Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу від 14.12.2013 року № Ф-29561-17 в сумі 7037,51 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, він не повинен сплачувати єдиний внесок, оскільки є пенсіонером за віком, тому їй неправомірно нарахована недоїмка по сплаті єдиного внеску в розмірі 7037,51 гривень та виставлена вимога № Ф-29561-17 від 14.12.2013 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 7037,51 гривень. Позивач посилаючись на вимоги Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та скасувати спірну вимогу. Позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.28) Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.(а.с.19) Через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що за даними особового рахунку станом на 31.10.13 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 7035,51 грн. Оскільки адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування передано Пенсійним фондом України органам Міністерства доходів та зборів України з 01.10.2013 року без історії виникнення боргу. Пояснення відповідача щодо підстав виникнення недоїмки у позивача у податкового органу відсутні. Просив відмовити в задоволені позову. Також просив розглянути справу без участі представника відповідача.(а.с.21-22) Враховуючи, що у судове засідання не прибули особи, які беруть участь у справі, хоча були належним чином повідомлені, то суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні за відсутності таких осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач - [PERSON] 05.03.2003 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.6), з 01.01.2012 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування (фіксований порядок), що підтверджується свідоцтвом платника єдиного внеску серія [NUMBER] (а.с. 7). Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с.8) Відповідач - Красноармійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області у даній справі є суб'єктом владних повноважень, який відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» здійснює адміністрування зазначеного внеску. 14.12.2013 Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області сформовано вимогу про сплату недоїмки № Ф-29561-17, якою [PERSON] нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 7037,51грн. Вказана вимога отримана позивачем 26.12.2013р. Не погодившись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень чинного законодавства України. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими для реалізації норм вказаних Законів. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» №3609-VI від 07.07.2011 року, яким статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування». З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що фізичні особи - підприємці, які є пенсіонерами за віком та які обрали спрощену систему оподаткування, до яких з урахуванням встановлених судом обставин відноситься і позивач у даній справі, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлені види державних пенсій, а саме за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Види державних пенсій, які призначаються за Законом України «Про пенсійне забезпечення», визначені статті 2 цього Закону. Положення пункту «а» частини 1 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчать про те, що трудові пенсії поділяються на такі види як пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років. Системний аналіз положень статей 12-18 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить, що законодавець розрізнив пенсії за віком в залежності від умов їх призначення, визначивши загальні умови призначення пенсії за віком, пільгові умови призначення пенсії за віком, а також особливі умови призначення цього виду пенсії окремим категоріям громадян (працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства тощо . Аналізуючи Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який встановлює загальні види пенсійних виплат, Закон України «Про пенсійне забезпечення", яким призначаються державні пенсії, суд приходить до висновку, що законодавство встановлює і пільги, як в обчисленні стажу, так і в досягненні конкретного віку для окремих категорій громадян. Таким чином, вік і стаж роботи - це характерні ознаки пенсії за віком, однак умови призначення пенсій є різними, тоді як такий вид пенсії, як пенсія за віком є єдиним. Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється: - у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи; - у разі закінчення терміну дії договору про добровільну участь або дострокового розірвання цього договору у випадках, передбачених цим Законом; - у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову виплату; - у разі смерті застрахованої особи. Суд зазначає, що відповідно до пенсійного посвідчення (а.с.8) [PERSON] пенсію за віком призначено - довічно. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] призначений такий вид пенсії як «пенсія за віком», незважаючи на пільговий характер умов її призначення, отже він є "пенсіонером за віком" і відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підлягає звільненню від сплати єдиного внеску. Оскільки позивач станом на час виникнення спірних відносин є пенсіонером за віком та фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та сплачує єдиний податок, суд приходить до висновку про те, що він не зобов'язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, передбачений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тому вимога Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області №Ф-29561-17 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 7035,51 гривень є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За таких умов позовні вимоги про скасування вимоги Ф 15-17 від 03.02.2014р. в сумі 1 797,78 гр. підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення спірної вимоги суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити з наступних причин. Правові наслідки для позивача створює сама спірна вимога, відтак дії відповідача щодо нарахування недоїмки та направлення вимоги про її сплату самі по собі не створюють правових наслідків для позивача і вимоги про визнання вказаних дій відповідача протиправними безпідставно обрані позивачем у вигляді способу судового захисту. Крім цього, скасування спірної вимоги є належним та достатнім способом захисту та відновлення порушеного права позивача. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з частиною 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто сумою яка підлягає поверненню є 182,70 грн., оскільки позовні вимоги задоволені лише в частини вимог майнового характеру. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 182,70 гривень. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial