Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

09.01.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбел» звернулося з позовом до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.01.2014р., просить визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення №0000231520 від 01.04.2013р. в частині суми зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 248525,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищевказане податкове повідомлення-рішення №0000231520 від 01.04.2013р. у частині зменшення розміру від'ємного значення з ПДВ у сумі 248525,00 грн. прийняте на підставі висновків акту від 22.03.2013р, які не відповідають чинному законодавству, є неправомірним з огляду на те, що позивач не порушував вимог п.198.2 ст.198, п.201.10.п.201.15 ст.201, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200, ст.185 ПК України та не завищував залишку від'ємного значення у вересні 2012р. на суму 90517,00 грн., оскільки позивачем було подано заяву зі скаргою на контрагента ТОВ «Трест Міськшляхрембуд» про порушення порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних разом з копіями первинних документів, що було підставою для включення позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ по податковій накладній №2 від 18.09.2012р. на суму 543000 грн., в т.ч. ПДВ - 90516,67 грн., а тому порушення позивачем п.201.10 ст.201 ПК України відсутнє. Також позивач посилається і на відсутність порушення по завищенню залишку від'ємного значення ПДВ і за жовтень 2012р. у розмірі 156500,00 грн., оскільки позивач не скористався правом та не подав до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2012р. заяву зі скаргою на продавця ТОВ «Трест Міськшляхрембуд» щодо порушення ним порядку реєстрації податкових накладних, оскільки у відповідності до вимог п.198.2 ст.198 ПК України право платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата списання коштів з рахунку позивача або дата отримання послуг, тобто дата підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. Із первинних документів, наданих до перевірки видно, що отримання послуг позивачем відбулося 04.10.2012р. шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт від 04.10.2012р., а факт списання коштів підтверджується банківською випискою також від 04.10.2012р., при цьому, податкові накладні №1, 16-30 від 04.10.2012р.були виписані на часткове надання послуг за якими сума ПДВ становить 9833,33 грн. за кожною податковою накладною та у відповідності до пп.11 Підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України реєстрація вказаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, сума податку на додану вартість яких становить менше 10000 грн., не передбачена. З огляду на викладене позивач вважає, що у ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» було відсутнє зобов'язання щодо включення до Єдиного реєстру податкових накладних виданих позивачеві 04.10.2012р., оскільки сума податку на додану вартість не перевищувала 10000 грн. за кожною податковою накладною. Позивач не погоджується і з висновками про завищення ним залишку від'ємного значення ПДВ за березень 2012р. у розмірі 1458,00 грн. і вважає їх неправомірними посилаючись на те, що такі висновки ґрунтуються лише на акті від 21.12.2012р. ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська контрагента позивача - ТОВ ВК «Віконні системи» та без врахування первинних бухгалтерських документів, які були перевірені податковою інспекцією у ході проведення перевірки та які оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і підтверджують придбання позивачем у вказаного підприємства шлаку відвального, який було використано позивачем у своїй господарській діяльності у будівництві заводу про виробництву преміксів, комбікормів та концентратів за адресою: с.Орлівщина, вул.Піщанська, б.1, а тому позивач вважає, що зменшення відповідачем від'ємного значення з ПДВ (р.24) в сумі 1458 грн. за березень 2012р. є безпідставним та при його формуванні позивачем було дотримано вимог ст.ст.198,201 ПК України. Позивач вказує і на те, що висновки акту перевірки від 22.03.2013р. про порушення позивачем вимог ст.203,215,228 ЦК України є такими, що не відповідають чинному законодавству та документам фінансово-господарської діяльності, оскільки жодні судові рішення про визнання правочину між позивачем та ТОВ ВК «Віконні системи» не приймалися та такі висновки зроблені відповідачем з порушенням п.6.1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010р. №984, суперечать нормам ПК України, а тому, на думку позивача, такі висновки є незаконними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та у наданих письмових запереченнях на позов проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні повністю посилаючись на те, що податкова інспекція вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що у ході проведення перевірки було встановлено, що сплачений позивачем ПДВ у сумі 1458,33 грн. було включено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2012р., однак згідно даних системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ у розрізі контрагентів на рівні ДПА України (додаток 5 до декларації з ПДВ) ТОВ «ВК «Віконні системи» не задекларовано вказані податкові зобов'язання з позивачем за березень 2012р. у вказаному розмірі, окрім того, податковою інспекцією було отримано від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська акт від 21.12.2012р. про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «ВК «Віконні системи» за яким перевіряючим не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від його контрагентів, а тому зроблено висновок про те, що діяльність вказаного контрагента позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а також було враховано, що стосовно ТОВ «ВК «Віконні системи» проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками правопорушення за фактом вчинення фіктивного підприємництва та ухиленням від сплати податків посадовими особами низки підприємств, в тому числі ТОВ «ВК «Віконні системи» та досудовим розслідуванням встановлено, що зазначені підприємства фактично є «транзитними» підприємствами, які надавали послуги по незаконному формуванню податкового кредиту з ПДВ для інших суб'єктів господарювання. Також актом перевірки від 22.03.2013р.було встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за вересень 2012р. сплачену суму ПДВ на підставі виписаної ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» податкової накладної №2 від 18.09.2012р. на суму 452583,00 грн., в т.ч. ПДВ 90516,67 грн., яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з чим позивачем було подано скаргу (додаток 8 до податкової декларації з ПДВ за вересень 2012р.) на ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» до якої додано завірені копії податкових накладних та первинних документів, що підтверджують факт отримання таких послуг: договір, акти виконаних робіт ФКБ-2в, копія платіжного документа, що підтверджує факт сплати ПДВ була відсутня, у зв'язку з чим позивачем було порушено вимоги підпункту 201.10.ст.201 ПК України, що призвело до завищення залишку від'ємного значення ПДВ у вересні 2012р. у сумі 90517,00 грн. У ході перевірки також було встановлено і те, що податкові накладні№1, 16-30, виписані ТОВ «Трест Міськшляхрембуд» на загальну суму 939300,00 грн., у т.ч. 156550,00 грн. за якими сума ПДВ становить 9833,33 грн. по кожній податковій накладній не були включені до Єдиного реєстру податкових накладних та позивач не скористався правом та не подав до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2012р. заяви (додаток 8 до податкової декларації) зі скаргою з відповідними документами про порушення продавцем порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних у зв'язку з чим неправомірно включив до складу податкового кредиту за жовтень 2012р. податкові накладні на суму ПДВ 156550,00 грн., що призвело до порушення позивачем п.201.10 ст.201 ПК України. У зв'язку з наведеним, відповідач вважає, що позивачем були порушені норми ст.ст.198, 200, 201 ПК України в результаті чого завищено було залишок від'ємного значення з ПДВ на загальну суму 344981,00 грн., в т.ч. за березень 2012р. в сумі 1458,00 грн., за вересень 2012р. - 90517,00 грн., за жовтень 2012р. - 156550,00 грн., за листопад 2012р. - 96 456,00 грн. Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбел» зареєстровано Новомосковською районною держаною адміністрацією Дніпропетровської області 03.04.2002р. як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Орлівщина, вул.Піщанська, будинок 1, перебуває на обліку як платник податків у Новомосковській ОДПІ, є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією статуту позивача, копією виписки з ЄДРПОУ від 03.04.2013р., копією довідки статистики від 19.03.2013р. та наявними в матеріалах справи доказами(а.с.20-30 том 1). У період з 25.02.2013р. по 22.03.2013р. органом державної податкової служби на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України згідно наказу №78 від 25.02.2013р. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Інбел» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податковим деклараціям з податку на додану вартість у звітних (податкових) періодах вересень, жовтень, листопад, грудень 2012р. за результатами якої було складено акт від 22.03.2013р. №112/152/31970823 за висновками якого встановлено порушення позивачем п.198.2 ст.198, п.201.10, п.201.15 ст.201, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.3 ст.200, ст.185 ПК України при відображенні позивачем у податковій декларації з ПДВ за грудень 2012р. завищення залишку від'ємного значення ПДВ (р.24) в сумі 344981 грн., в тому числі: за березень 2012р. в сумі 1458 грн., вересень 2012р. - 90517 грн., жовтень 2012р. - 156550,00 грн., листопад 2012р. - 96456 грн. (а.с.30-55 том 1). На підставі вказаного вище акту перевірки від 22.03.2013р. податковою інспекцією 01.04.2013р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» №0000231520 згідно з п. 54.3 ст. 54 та п.58.1 ст.58 глави 4 розділу ІІ ПК України згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 ст.78 за яким позивачеві за порушення Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2013р. у розмірі 344981 грн.(а.с.58 том 1). Зазначене податкове повідомлення-рішення було оспорено позивачем у порядку адміністративного оскарження шляхом подачі скарги до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області за результатами розгляду якої рішенням від 11.06.2013р. було залишено без змін вищевказане податкове повідомлення-рішення, а скаргу позивача без задоволення (а.с.59-63 том 1). Позивач не погоджується з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням в частині зменшення розміру від'ємного значення ПДВ в сумі 248 525,00 грн. що стосується показників залишку від'ємного значення ПДВ, відображених у податкових деклараціях з ПДВ за березень 2012р. - в сумі 1458 грн., за вересень 2012р. - в сумі 90517,00 грн., за жовтень 2012р. - в сумі 156550,00 грн. посилаючись на те, що вказані показники відображені позивачем правомірно у відповідності до наявних первинних бухгалтерських документів та відповідно до норм Податкового кодексу України. Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного. Підпунктом 78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі У цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн. Зі змісту акту перевірки від 22.03.2013р. видно, що підставою для проведення позапланової перевірки є саме п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (а.с.30 том 1). Однак, як встановлено судом у ході судового розгляду справи, позивачем у період з 01.09.2012р. по 31.12.2012р. у поданих податкових деклараціях з ПДВ не заявлялося до відшкодування з бюджету податок на додану вартість шляхом надання відповідного додатку до податкових декларацій. Факт того, що позивачем у поданих податкових деклараціях з ПДВ з вересня по грудень 2012р. не заявлявся до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, підтверджено і представником відповідача та не спростовано будь-якими іншими доказами. Таким чином, з аналізу наведених норм та викладених обставин щодо відсутності у податкових деклараціях з ПДВ позивача за вересень-грудень 2012р. відомостей про заявлення позивачем до відшкодування з бюджету податку на додану вартість, суд приходить до висновку про безпідставність проведення позапланової перевірки позивача з питань визначення правомірності формування від'ємного значення по деклараціях за вересень - грудень 2012р. саме на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем у декларації з ПДВ за березень 2012р. було задекларовано залишок від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 1458,00 грн., який виник на підставі правовідносин позивача з його контрагентом - ТОВ «ВК «Віконні системи» внаслідок придбання позивачем у даного підприємства шлаку відвального з доставкою, який був отриманий позивачем на підставі видаткових накладних податкових накладних та позивач здійснив за нього оплату згідно банківських виписок, де у складі вартості товару сплатив і суму ПДВ. Зазначені первинні бухгалтерські документи були досліджені податковим інспектором також і в ході перевірки та вказаний шлак був використаний у своїй господарській діяльності позивачем у ході будівництва заводу по виробництву преміксів, комбікормів та концентратів, що знаходиться у с.Орлівщина (а.с.237-248 том 1). Однак, незважаючи на наявність вказаних вище первинних документів, досліджених у ході проведення перевірки податковим інспектором у акті перевірки від 22.03.2013р. було зроблено висновок про те, що у зв'язку з відсутністю документального підтвердження податкових зобов'язань та відсутністю документального підтвердження податкового кредиту, в результаті чого завищено суму податкових зобов'язань та завищено суму податкового кредиту ТОВ «ВК «Віконні системи» за період з 01.12.2011р. по 31.08.12р. відповідно до акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 21.12.2012р. по ТОВ «ВК «Віконні системи» визначено недійсним податкове зобов'язання на користь покупця - ТОВ «Інбел» за березень 2012р. на суму 1458,00 грн. Окрім того, податковий інспектор у акті посилається і на ст.ст.203,215, 216, 228 ЦК України за якими встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) та такий правочин не створює ніяких наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю (а.с.42 том 1). Однак, такі висновки податкового інспектора не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України з огляду на наступне. Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом У ПК України. Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 ПК України, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку). Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу). При цьому, п.198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Як свідчить зміст акту перевірки від 22.03.2013р. податковим інспектором були досліджені наявність накладних, які підтверджували отримання товару позивачем від ТОВ «ВК «Віконні системи» (шлаку відвального) за вказаною операцією у березні 2012р. продавцем було виписані податкові накладні, які надані позивачу, як покупцю товару, а також досліджені банківські виписки від 07.03.2012р. та від 14.03.2012р., які підтверджують факти оплати позивачем вказаного товару, де у складі його вартості позивачем сплачено і суму ПДВ (а.с.237-242 том 1). Зазначені факти підтвердження позивачем господарської операції щодо придбання у ТОВ «ВК «Віконні системи» не були спростовані представником відповідача у ході судового розгляду справи будь-якими належними та допустимими доказами. За таких обставин та за наявності всіх оформлених належним чином первинних бухгалтерських документів за вищевказаною господарською операцією, наявності доказів сплати позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару було сплачено і суму ПДВ, суд приходить до висновку про те, що доводи податкового інспектора про те, що вказані операції є недійсними на підставі акту перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 21.12.2012р. щодо ТОВ «ВК Віконні системи» є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства, зроблені всупереч нормам ст. 61 Конституції України, якою встановлена індивідуальна юридична відповідальність, а тому позивач не може нести відповідальність за дії свого контрагента, який не виконав свого обов'язку щодо сплати податку до бюджету та позивач не може бути позбавлений права на формування податкового кредиту у зв'язку з порушеннями, які вчинені його контрагентом. Слід також зазначити, що висновки податкового інспектора про недійсність (нікчемність) правочину вчинені податковим інспектором з перевищенням його повноважень та суперечить наданим податковій інспекції та її посадовим особам функціям та повноваженням, які визначені ст.19-1, ст.20 ПК України та передбачають лише здійснення контролю за своєчасністю та достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених Податковим кодексом України. Таким чином, норми Податкового кодексу України не наділяють органи державної податкової служби та їх посадових осіб повноваженнями на встановлення недійсності (нікчемності) правочинів укладених суб'єктами господарювання. Так, згідно частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Разом з тим, висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній частині судового рішення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що нікчемними правочинами, які порушують публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК України, є: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо. Отже, договори поставки та договори на виконання робіт, договори підряду, не віднесені до переліку тих правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, тобто такі, що порушують публічний порядок. Акт перевірки від 22.03.2013р. не тільки не містить посилань на вину позивача, яка виразилася в намірі позивача порушити публічний порядок, а й не доводить умислу посадових осіб позивача на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає. Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення. Отже, відповідач, зробивши висновок у акті перевірки від 22.03.2013р. про недійсність правочинів, не міг керуватися лише припущеннями щодо недійсності укладених договорів, його позиція про те, що цей правочини є недійсними не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання його таким або вироком суду про визнання вини посадових осіб позивача. При цьому, у ході судового розгляду справи, з пояснень як представника позивача, так і представника відповідача встановлено, що податковий орган після проведення відповідної перевірки, та маючи сумнів у реальності виконання сторонами вищевказаного договору поставки, до органів податкової міліції з відповідними службовими документами не зверталися, кримінальної справи щодо посадових осіб позивача не порушувалося. Також, слід зазначити, що акт перевірки фактично не містить посилань на відсутність документів бухгалтерського обліку та порушення саме позивачем будь-яких норм чинного податкового законодавства України. Отже, актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту у перевіряємий період. Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податку на додану вартість в залежність від факту підтвердження реальності здійснення своїх зобов'язань його контрагентами чи від результатів проведення перевірок контрагентів позивача. З огляду на викладене, посилання податкового інспектора в акті перевірки як на підставу для позбавлення позивача права формування податкового кредиту - на акт перевірки контрагента позивача яким встановлено порушення, вчинені ТОВ «ВК «Віконні системи» - є незаконними та протиправними. Статтями 61,67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальністю особи має індивідуальний характер. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту. Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р. № К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від 08.11.2011р. № К-46076/09, а також у постанові від 14.11.2012р. Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність позбавлення позивача права на формування залишку від'ємного значення ПДВ у податковій декларації з ПДВ за березень 2012р. на суму 1458,00 грн. по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ВК «Віконні системи». Стосовно висновків податкової інспекції щодо завищення позивачем від'ємного значення ПДВ у податковій декларації за вересень 2012р. у розмірі 90517,00 грн. по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд», то зазначені висновки податкової інспекції також не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України і є безпідставними з огляду на наступне. Як вбачається із акту перевірки від 22.03.2013р. підставою для вказаних висновків слугували ті обставини, що позивачем до податкової декларації з ПДВ за вересень 2012р. було подано скаргу за № 120 на контрагента - ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» про порушення ним порядку реєстрації податкових накладних не додано копію платіжного документу від 18.09.2012р. на суму 543100 грн., у тому числі ПДВ - 90516,67 грн., що засвідчує факт сплати ПДВ у зв'язку з придбанням товарів/послуг, тобто по податковій накладній №2 від 18.09.2012р. податковий кредит за вересень 2012р. сформовано з порушенням п.201.10 ст.201 ПК України (а.