Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, в якому просила поновити строк для звернення до суду. Визнати бездіяльність відповідача протиправною. Зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 01.01.2011 р. по 30.06.2011 р. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 вересня 2011 року, прийнятою за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, позов задоволено. Визнано бездіяльність відповідача неправомірною. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.01.11 та в подальшому в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених виплат за цей період. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (а.с.12), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06, набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 р. дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком. Як особі, що має статус «Дитина війни», позивачу у 2007 році не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а з 2008 року вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково, у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, зроблено правильний висновок, що з 01.01.2011 р., позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Також колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог за період з 01.01.2011 р. та в подальшому без зазначення конкретного кінцевого періоду, що свідчить про задоволення позовних вимог спрямованих на майбутнє. Такий висновок суду першої інстанції суперечить завданню адміністративного судочинства, закріпленого в ст. 2 КАС України, а саме захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Зазначені виплати можливі до 22.07.2011 року, оскільки 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року. На виконання вимог вищезазначеного Закону 06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року, відповідно до якої підвищення до пенсії на 2011 рік "дітям війни" встановлено у розмірі 49 гр. 80 коп. Данні норми неконституційними не визнані. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. З урахуванням заявлених позовних з 01.01.2011 по 30.06.2011 р. задоволенню підлягає саме зазначений період. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги визначені позивачем межі позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що є обґрунтованими, підлягають задоволенню позовні вимоги, пред'явлені за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2011 р., у вказаний період дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не обмежена, підлягає застосуванню. На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відсутність грошових коштів на виплату надбавки до пенсії в даному випадку не позбавляє позивача, як особу, що має статус дитини війни, права на отримання такої надбавки. Закон України не обмежує таке право наявністю фінансування. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції невірно застосовано норми чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судового рішення згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial