Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач 14.08.2009 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ згідно з наказом №136 л/с від 10.08.2009 року Управління МВС України Волинської області (зв.бік а.с. 29). Згідно з наказом №260 о/с від 30.10.2013 року ГУ МВС України в АР Крим (а.с. 33) позивача, старшого лейтенанта міліції, інспектора з адміністративної практики роти дорожньо-патрульної служби ДАІ при управлінні ДАІ Головного управління, 31.10.2013 року звільнено зі служби за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) на підставі наказу ГУ МВС України в АР Крим від 02.10.2013 року №2930 (а.с. 39-42). Разом з тим, у рапорті від 12.10.2013 року позивач просив призначити його на посаду інспектора-чергового чергової частини штабу Красноперекопського відділу ГУ МВС України в АР Крим, а також зазначив, що керівництво Красноперекопського МВС не заперечує (а.с. 30). Зазначений рапорт був отриманий ГУ МВС УДАІ АР Крим 15.10.2013 року, а ГУ МВС України в АР Крим - 18.10.2013 року, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні (зв.бік а.с. 30). Листом від 05.11.2013 року ГУ МВС України в АР Крим надало відповідь на рапорт позивача, в якому було зазначено, що задовольнити рапорт про призначення не представляється можливим (а.с. 31). Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог позивача судом встановлено наступне. Одним з основних нормативно-правових актів, які складають основу правового регулювання діяльності міліції в Україні є Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565). Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Частиною першою ст. 7 Закону №565 встановлено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів: кримінальної міліції; міліції громадської безпеки; транспортної міліції; державної автомобільної інспекції; міліції охорони; судової міліції; спеціальної міліції; внутрішньої безпеки. Порядок та умови проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114). Відповідно до п. 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Пунктом 23 зазначеного Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-ІV від 22 лютого 2006 року (далі - Статут). Згідно з ч. 1 ст. 1 Статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Обов'язки осіб рядового і начальницького складу щодо дотримання службової дисципліни встановлюються Розділом ІІ Статуту. Так, згідно зі ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: - дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; - захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; - поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; - дотримуватися норм професійної та службової етики; - берегти державну таємницю; - у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; - стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; - постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; - сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; - виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; - з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; - берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові. Невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни у розумінні ст. 2 Статуту є дисциплінарним проступком. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. З положень ст. 12 Статуту вбачається, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. Порядок накладання дисциплінарних стягнень встановлюється ст. 14 Статуту. Відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладанням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Відповідно до абз. 6 ст. 14 Статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Абзацем 12 ст. 14 Статуту передбачено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. Судом встановлено, що у період з 21 по 23 серпня 2013 року працівниками УДАІ Головного управління проведені негласні перевірки несення служби по нагляду за дорожнім рухом особовим складом підрозділів дорожньо-патрульної служби при УДАІ Головного управління під час яких виявлено факти порушення вимог Інструкції, затвердженої наказами МВС України №77-2009 та №177-2011. Так, 21.08.2013 року на стаціонарному посту «Турецький вал» ніс службу наряд ДПС взводу з обслуговування стаціонарного поста №2 роти ДПС ДАІ при УДАІ Головного управління у складі заступника командира взводу старшого лейтенанта міліції [PERSON] (старший наряду), старшого інспектора ДПС старшого лейтенанта міліції [PERSON], інспектора з адміністративної практики роти ДПС ДАІ при УДАІ Головного управління старшого