Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

Відповідач зареєстрований 25.06.2010 року як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний номер: [NUMBER] та перебуває на податковому обліку як платник податків у Феодосійській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ Міндоходів в АР Крим з 29.06.2010 р. Згідно з Довідкою від 21.09.2013 позивача, відповідачем податкова звітність не надавалась з моменту реєстрації(а.с.4). Податковий борг по платежам, що контролює податкові органи у відповідача відсутній, що підтверджується довідкою позивача від 05.09.2013(а.с.6). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (що діяв до 01.01.2011 року) платники податків повинні представляти до органів ДПІ звітність з періодичністю, встановленою нормами діючого законодавства. Підпункт 2 пункту 1 статті 9 Закону України "Про систему оподатковування" від 25.06.1991 № 1252-ХІІ (що діяв до 01.01.2011 року) передбачав обов'язок платників податків, зборів (обов'язкових платежів) подавати в державні податкові органи відповідно до діючого законодавства декларації та бухгалтерську звітність. Відповідно до вимог ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця зокрема є: неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Відповідач згідно зі ст. 71 КАСУ не надав доказів оформлення податкових декларацій, іншої звітності та відправлення цих матеріалів позивачу. Суд підкреслює, що на час прийняття судового рішення по справі Закони України "Про систему оподаткування" № 1251-ХІІ від 25.06.1991 року, "Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-III втратили чинність. Правові норми, що регулюють спірні правовідносини, знайшли своє відображення у Податковому кодексі України, що набрав законної сили з 01.01.2011 року (далі ПК України). Згідно п.п. 20.1.37 ст. 20 ПК України контролюючи органи мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Згідно п.п. 47.1.2. ст. 47 ПК України фізичні особи - платники податків несуть відповідальність в тому числі за неподання податкової звітності контролюючим органам, у випадках, передбачених законом. Статтею 111 ПК України встановлено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна та кримінальна. Проаналізувавши дані поняття, суд дійшов висновку, що припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є одним з різновидів адміністративної відповідальності фізичної особи - підприємця відповідно до діючого законодавства України. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, тому що не суперечать чинному законодавству та підтверджуються матеріалами справи.

Результат розгляду: granted