Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

У жовтні 2010 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанови територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області (далі - ТУ ГДІАТ в Рівненській області) про застосування фінансових санкцій № 0850 від 28.09.2010 року, № 0851 від 28.09.2010 року, № 0852 від 28.09.2010 року, № 0848 від 28.09.2010 року, № 0849 від 28.09.2010 року. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року у справі № 2а-5136/10/1770 вказаний позов задоволено частково. Скасовано постанови відповідача № 0848 від 28.09.2010 року, № 0849 від 28.09.2010 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зазначене судове рішення в апеляційному порядку оскаржено сторонами. У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову суду скасувати в частині відмови позовних вимог і прийняти нову про задоволення позову у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не застосовано ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якої відповідальність за перевезення пасажирів на маршрутів понад 500 км. одним водієм, а не за перебування водія за кермом чи пробіг транспортного засобу. Стверджує, що факту перевезення пасажирів одним водієм за маршрутом Рівне-Київ та Київ-Рівне працівниками ТУ ГДІАТ в Рівненській області та Житомирській області не було встановлено. Крім того, зазначення в дорожньому листі маршруту Рівне-Антопіль-Київ-Рівне не є підтвердженням перевезення пасажирів на цьому маршруті, оскільки дорожній лист це документ установленого зразка для визначення та обліку роботи транспортного засобу, а не визначення маршруту для перевезення пасажирів. Зазначає, що перевезення пасажирів здійснювалось за маршрутом Рівне-Антопіль-Київ і в іншому випадку Київ-Рівне. Крім того, на думку позивача, при винесенні оскаржуваних постанов відповідачем не дотримано оформлення завдання на перевірку, що не було враховано судом першої інстанції. У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову суду змінити в частині задоволення позову, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що надання документів у судове засідання жодним чином не підтверджує факту знаходження їх у водія під час здійснення перевірки. Зазначає, що водій, ознайомившись з актом перевірки, жодних спростувань не зазначив, не вказав, що документи були в наявності та не спростував, що надавав послуги з туристичних перевезень пасажирів на відпочинок. Апелянт вказує, що в судовому засіданні було встановлено, що в дійсності вимоги припису виконані не були. Стверджує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що перевірка виконань вимог припису не може здійснюватися під час рейдової перевірки. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга ФОП не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТУ ГДІАТ в Рівненській області підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Частково задовольняючи позовні вимоги ФОП, суд першої інстанції виходив із того, що рейдові перевірки транспортних засобів марки Мерседес Бенс, держномери [NUMBER] та [NUMBER], які належать позивачу на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, проведені 12 та 18 серпня 2010 року відповідно до завдань на перевірку та щотижневих графіків на окремо визначеній ділянці дороги, не менше, як двома державними інспекторами територіального управління, яким було доручено її здійснення. Тому посилання позивача, на неправомірність їх проведення, визнаються судом необґрунтованими. Актами перевірки № 183776 від 12.08.2010 року та № 143787 від 18.08.2010 року констатовано відсутність у транспортних засобах марки Мерседес Бенц, д.р.н. [NUMBER] та [NUMBER] другого водія. Долучені до матеріалів справи копії договорів на перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень № 10 від 11.08.2010 року та № 2 від 17.08.2010 року, із даними про маршрут по напрямку Рівне-Антопіль-Київ та Київ-Рівне не спростовує висновків актів перевірки, позаяк роботу водія визначає не договір про надання послуг, а запис у дорожньому листі, котрий свідчить про те, куди саме і на який маршрут перевізник направив водія. Інших доказів позивачем не надано. Відповідно до абз. 8 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 року, за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм застосовується санкція - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, постанови про застосування фінансових санкцій № 0850, № 0851 від 28.09.2010 року, якими до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. прийняті начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області відповідно до норм чинного законодавства і підстави для їх скасування відсутні. Крім того, виходячи зі змісту акту перевірки відповідача № 143787 від 18.08.2010 року не вбачається невідповідності предмету перевірки вимогам, зазначеним в пункті 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року. Оскільки актом перевірки № 143787 від 18.08.2010 року констатовано відсутність у водія транспортного засобу Мерседес Бенц 316 СДІ, д.р.н. [NUMBER] полісу особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті, тобто одного із тих документів, які обов'язково повинні у нього бути в силу вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 61 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 року, суд прийшов до висновку, що постанова про застосування фінансових санкцій № 0852 від 28.09.2010 року, якою до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1700 грн. за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнята начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області, відповідає нормам чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні. Що стосується правомірності винесення відповідачем постанов № 0849 та № 0848 від 28.09.2010 року, суд першої інстанції виходив з такого. Оскільки перевірка виконання припису про порушення законодавства про автомобільний транспорт здійснюється виключно в ході проведення позапланової перевірки, то постанова про застосування фінансових санкцій № 0849 від 28.09.2010 року, якою до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 680 грн. за невиконання перевізником припису органу державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства, прийнята начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області, не відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, суд прийшов до висновку, що постанова про застосування фінансових санкцій № 0848 від 28.09.2010 року, якою до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1700 грн. за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнята начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області, не відповідає нормам чинного законодавства та підлягає скасуванню виходячи з того, що застосування фінансових санкцій за порушення п. 55 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02. 1997 року та ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» є безпідставним, оскільки у даному випадку відсутнє надання туристичних та екскурсійних послуг, а перевізник надає послуги перевезення з метою відпочинку замовника. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань. Суд першої інстанції встановлено, що актами № 183776 від 12.08.2010 року та № 143787 від 18.08. 2010 року «Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом», при перевірці транспортних засобів марки Мерседес Бенц, д.р.н. [NUMBER] та [NUMBER], що належать ФОП [PERSON], зафіксовано, що в рейс протяжністю більше 500 км. направлений один водій та під час перевірки відсутній поліс особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті. Акти підписані державними інспекторами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області та інспекторами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області, які здійснювали перевірку - Музикою А.В., Саяпіним О.О., Мандзійом А.С. та Ходаківським Є.В., Бондарчуком О.В. В графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено, що перевірка проводилась в присутності водія, який відмовився від підпису, а також зазначено, що другий водій чекає в Києві, де залишився за сімейними обставинами і буде їхати з Києва на Рівне. (а.с. 8, 12). Перевірка була проведена відповідно до завдань на перевірку № 114160 від 11.08.2010 року та № 045111 від 16.08.2010 року, яким визначено: вид перевірки - рейдова; посадові особи, що уповноважені на її проведення - державні інспектори: Мандзій А.С., Нестерчук Д.П, Саяпін О.О., Музица А.В., Ходаківський Є.В., Бондарчук О.В. (а.с. 8, 41). Завдання на перевірки з такими реквізитами зазначено безпосередньо в актах перевірки № 183776 від 12.08.2010 року та № 143787 від 18.08.2010 року та відповідає графікам проведення посадовими особами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області та в Житомирській області (а.с. 42). За результатами розгляду зазначених актів перевірки начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області 28.09.2010 року винесено постанови № 0850, № 0851 про застосування до позивача передбачених абз. 8 ч. 1 ст. 60 фінансових санкцій в сумі 510 грн. за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм (а.с. 7, 11). Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 року № 1190 Головна державна інспекція на автомобільному транспорті є урядовим органом державного управління, що діє в складі Міністерства транспорту та зв'язку України, який здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, безпеки автомобільних перевезень. Згідно з пунктами 12-16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом здійснюється на підставі щотижневого графіка, який складається територіальним управлінням Головавтотрансінспекції з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, та інших обставин. Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону. Вказана перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи відповідно до завдання на перевірку. Як слідує з матеріалів справи, рейдові перевірки транспортних засобів марки Мерседес Бенц д.р.н. [NUMBER] та [NUMBER], які належать ФОП, на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт проведені 12 та 18 серпня 2010 року відповідно до завдань на перевірку та щотижневих графіків на окремо визначеній ділянці дороги, не менше, як двома державними інспекторами територіального управління, яким було доручено її здійснення. Абзацом 10 статті 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км у рейс повинно направлятися два водії. Для забезпечення безпеки дорожнього руху, два водії повинно знаходитись в транспортному засобі під час всього маршруту. Матеріалами справи підтверджено, що 12.08.2010 року та 18.08.2010 року транспортні засоби Мерседес Бенц д.р.н. [NUMBER] та [NUMBER] здійснювали перевезення пасажирів за маршрутом «Рівне-Антопіль-Київ-Рівне» (а.