Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області про визнання незаконною відмову відповідача в перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок пенсії з врахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань сумі 4 948,50 грн. з 16.11.2010 року. В позові зазначено, що позивача згідно трудової книжки звільнено з посади державного службовця у зв'язку з закінченням строку повноважень і виходу на пенсію. При призначенні пенсії не враховано до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. У серпні 2013 року позивачка звернулася до пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії та зарахуванні сум виплачених допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, однак їй було відмовлено листом № 95/Г-15 від 09.08.2013 року Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2013 року заявлений позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови [PERSON] у врахуванні матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на соціально-побутові потреби. Зобов'язано відповідача провести [PERSON] перерахунок пенсії державного службовця з дня її призначення з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на соціально-побутові потреби з суми 4948,50 грн. та виплатити недоотриману пенсію внаслідок проведеного розрахунку з 16.11.2010 року. Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду сторона відповідача, оскаржила його в апеляційному порядку, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити. Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач, який вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга частково підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Як достовірно встановлено судом першої інстанції, що позивач є пенсіонером. По виходу на пенсію їй була призначена пенсія як державному службовцю. Позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Проте в перерахунку листом від 09.08.2013 року їй було відмовлено. Вирішуючи спірні відносини суд виходить з наступного. За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» (Закону № 3723-XII) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових потреб входила до системи оплати праці державного службовця, а тому має бути врахована при обчисленні пенсії. Однак, згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулася з позовом 09.09.2013 року. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто починаючи з 09.03.2013 року. Позовні вимоги поза межами строку звернення до суду слід залишити без розгляду. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність постанови суду першої інстанції щодо незастосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, тому оскаржувану постанову належить скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Результат розгляду: partial