Рішення адміністративного суду від 2014-04-02 00:00:00+03

04 Лютого 2014 року Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно виплаченого розміру пенсії в сумі 76,12 грн. внаслідок програмної розрахункової помилки. З посиланням на ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", просять позов задовольнити. Письмових заперечень на позовну заяву відповідачем станом на час судового розгляду позовної заяви не надано. Відповідач в судове засідання, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку під розписку, не з'явився, письмових заперечень, клопотання чи заяви суду не надав. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглянути праву в його відсутності порядку письмового провадження. Справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження, відповідно положень ст.ст. 122, 128 ч. 6 КАС України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку у Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне та отримує пенсію по втраті годувальника. Відповідачу внаслідок переходу з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, згідно поданої заяви від 16 вересня 2013 року та допущеної рахункової помилки було помилково виплачено підвищений розмір перерахованої пенсії в сумі 76 грн. 12 коп. Листом від 08.10.2013 року Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Рівне повідомило УПФ в м. Рівне про факт безпідставної виплати підвищеного розміру пенсії в сумі 76 грн. 12 коп., внаслідок програмної рахункової помилки (невірного обчислення пенсії при переході із виду на вид). Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування",суми пенсій,виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Таким чином, стягнення надміру виплаченої суми пенсії з пенсіонера можливе лише за умови, коли переплата виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Стягнення суми пенсії, безпідставно виплаченої виключно у зв'язку з рахунковою помилкою, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено, тому не допускається. Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Окрім того, за змістом пункту першого частини першої статті 1215 ЦК України безпідставно набута пенсія може бути стягнута за одночасної наявності двох умов - рахункової помилки з боку юридичної особи, яка проводила виплату пенсії, та недобросовісності з боку набувача. Суд виходить із принципу необхідності застосування у даному випадку норм спеціального закону, яким у даному випадку є правило, встановлене частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в той час як положення пункту першого частини першої статті 1215 ЦК України є загальною правовою нормою. Слід зазначити, що у своїй позовній заяві управління Пенсійного фонду України в місті Рівне не посилається на жодні обставини, які б свідчили про зловживання з боку [PERSON] або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму недобросовісності з його боку. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За наведених обставин, оцінюючи встановлені судом зазначені вище обставини у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог На підставі наведеного,

Результат розгляду: denied