с.39 - зворот том 1). Однак, вказані вище висновки податкової інспекції спростовуються наступним. Згідно п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Отже, з аналізу наведеної норми видно, що платник податку - покупець товарів/послуг має право на включення сум податку до складу податкового кредиту у разі надання податкової накладної продавцем товару, яка надана з порушеннями порядку реєстрації в Єдиному реєстрі за умови подання до декларації з ПДВ заяви зі скаргою на такого платника податків-продавця товарів/послуг з наданням копій розрахункових документів, що засвідчують факт сплати за придбані товари, або наданням копій первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Як свідчать матеріали справи, а також підтверджено і змістом акту перевірки від 22.03.2013р. позивачем 18.10.2012р. до податкової інспекції було подано податкову декларацію з ПДВ за вересень 2012р. разом із заявою (додаток 8 до декларації) із скаргою за вих. №120 від 18.10.2012р. про порушення ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому, разом із заявою були подані додатки до неї на 12 аркушах, зокрема, були надані наступні документи, а саме: договір, копії актів виконаних робіт ФКБ-2, копія податкової накладної №2 від 18.09.2012р. на суму 543100,00 грн.,у тому числі ПДВ - 90516,67 грн., при цьому, платіжного документа на вказану суму не було надано. Не надання платіжного документу про сплату за товар на вказану суму і стало підставою для висновків податкового інспектора про завищення залишку від'ємного значення у податковій декларації з ПДВ за вересень 2012р. у розмірі 90517,00 грн. Однак, такі висновки є безпідставними та такими, що суперечать вищенаведеній нормі ст.201 ПК України, оскільки позивачем було подано до податкової декларації з ПДВ за вересень 2012р. заяву зі скаргою на вказаного контрагента та до скарги були надані копії первинних бухгалтерських документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання позивачем послуг, а саме: була надана податкова накладна №2 від 18.09.2012р. та акти приймання виконаних робіт ФКБ-2в, які і є доказами отримання позивачем послуг наданих ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» та зазначені документи є достатньою підставою для віднесення позивачем як покупцем послуг вказаної суми до податкового кредиту з урахуванням п.201.10 ст.201 ПК України. Факт надання позивачем вказаних вище копій первинних документів до заяви зі скаргою також підтверджено і в акті перевірки від 22.03.2013р., а факт сплати вказаних коштів позивачем на користь ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» підтверджено під час проведення перевірки. А отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно було віднесено суму ПДВ - 90517,00 грн. до податкового кредиту по податковій декларації з ПДВ за вересень 2012р. на підставі поданої позивачем заяви зі скаргою на контрагента щодо порушення ним порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних разом з наданими до скарги копіями первинних документів, що підтверджують факт отримання позивачем послуг від вказаного контрагента за договором №12-57П від 10.08.2012р. щодо виконання робіт з благоустрою території заводу, що належить позивачеві, які підтверджені актами виконання будівельних робіт, банківською випискою про оплату таких робіт, податковою накладною № 2 від 18.09.2012р., заявою позивача зі скаргою з вих. №120 від 18.10.2012р. оформлених у відповідності до вимог, визначених п.201.10 ст.201 ПК України. Також, не можна погодитися і з висновками податкового інспектора стосовно завищення залишку від'ємного значення ПДВ по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2012р. у розмірі 156550,00 грн., виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту акту від 22.03.2013р. підставою для вказаних висновків слугувало те, що у жовтні 2012р. на виконання умов договору ТОВ «Інбел» здійснено попередню оплату згідно графіку фінансування робіт підряднику - ТОВ «Трест Міськшляхрембуд» згідно платіжного доручення №2246 від 04.10.2012р. на суму 939300,00 грн., у т.ч. ПДВ - 156550,00 грн. Підрядником -ТОВ «Трест Міськшляхрембуд» не було видано замовнику податкову накладну на дану суму, а замість неї виписано податкові накладні №1, 16-29 від 04.10.2012р. на суму 59000,00 грн., у т.ч. ПДВ -9833,33 грн. кожна та № 30 від 04.10.2012р. на суму 54300,00 грн. , в т.ч. ПДВ - 9050,00 грн. На дані суми ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» видано акти прийому виконаних будівельних робіт ФКБ-2в від 31.10.2012р. чим порушено п.187.1 ст.187 ПК України. При цьому, перевіряючим зазначено, що в порушення п.201.10 ст.201 ПК України позивач не скористався правом та не подав до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2012р. заяву (додаток 8) зі скаргою з відповідними документами про порушення продавцем - ТОВ «Трест Міскшляхрембуд» порядку реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних та неправомірно включив до складу податкового кредиту за жовтень 2012р. податкові накладні на суму ПДВ 156550,00 грн.(а.с.39 том 1). Однак такі висновки акту перевірки від 22.03.2013р. спростовуються наступним. Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкового зобов'язання з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За приписами п.187.9 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами). Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Отже, з аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що датою виникнення права у позивача на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата списання коштів з рахунку позивача на користь ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» або дата отримання позивачем послуг від вказаного підприємства, тобто дата підписання актів прийому виконаних будівельних робіт та дата отримання цих послуг підтверджена податковою накладною. Так, судом встановлено, що у відповідності до умов договору щодо виконання будівельних робіт №12-57П від 10.08.2012р. позивачем було здійснено оплату за виконані роботи по благоустрою території заводу, що належить позивачеві на користь ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» згідно банківської виписки від 04.10.2012р.у розмірі 939000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 156550,00 грн. Також, факти отримання послуг позивачем від ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» підтверджується і копіями актів приймання виконаних робіт від 04.10.2012р. на суму 59000 грн. по кожному акту, копіями довідок про вартість виконаних будівельних робіт, а також продавцем покупцю (позивачеві) були надані податкові накладні №1, 16-29 від 04.10.2012р. на суму 59000,00 грн., в т.ч. ПВД -9833,33 грн. кожна та податкова накладна №30 від 04.10.2012р. на суму 54300,00 грн. в т.ч. ПДВ -9050,33 грн.(а.с.65-220 том 1). У відповідності до п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань. Отже, вказана норма дозволяє платнику податків складати податкову накладну на часткове постачання товарів/послуг. Так, зі змісту наданих суду актів прийому виконаних будівельних робіт, вбачається, що роботи приймалися та передавалися виконавцем робіт замовнику частинами на суму 59000,00 грн. по кожному акту у зв'язку з чим і були складені та видані податкові накладні на кожний акт приймання робіт окремо на вищевказану суму (а.с.76-220 том 1). З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач отримав послуги від ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» щодо виконання робіт по благоустрою заводу, що належить позивачеві, що підтверджено вищенаведеними первинними бухгалтерськими документами, які були досліджені як під час перевірки податковим інспектором, так і судом та вказані документи оформлені позивачем у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і є достатніми доказами підтвердження реальності здійснення позивачем вказаної господарської операції, а отже, позивачем було правомірно було сформовано податковий кредит та відображено залишок від'ємного значення у податковій декларації з ПДВ у жовтні 2012р. за вказаною господарською операцією у сумі 156550,00 грн. Доводи податкового інспектора у акті перевірки про те, що ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» були видані акти прийому виконання будівельних робіт ФКБ-2в від 31.10.2012р. не підтверджені жодними доказами та спростовані копіями вказаних актів, які містять дату - 04.10.2012р.(а.с.103-105,110-113,118-120, 125-127,132-134,139-141,146-148,154-155,159-161,166-167,171-172, 176-178,182-184,189-190,194-195,199-201 том 1). За викладених обставин доводи податкового інспектора про те, що продавцем не було видано податкової накладної на суму 939000,00 грн., а були виписані податкові накладні №1, 16-30 на суму 59000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 9833,33 грн. є неспроможними та такими, що суперечать вимогам п.201.7 ст.201 ПК України якою надано платнику податку право на складання податкових накладних на часткове постачання товарів/послуг. Щодо висновків податкової інспекції про те, що позивач не мав права віднесення вказаних податкових накладних до податкового кредиту з підстав того, що вищевказані податкові накладні № 1,16-30 від 04.10.2012р. не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та позивач не скористався правом подання разом з податковою декларацією з ПДВ заяви зі скаргою на свого контрагента, оскільки п.201.10 ст.201 ПК України передбачено не обов'язок, а право платника податку подавати таку заяву зі скаргою та згідно п.п.11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. За таких обставин, та враховуючи, що сума податку на додану вартість за податковими накладними №1,16-29 від 04.10.2012р. становить 9833,33 грн., по податковій накладній № 30 - 9050,33 грн., тобто сума ПДВ не перевищує 10 тисяч гривень, суд приходить до висновку, що у продавця було відсутнє зобов'язання щодо включення вищевказаних податкових накладних від 04.10.2012р. до Єдиного реєстру податкових накладних. За приписами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних судах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Представником відповідача у ході судового засідання не надано жодних доказів та підстав, які б свідчили про обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного значення за грудень 2013р. у сумі 248525,00 грн. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Приймаючи до уваги викладене, та з урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення в частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 248525,00 грн. прийняте відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Статтями 7,8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. З огляду на наведене, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн., сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 27 від 04.12.2013р.(а.с.15 том 2 ).

Результат розгляду: granted