Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

08 січня 2014 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області (далі - позивач, УДСНС України у Херсонській області) до публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Будмеханізація" (далі - відповідач, ПАТ «Будівельна компанія «Будмеханізація») з позовними вимогами про вжиття заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а саме: - застосувати до відповідача захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації новобудови багатоквартирного житлового будинку 2 черга будівництва (блок секції 3 та 4) по вул. І. Кулика (в районі житлового будинку №31) в м. Херсоні. Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що відповідач допустив порушення нормативно - правових актів у сфері пожежної та техногенної безпеки. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні справи про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням. Частиною 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. З урахуванням викладеного, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач 20 січня 2014 року надав письмові заперечення, в яких проти позову заперечує з таких підстав. Товариство є забудовником та здійснює будівництво другої черги будівництва - блок секції 3 та 4 по вул. І. Кулика в м. Херсоні, зазначені об'єкти будуються та в експлуатацію не прийняті. Декларація про готовність об'єкта до експлуатації до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області не подавалась та не реєструвалась, отже, наявність введеного в експлуатацію житлового будинку є лише суб'єктивною думкою перевіряючого. В судовому засіданні представник відповідача доповнив заперечення, посилаючись на ст.ст. 4, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вважає проведення перевірки не правомірним. Наголошує на відсутності припису за результатами перевірки, а надання УДСНС України у Херсонській області в якості доказу лише акту перевірки не можна розглядати як належний та допустимий доказ правомірності вимог позивача. Все це на думку відповідача є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених в запереченнях на адміністративний позов. Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що на підставі наказу №395 від 03 грудня 2013 та посвідчення на перевірку №146 від 09 грудня 2013 року в період з 10 год. 09 грудня 2013 року по 09 год. 19 грудня 2013 року посадовою особою УДСНС України у Херсонській області проведено планову перевірку новобудови багатоквартирного житлового будинку 2 черга будівництва (блок секції 3 та 4) за адресою: м. Херсон, вул. І.Кулика, яка будується відповідачем на предмет дотримання вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб. За наслідками проведеної перевірки складено акт перевірки від 19 грудня 2013 року № 60, представники відповідача від підпису акту перевірки відмовились. Висновком акту перевірки є численні порушення (15 порушення) вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб. Наказ на проведення планової перевірки №395 від 03 грудня 2013 року представники позивача суду не надали. Позивачем припис не виносився, що сторонами не заперечувалось. На даний час ведеться будівництво багатоквартирного будинку, будинок не введено в експлуатацію. Наявність підстав для повного зупинення експлуатації новобудови багатоквартирного житлового будинку за результатами проведених позивачем дій є предметом судового розгляду. Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Кодексом цивільного захисту України. Згідно статті 1 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) він регулює відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Київ та Севастополь, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (ч.2 ст.64 КЦЗ України). Таким територіальних органом на території Херсонської області є позивач. До повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежо - небезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей (пп.12 ч.1 ст.67 КЦЗ України) . Преамбула до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачає, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). Дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Права та обов'язки позивача передбачені в КЦЗ України, а Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» регулює державний нагляд в сфері господарської діяльності та встановлює права та обов'язки учасників цих відносин. Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є спеціальним для спірних правовідносин. Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Застосовані адміністративним судом заходи реагування за позовом органу державного нагляду (контролю), а також вжиті органом державного нагляду (контролю) заходи, обґрунтованість яких підтверджена адміністративним судом, скасовуються адміністративним судом у порядку, встановленому процесуальним законом. Плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або його заступника, або уповноваженої особи суб'єкта господарювання. При проведенні перевірки керівник, заступник керівника відповідача не були присутніми. Відповідач заперечив стосовно повноважень особи, яка отримала посвідчення на проведення перевірки. Перед початком здійснення державного нагляду (контролю) посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить запис до відповідного журналу суб'єкта господарювання (за його наявності) (ч.11,12 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Запис до відповідного журналу не вносився, що сторонами не заперечувалось. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених частиною 5 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки від 19.12.2013 року №60 був складений, із зазначенням в ньому встановлених порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту і підписаний провідним інспектором УДСНС України у Херсонській області, це свідчить про те, що провідного інспектора допустили до проведення перевірки і він дійсно пред'явив посвідчення на перевірку та своє службове посвідчення, не порушуючи зазначену норму Закону. Суд, розглянувши надане представниками позивача посвідчення №146 від 09 грудня 2013 року, дійшов висновку про відповідність його вимогам частини 3 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позивач не мав підстав вважати головного інженера ПАТ «Будівельна компанія «Будмеханізація» не уповноваженою особою. УДСНС України у Херсонській області, як на належну підставу для зупинення експлуатації будівлі посилається на акт перевірки, суд не погоджується з позицією позивача з таких підстав. За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства (ч.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Акт перевірки містить опис виконання або невиконання вимог законодавства, в залежності від мети та виду перевірки. На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду (ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Жодного запису в акті перевірки від 19.12.2013р. № 60 стосовно наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг не міститься (копія акту перевірки міститься в матеріалах справи). Акт перевірки не породжує для суб'єкта господарювання прав та обов'язків до моменту прийняття на його підставі розпорядчого документу. Статтею 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено вичерпний перелік розпорядчих документів органів державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства, серед яких акту немає. Частиною 9 статті 7 зазначеного Закону визначено, що розпорядчі документи щодо усунення порушень вимог законодавства можуть бути оскаржені до відповідного центрального органу виконавчої влади або суду в установленому законом порядку. Видання на підставі акту перевірки розпорядчого документу передбачає і КЦЗ України. Посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови з питань пожежної безпеки у разі: - недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; - порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; - випуску і реалізації вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки (п.1 ч.1 ст. 69 КЦЗ України). з питань техногенної безпеки у разі: - нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу надзвичайних ситуацій; - відсутності на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; - невідповідності кількості промислових засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб'єкта господарювання, їх непридатності або відсутності, а також у разі порушення порядку зберігання таких засобів; - порушення правил поводження з небезпечними речовинами; - відсутності або непридатності до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об'єктів або об'єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; - відсутності на об'єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовності до виконання покладених на неї завдань через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; - неготовності до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб'єктів господарювання; - проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об'єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб'єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають (пп. «г,є,є,ж,і,й,к,о» п.2 ч.1 ст. 69 КЦЗ України). Підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб'єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; порушення правил поводження з небезпечними речовинами; відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об'єктів або об'єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; відсутність на об'єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб'єктів господарювання; проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об'єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб'єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають. Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду (ч.1,2 ст.70 КЦЗ України). Отже, підставами для звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів передбаченими в ст.70 КЦЗ України є підстави для видання припису, розпорядження, постанови передбачені ст.69 КЦЗ України. Видання припису обов'язково передує зверненню до суду з адміністративним позовом в даній категорії справ. Припис не видавався, доказів видання розпоряджень або постанов суду не надано. Позивач не виконав обов'язкових дій передбачених спеціальним законодавством, що не дає суду підстав для визнання вимог УДСНС України у Херсонській області правомірними. Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України. Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позивних вимог слід відмовити. На підставі вимог частини 3статті 160 КАС України, в судовому засіданні 06 лютого 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Згідно положень ч.4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied