Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 листопада 2012 року № 0002242220 та № 0002232220. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2013 р позов задоволено повністю. Суд виходив з того, що надані відповідачем докази, не є достатніми для можливості стверджувати про безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентом, таким чином, суд дійшов висновку про правомірність віднесення позивачем сум податкового кредиту та валових витрат, що виникли за господарськими операціями з ТОВ «РМА-ГРУП». Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки вироку Голосіївського районного суду міста Києва №1-1198/11, яким громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та ч.2 ст. 358 КК України, чим, на думку апелянта, підтверджується відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «РМА-ГРУП», що в свою чергу свідчить про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-Сервіс ЛТД» з питань достовірності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «РМА-ГРУП» за період з 01.01.2010р. по 31.03.2011р., за результатами якої складено акт від 09.11.2012 року № 5147/22-222-35645596. Так, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства, зокрема п. 5.1 ст. 5, п. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» та пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 95 344,00 грн., а також пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.1 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, ст. 201 Податкового Кодексу України, в наслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 76 275,00 грн. Зазначений висновок мотивовано тим, що, на переконання відповідача, позивачем протиправно віднесено до валових витрат та податкового кредиту суми за господарськими операціями з контрагентом позивача ТОВ «РМА-ГРУП». При цьому податковий орган посилається на вирок Голосіївського районного суду міста Києва №1-1198/11, яким громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та ч.2 ст. 358 КК України. На підставі висновків акту перевірки відповідачем 23.11.2012 року прийнято податкові повідомлення-рішення № 0002242220, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 93 776,00 грн. та № 0002232220, яким збільшено суму грошового зобов'язання з додатку на прибуток приватних підприємств в розмірі 117 220,00 грн. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування. Суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком, виходячи з наступного. Так, в силу приписів п. 2.1. ст. 2 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" Платниками податку є: з числа резидентів - суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами. Об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. Пунктом 5.1 ст. 5 Закону визначено, що валовими витратами виробництва та обігу (далі - валові витрати) є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону). Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Відповідно до п. 133.1 Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств з числа резидентів є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами. Згідно з п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 вказаного Кодексу об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. В силу положень п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно з пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Аналогічні норми закріплено ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», які, як вірно зазначив суд першої інстанції підлягали застосуванню при віднесенні позивачем сум ПДВ до податкового кредиту за операціями з ТОВ «РМА-ГРУП» до 2011 року. Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що витрати, для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними та оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Тобто платник податків має право формувати валові витрати та податковий кредит з ПДВ лише на підставі тих первинних документів, які складено належним чином і у разі фактичного здійснення господарської операції. Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між ТОВ «СТС-СЕРВІС ЛТД» і ТОВ «РМА-ГРУП» було укладено ряд договорів, а саме: №20/05/10 від 20.05.2010р., №01/11/10 від 01.11.2010р. і №04/01/11 від 04.01.2011р. Згідно умов договору №20/05/10 від 20.05.2010 р. ТОВ «СТС-СЕРВІС ЛТД» доручило ТОВ «РМА-ГРУП» виконати роботи по технічному обслуговуванню, ремонту та держповірці вузлів обліку теплової енергії і теплопунктів, технічне обслуговування та ремонт інженерної інфраструктури, роботи з обслуговування систем вентиляції та кондиціювання повітря, а також підготовку МІТП до опалювального сезону 2010-2011 років. На підтвердження належного виконання умов даного договору, в матеріалах справи наявні акт здачі-приймання робіт від 29.10.2010 р. та податкова накладна від 29.10.2010р. №599 За договором №01/11/10 від 01.11.2010 року ТОВ «СТС-СЕРВІС ЛТД» доручило ТОВ «РМА-ГРУП» виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту інженерної інфраструктури центрів оптової торгівлі, технічному обслуговуванню вузлів обліку теплової енергії і теплопунктів, держповірці теплолічильників, роботи з обслуговування систем вентиляції та кондиціювання повітря. На підтвердження реальності здійснення даної господарської операції, в матеріалах містяться акт здачі-приймання робіт від 31.12.2010 року та податкова накладна від 31.12.2010 року №1228 Згідно умов договору №04/01/11 від 04.01.2011 року ТОВ «СТС-СЕРВІС ЛТД» доручило ТОВ «РМА-ГРУП» виконання робіт по технічному обслуговуванню вузлів обліку теплової енергії і теплопунктів. На підтвердження виконання ТОВ «РМА-ГРУП» робіт за вказаним договором, в матеріалах справи наявні акт виконаних робіт від 25.02.2011р. та податкова накладна від 25.02.2011 року №349. Так, дослідивши наявні в матеріалах справи податкові накладні, акти виконаних робіт, зведені акти надання послуг, а також інші первинні документи за господарськими операціями позивача з третіми особами, суд першої інстанції дійшов висновку, що перелічені вище документи оформлені відповідно до вимог законодавства, відтак, у позивача наявна необхідна документація, яка дає підстави для включення витрат до складу валових за відповідний період, що виникли у зв'язку з оплатою робіт та товарів контрагентів на виконання зобов'язань по укладених договорах. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не підтверджується факт здійснення оплати по вказаних вище договорах. Так, апелянт посилається на те, що заборгованість TOB «СТС-Сервіс ЛТД» перед TOB «PMA-ГРУП» на момент проведення перевірки була відсутня зв'язку з укладенням між сторонами Договору від 01.04.11 року №3 про відступлення права вимоги (цессії), згідно якого Цедент (TOB «PMA-ГРУП») безоплатно відступає Цесіонарію (TOB «Сана Групп») право вимоги по оплаті за виконані роботи, загальною вартістю 152'651,20 грн., в т.ч. ПДВ - 25'441,87 грн., яке виникло на підставі: Договору №01/11/10 від 01.11.10 - 115'000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 19'166,67 грн., Договору №04/01/11 від 04.01.11 від 04.01.11 - 37'651,20 грн., в т.ч. ПДВ - 6'275,20 грн.. («Основні договори») укладеними між Цедентом та Боржником, в обсягах та на умовах, встановлених Основним договором. В той же час, з огляду на відсутність в матеріалах справи зазначеного договору, дана обставина належними доказами не підтверджується, як і факт здійснення плати по вказаних договорах. Крім того, з наявних у матеріалах справи копій актів здачі-прийняття робіт вбачається відсутність у них зазначення прізвищ, ініціалів, посад осіб, якими вони підписані, що фактично унеможливлює ідентифікацію зазначених осіб. Таким чином, вказані документи не є належним доказом на підтвердження факту реального виконання умов вказаних вище договорів. Крім того, всі податкові накладні, виписані на користь позивача контрагентом - ТОВ «РМА-ГРУП», підписані [PERSON] Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія вироку Голосіївського районного суду міста Києва №1-1198/11, яким громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та ч.2 ст. 358 КК України, що набрав законної сили. Вказаним вироком, зокрема, встановлено, що в червні 2010 року гр. [PERSON] за винагороду, за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою створив суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу TOB "PMA- Груп", без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність з метою прикриття незаконної діяльності цієї особи та інших осіб. [PERSON] надав цій особі, з метою підготування реєстраційних документів статутних та інших документів по придбанню товариства свій паспорт серії [NUMBER] та довідку Тетіївської МДШ про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER]. Так, [PERSON], в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], заздалегідь усвідомлюючи, що здійснює придбання підприємства, підписав наступні документи TOB "PMA-Груп": статут TOB "PMA-Груп" в новій редакції, який містив завідомо неправдиві відомості, а саме: в розділі 3 Статуту зазначено мету та предмет діяльності TOB "PMA-Груп", якими [PERSON] займатись наміру не мав; в розділі 5 Статуту зазначено, що [PERSON] належить частка статутного капіталу сформованого майном у розмірі 29 500 грн., що складає 100%, яке відповідно до протоколу № 1 учасників TOB "PMA-Груп" від 10.05.2005 року сформовано трьома попередніми учасниками у вигляді майна, хоча в дійсності [PERSON], як новим учасником товариства ніяке майно за рахунок якого сформовано статутний капітал не отримувалось; в розділі 10 Статуту зазначені повноваження директора TOB "PMA-Груп", які [PERSON] виконувати наміру не мав; протокол Загальних Зборів засновників TOB "PMA-Груп" № 6 від 29.06.2010 року, відповідно якого [PERSON] призначено директором вказаного товариства та [PERSON] належить статутний капітал створений майном в розмірі 29'500 грн., що складає 100%, хоча в дійсності [PERSON] ніяке майно, яким сформовано Статутний капітал, від попередніх власників не отримувалось, а також обов'язки директора TOB "PMA-Груп" [PERSON] виконувати наміру не мав; наказ № 1/10 TOB "PMA-Груп" про призначення на посаду директора [PERSON] з 02.07.2010 року, хоча в дійсності обов'язки директора TOB "PMA-Груп" [PERSON] виконувати наміру не мав. Підроблення [PERSON] за попередньою змовою, зазначених офіційних документів TOB "PMA-Груп" дало змогу здійснити 05.07.2010 року перереєстрацію товариства в Голосіївський районній у м. Києві державній адміністрації за № 10681050011005084, в ДПІ у Голосіївському районі м. Києва 12.07.2010 року отримати довідку про взяття на облік платника податків, здійснити реєстрацію товариства в державних цільових фондах. [PERSON], свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, та дав покази про те, що він є одноособово засновником суб'єкту підприємницької діяльності - юридичної особи - TOB "PMA-Груп". Він взяв участь у придбанні TOB "PMA-Груп" не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої Статутом товариства. Таким чином, враховуючи встановлений вироком факт створення TOB "PMA- Груп" без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність з метою прикриття незаконної діяльності цієї особи та інших осіб, колегія вважає, що відповідачем доведено ту обставину, що відомості, зазначені у податкових накладних, не відповідають дійсності. Зважаючи на наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «РМА-ГРУП», що в свою чергу свідчить про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та помилковість висновків суду першої інстанції. Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Результат розгляду: denied