лейтенанта [PERSON] та інспектора ДПС старшого сержанта міліції [PERSON], якими, за три години негласного спостереження безпідставно було зупинено 20 транспортних засобів, при цьому на жодному із зупинених транспортних засобів не були звірені ідентифікаційні номери кузова, шасі (рами) і двигуна з даними, записаними у реєстраційних документах, не здійснено перевірку цих даних за наявними автоматизованими інформаційно-пошуковими системами зареєстрованих транспортних засобів та тих, що розшукуються. На порушення вимог розділу 13 Інструкції, затвердженої наказом МВС України №111-2009, старший лейтенант міліції [PERSON] безпідставно зупинив автомобіль «Volkswagen», номерний знак Н801ВУ178rus, та в бесіді з водієм допускав розмови, які не мали відношення до служби, після перевірки документів дозволив водієві подальший рух без складання протоколу про адміністративне правопорушення, на порушення вимог п. 22.1 Інструкції на транспортному засобі не звірив ідентифікаційні номери кузова, шасі (рами) і двигуна з даними, записаними у реєстраційних документах, не здійснено перевірку цих даних за наявними автоматизованими інформаційно-пошуковими системами зареєстрованих транспортних засобів та тих, що розшукуються. Наказом ГУ МВС України в АР Крим від 03.09.2013 року №2578 було призначено службове розслідування відносно працівників взводу ДПС з обслуговування стаціонарних постів №2 «Турецький вал» та №3 «Перекоп» роти дорожньо-патрульної служби ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в АР Крим (а.с. 134-135). Факт порушення позивачем службової дисципліни підтвердився висновками службового розслідування за результатами перевірки (а.с. 136-148). На виконання вимог ст. 14 Статуту перед накладанням дисциплінарного стягнення від позивача зажадали надання письмового пояснення в яких позивач пояснив, що ним було зупинено автомобіль «Volkswagen» за порушення ПДР, а саме не пристебнуті ремені безпеки водієм та пасажирами. Запідозривши, що водій перебуває у нетверезому стані, позивач провів огляд та виявивши, що водій тверезий, він його відпустив; автомобіль та водія по базам ДАІ не перевіряв, номера не звіряв (а.с. 149-150). Суд зазначає, що згідно з п. 21 Положення №114 особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Відповідно до п. 2.6 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом МВС України від 27.03.2009 року за №111 для забезпечення безпеки дорожнього руху можуть залучатися інші працівники Державтоінспекції МВС. Статтею 10 Закону №565 передбачено, що працівник міліції зобов'язаний виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ. Відтак, позивач правомірно знаходився на посту та повинен був сумлінно виконувати свої обов'язки, але позивачем було порушено приписи Інструкції, затвердженої наказом МВС України №111-2009, а саме: не було складено протокол про адміністративне правопорушення та не було звірено ідентифікаційні номери кузова, шасі (рами) і двигуна з даними, записаними у реєстраційних документах, не здійснено перевірку цих даних за наявними автоматизованими інформаційно-пошуковими системами зареєстрованих транспортних засобів та тих, що розшукуються. Зазначені обставини не заперечувалися позивачем в письмових поясненнях. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни. Наказом Головного управління від 27.01.2012 року №234 позивачу було оголошено догану, Наказом від 12.04.2012 року №949 позивачу було оголошено сувору догану, Наказом Головного управління від 15.01.2013 року №107 його попереджено про неповну посадову відповідальність (а.с. 115, 166-180). Наказом ГУ МВС України в АР Крим від 02.10.2013 року №2930 позивача звільнено з органів внутрішніх справ України (а.с. 32), а наказом ГУ МВС України в АР Крим від 30.10.2013 року № 260 о/с - його звільнено зі служби в ОВС за п. 64 «є» в запас Збройних сил України (з постановою на військовий облік) (а.с. 33). Згідно зі ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232) звільнення з військової служби здійснюється у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби або у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку. Згідно з п. 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку). Згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни. Суд зазначає, що відповідно до абз. 15 ст. 14 Статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, але, як свідчать матеріали справи, звільненню передувало оголошення позивачу суворої догани та попередження останнього про неповну посадову відповідність, про що приймались відповідні накази. Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що звільнення позивача з ОВС та зі служби в ОВС, було здійснено відповідачам-1 у законодавчо встановленому порядку та в рамках повноважень, передбачених діючим законодавством. У зв'язку з зазначеним, позивні вимоги в частині визнання дії (рішення) ГУ МВС України в АР Крим з видання Наказу від 02.10.2013 року № 2930, вчинені спільно з УДАІ ГУ МВС України в АР Крим, в частині що стосується позивача особисто, неправомірними; відновлення порушених прав, задовольнивши вимоги шляхом скасування наказу № 2930 від 02.10.2013 року в частині щодо позивача, що викликає сумніви в його достовірності та є по своїй суті підробленими і не підпадає за своїм змістом по перерахованих в ньому нібито допущених позивачем порушень під вимоги жодного з нормативно-правових актів, наведених відповідачами, а також виданих внаслідок викладених позивачем допущених порушень самими відповідачами за умовами і порядком проходження служби, і в той же час, як виданий внаслідок недотримання процедури примирення, накладення і приведення у виконання; зобов'язання відповідачів в особі УДАІ ГУ МВС України в АР Крим та ГУ МВС України в АР Крим виключити п.16 послужного списку особової справи позивача і в журналі реєстрації дисциплінарних стягнень записи про накладення дисциплінарного стягнення з посиланнями на Наказ № 2930 від 02.10.2013 року; визнання дії (рішення) ГУ МВС України в АР Крим з видання Наказу № 260 л /с від 30.10.2013 року вчинені з підготовкою матеріалів спільно з УДАІ ГУ МВС України в АР Крим по звільненню зі служби з органів внутрішніх справ з формулюванням причини звільнення за підпунктом "е" пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, без достатніх на те підстав за вищенаведеними мотивами; відновлення порушених прав позивача, задовольнивши вимоги шляхом скасування незаконного наказу № 260 л/с від 30.10.2013 року і поновити позивача на колишній посаді - інспектора з адміністративної практики роти ДПС ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в АР Крим з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню. Щодо решти позовних вимог, пов'язаних з не розглядом заяви (звернення) у формі рапорту, поданого 12.10.2013 року до прийняття рішення про звільнення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 40 Конституції усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Також нормами ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393) визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Стаття 15 цього Закону передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Стаття 18 Закону №393 передбачає, що права громадянина при розгляді скарг, а саме: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ст.7 Закону). Статтею 20 Закону №393 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Як вбачається з матеріалів справи, рапорт позивача від 12.10.2013 року був отриманий ГУ МВС України в АР Крим 18.10.2013 року (зв.бік а.с. 30), відповідь на зазначений рапорт, з зазначенням причини неможливості задовольнити рапорт позивача, була надана відповідачем 05.11.2013 року. Відтак, відповідач-1 надав відповідь на рапорт позивача з дотриманням строків, визначених у ст. 20 Закону №393. Суд зазначає, що рапорт був надісланий позивачем вже після того, як був складений Наказ №2930 від 02.10.2013 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а відтак, відповідачі жодним чином не могли дати відповідь на рапорт позивача до прийняття рішення про звільнення. Суд також вважає, що рапорт був розглянутий належною особою та належним чином, оскільки зазначений рапорт був адресований саме відповідачу-1; відповідачу-2 була надіслана копія цього рапорту, а отже відповідач-2 не повинен був надавати відповідь на рапорт, адресований іншій особі. У зв'язку з зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання факту бездіяльності, пов'язаної з не розглядом заяви (звернення) у формі рапорту, поданого 12.10.2013 року до прийняття рішення про звільнення, на ім'я начальника Управління Державтоінспекції при Головному Управлінні Міністерства Внутрішніх Справ України в АР Крим та начальника Головного Управління МВС України в АР Крим, а також в частині зобов'язання відповідачів розглянути зазначений рапорт по суті його змісту і дати докладну відповідь відповідно до законодавства за зверненнями громадян також не підлягають задоволенню. У судовому засіданні 30.01.2014 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови, постанову у повному обсязі складено 04.02.2014 року.

Результат розгляду: denied