с. 13). Від м. Рівне до м. Київ відстань 320 км. Відтак протяжність вказаного маршруту перевищує 500 км, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказування. Як слідує з актів перевірки № 183776 від 12.08.2010 року та № 143787 від 18.08.2010 року другий водій у транспортних засобах марки Мерседес Бенц д.р.н. [NUMBER] та [NUMBER] був відсутній. Покликання позивача на договори на перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень № 10 від 11.08.2010 року та № 2 від 17.08.2010 року, із даними про маршрут по напрямку Рівне-Антопіль-Київ та Київ-Рівне (а.с. 9, 14) судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що роботу водія визначає не договір про надання послуг, а запис у дорожньому листі. Відповідно до абз. 8 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм застосовується санкція - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанови про застосування фінансових санкцій № 0850, № 0851 від 28.09.2010 року, якими до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. прийняті начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області відповідно до норм чинного законодавства і підстави для їх скасування відсутні. Даючи правову оцінку вимогам ФОП щодо оскаржуваної постанови № 0852 від 28.09.2010 року, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у ході перевірки обставини, зафіксовані у акті № 143787 від 18.08.2010 року, давали відповідачу підстави для застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до вимог Порядку № 1567 у розмірі 1700 грн. на підставі положень абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що долучена до матеріалів справи копія страхового полісу (а.с. 18) не спростовує висновків акту перевірки № 143787 від 18.08.2010 року, оскільки не може бути доказом того, що безпосередньо на час перевірки належним чином оформлена копія полісу обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті знаходилась у водія транспортного засобу Мерседес Бенц 316 СДІ, д.р.н. [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про застосування фінансових санкцій № 0852 від 28.09.2010 року, якою до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1700 грн. за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнята начальником ТУ ГДІАТ в Рівненській області, відповідає нормам чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Щодо оскаржуваної постанови відповідача № 0848 від 28.09.2010 року, апеляційний суд зазначає наступне. Зазначеною постановою ТУ ГДІАТ в Рівненській області застосовано до позивача фінансові санкції за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідно до ст. 39 зазначеного Закону, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. При цьому, для регулярних пасажирських перевезень такими документами є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка). Для нерегулярних пасажирських перевезень такими документами є: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Пунктом 52 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, що затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176, визначено, що до нерегулярних перевезень належать: туристично-екскурсійні; весільні та святкові; ритуальні; одноразові перевезення до місць відпочинку; інші перевезення, що не заборонені пунктом 55 цих Правил. Пунктом 55 цих Правил встановлено, що суб'єкт господарювання, який надає туристичні та екскурсійні послуги і здійснює перевезення власним чи орендованим транспортним засобом, укладає договір перевезення з кожною особою. Як слідує з акту перевірки від 05.08.2010 року, договір перевезення з кожним пасажиром не оформлено. Таким чином, на думку апеляційного суду, правових підстав для скасування зазначеної постанови відповідача від 28.09.2010 року № 0848 про накладення на позивача фінансових санкцій відповідно до приписів абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» немає. Щодо правомірності винесення відповідачем постанови № 0849 від 28.09.2010 року, апеляційний суд зазначає наступне. Зазначеною постановою ТУ ГДІАТ в Рівненській області до позивача застосовано санкції за невиконання перевізником припису органу державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства. Разом з тим, відповідно до акту перевірки від 06.08.2010 року, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, перевіркою виявлено «надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, передбачених п. 3 Положення про обов'язкове особисте страхування, затверджене постановою КМУ від 14.08.1996 року № 859, ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», страхових полісів кожному застрахованому пасажиру» (а.с. 25). Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає зазначеному акту перевірки від 06.08.2010 року, на підставі якого вона винесена. Зазначене у акті перевірки від 06.08.2010 року порушення є по своїй суті порушенням законодавства про автомобільний транспорт, і не може вважатися невиконанням припису органу державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства. З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова № 0849 від 28.09.2010 року не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає до скасування. Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, а відтак апеляційну скаргу ТУ ГДІАТ в Рівненській області слід частково задовольнити.

Результат розгляду: partial