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі, на підставі пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення №935, №936 та №937 про застосування до позивача фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку до органів Пенсійного фонду України за 2007, 2008, 2009 роки у розмірі по 170,00 грн. за кожне таке несвоєчасне подання. Пунктом 4 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Порядок та строки подачі звітності, в тому числі, відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку було встановлено Порядком формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №7-6 від 10.06.2004 року та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за №1000/9599 10.08.2004 року, який втратив чинність 01.01.2011 року. Відповідальність за ненадання органам Пенсійного фонду України звітності та відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, було встановлено пунктом 5 частини дев'ятої Закону №1058-IV. Відповідно до приписів цієї норми, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції - за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року (далі -Закон №2464-VІ) вказану вище норму було виключено із Закону №1058-IV з 01.01.2011 року, тобто до винесення оскаржуваних рішень №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року. Відповідно до частин п'ятої та шостої пункту 7 розділу VIII Закону №2464-VІ стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011 року, у тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011 року, у тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. За фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності Законом №2464-VІ, на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01. 2011 року, у тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій. Відповідно до частини тринадцятої статті 106 Закону №1058-IV про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою та десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій; суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. Отже, вчинення страхувальником дій (бездіяльності), щодо яких Законом №1058-IV, зокрема, приписами частин першої - дев'ятої статті 106, до 01.01.2011 року було передбачено відповідальність у вигляді штрафних санкцій, не має наслідком автоматичного нарахування штрафних санкцій та обов'язку страхувальника по сплаті таких санкцій на відміну від страхових внесків, нарахування та сплата, яких здійснюється страхувальником самостійно. Обов'язковою юридичною передумовою для сплати штрафних санкцій є рішення уповноважених посадових осіб про застосування штрафних санкцій. Відповідно обов'язок по сплаті штрафних санкцій нарахованих органом Пенсійного фонду, виникає у страхувальника лише після винесення посадовою особою виконавчих органів Пенсійного фонду рішення про застосування відповідних штрафних санкцій. Таким чином, органи Пенсійного фонду після 01.01.2011 року наділені повноваженнями щодо стягнення заборгованості зі сплати відповідних штрафних санкцій нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011 року, в тому числі штрафних санкцій, строк сплати яких на 01.01.2011 року не настав, за умови винесення посадовою особою органу Пенсійного фонду рішення про застосування штрафних санкцій до 01.01.2011 року. Застосування після 01.01.2011 року штрафних санкцій передбачених приписами частин першої - дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV, які втратили чинність 01.01.2011 року, є порушенням принципу закріпленого частиною другою статті 58 Конституції України, відповідно до якого, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Так, абзацом другим пункту 5 рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26.01.2011 року визначено, що Конституційний Суд України вважає, що вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як зазначив Конституційний Суд України, суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи. Як було встановлено судом, рішення №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року були винесені відповідачем щодо правовідносин, які виникли протягом 2007-2009 року, та після набрання чинності Законом №2464-VI, яким було скасовано відповідальність страхувальника за вчинення відповідних дій (бездіяльності). Відповідно до частини другої статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 року у справі №21-367а12 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України встановила, що винесені рішення УПФ України про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності до органів ПФУ на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV протиправні, оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 01.01.2011 року згідно із Законом №2464-VI і не діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень та згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, зазначені рішення винесені відповідачем у порушення принципу зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, оскільки не може бути притягнено до відповідальності особу на підставі норми, яка втратила чинність на момент винесення рішення про притягнення до відповідальності. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року про застосування до позивача фінансових санкцій за несвоєчасне подання до органів Пенсійного фонду України відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2007, 2008 та за 2009 роки, вийшов за межі наданих йому чинним законодавством України повноважень. Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених суду частиною другою статті 162 КАС України, а саме: у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, попередньо визнавши його протиправним. Тому адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішень Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області №935, №936 та №937 від 05.12.2013 року.

Результат розгляду: granted