Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

20 червня 2013 відповідачем на підставі акта перевірки №5/22-30/359957085 від 06.06.2013 прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме: - 0002522230, яким позивачу за порушення п.139.1.9 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на загальну суму 16187,50грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 12950грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3237,50грн.; - 0002532230, яким позивачу за порушення п.198.6 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 12028,75грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 9623грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2405,75грн. Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується, в тому числі, на обставинах безтоварності господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Транспорт-Експрес». Окружний адміністративний суд м. Києва погоджується в такими висновками відповідача, враховуючи наступне. 13 січня 2012 між позивачем (експедитор-1) та ТОВ «Транспорт-Експрес» (експедитор-2) укладеного договір №130112, відповідно до умов якого експедитор 2 надає експедитору 1 транспорт або інформацію з організації транспортно-експедиційного обслуговування (пошук машин), а експедитор 1 в разі використання даних експедитора 2 виплачує йому винагороду яка обумовлюється в додатку до цього договору. Використаний транспорт або інформація з організації транспортно-експедиційних послуг, маршрут і узгоджена сторонами винагорода фіксується в додатках до цього договору. На підтвердження правомірності формування податкового кредиту та витрат позивачем до матеріалів справ надано: доповнення до договору №2 від 29.02.2012 з актом здачі приймання робіт (надання послуг) №240 та податковою накладною №66 від 29.02.2012; доповнення №3 від 29.03.2012 до договору, акт №452 здачі-приймання робіт (надання послуг) та податкову накладну №59 від 29.03.2012; доповнення №6 від 29.06.2012 до договору, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) та податкову накладну №175 від 29.06.2012. Втім, зі змісту зазначених документів не вбачається за можливе встановити, які саме транспортно-експедиційні послуги були надані контрагентом станом на дати складання вказаних первинних бухгалтерських та податкових документів, а документи не містять в собі зазначення машин, які знайдені Експедитором 2, як то передбачено Договором. На пропозицію суду щодо надання додаткових письмових доказів в підтвердження товарності досліджуваних господарських операцій представник позивача посилався на акти здачі приймання робіт (наданих послуг) CMR та товарно-транспортні накладні, які долучені в якості додатків до позовної заяви. При цьому, представник позивача наполягав на тому, що перевізники, вказані в CMR та товарно-транспортних накладних були знайдені в інтересах позивача саме ТОВ «Транспорт-Експрес», адже внаслідок великої кількості робіт, ТОВ «Пегас Транс» на той час було позбавлено можливості пошуку відповідних додаткових перевізників. Надаючи оцінку зазначеним твердженням представника позивача суд зазначає, що дійсно, згідно ряду CMR, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, актів надання послуг (здачі-приймання виконаних робіт), складених та підписаних між позивачем (замовником) та ФОП [PERSON], ТОВ «Булава Транс», ФОП [PERSON], МП «Аспект», ТОВ «Санпол» тощо (виконавцями), останні виконували за замовленням позивача міжнародні транспортні перевезення, що судом під сумнів не ставиться. Разом з тим, як зі змісту даних документів так і інших письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, жодним чином не вбачається за можливе прийти до висновку про причетність до організації міжнародних перевезень ТОВ «Транспорт-Експрес» або пошуку останнім відповідних транспортних засобів в інтересах позивача. Перевізні та податкові документи, складені за наслідками взаємовідносин позивача з зазначеними вище перевізниками містять в собі зазначення маршрутів перевезень, марок та номерних знаків автотранспортних засобів, чого в документах, на підставі яких і сформовано спірні показники податкової звітності, не зазначено. З урахуванням викладеного є можливим прийти до висновку, що станом на дати складання актів виконаних робіт (наданих послуг) та податкових накладних між позивачем і ТОВ «Транспорт-Експрес», останній не володів інформацією з приводу організації транспортно-експедиційних послуг, не приймав фактичної участі в їх організації, не здійснив пошук транспортних засобів, що свідчить про відсутність об'єкта оподаткування по спірним операціям. Посилання позивача на узгодження всіх суттєвих обставин господарських операцій в телефонному режимі та шляхом спілкування по електронній пошті не приймається судом як доказ правомірності формування податкового кредиту та витрат, оскільки ведення господарської діяльності в такий спосіб є власним ризиком суб'єкта господарювання, а чинне законодавство України не наділяє платника податків правом формування показників податкової звітності на підставі правочинів, які укладені в усний спосіб. Твердження заявника даного адміністративного позову з приводу того, що додатки до договору містять в собі повний перелік знайдених контрагентом перевізників судом відхиляється, адже дані документи в розумінні Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними та такими, що складені безпосередньо після виконання господарської операції, з урахуванням чого можуть бути складені у будь-який час після фактично отриманих позивачем транспортних послуг від третіх осіб та не впливають на формування показників податкової звітності. За таких обставин, суд відзначає, що наявність законодавчо визначених документів для формування податкового кредиту та витрат, зокрема, наявність податкових накладних, видаткових накладних, виписаних платником податку є обов'язковою, але, не безумовною підставою для визнання правомірності формування платником податку показників податкової звітності за умови, якщо судом буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру через їх безтоварність. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що наявність факту відсутності кредиторської заборгованості є належним доказом правомірності віднесення сум до податкового кредиту, адже, як зазначено вище, первинні бухгалтерські та податкові документи є підставою для змін в бухгалтерському та податковому обліку підприємства, виключно за умови фактичного вчинення господарської операції, чого, в даному випадку, судом не встановлено, а позивачем, в порушення принципу змагальності (ст.11 КАС України), доведено не було. Тобто, наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку. Так як в ході розгляду справи, в порушення принципу змагальності сторін, позивачем не представлено належних та допустимих доказів фактичності виконання спірних господарських операції, суд вважає за можливе погодитьсь з твердженнями податкового органу про відсутність обставин фактичної організації ТОВ «Транспорт-Експрес» перевезень, внаслідок чого позивач позбавлений можливості віднесення відповідних суми до податкового кредиту та витрат перевіряємого періоду. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем в судовому засіданні не доведено реальності господарських операцій, суд погоджується з доводами податкового органу, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит та витрати за вказаний період, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України. Аналогічна позиція викладена в постанові ВАСУ від 20.02.2013 по справі №2а-4458/12/2670. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied