Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

До Новозаводського районного суду м. Чернігова звернувся [PERSON] з позовом до Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця щодо ненадіслання постанови про закінчення виконавчого провадження за справою № 2а-11380/11 у строки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 35692329 від 02.01.2013 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-11380/11 від 03.12.2012 року. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.02.2013 року адміністративний позов задоволено частково. Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. Справа розглянута відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист № 2а-11380/11, виданий 03.12.2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова. 14.12.2012 року заступником начальника Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ Шило Т. О. відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом та надано бортнику строк самостійного виконання до 7 днів з моменту винесення постанови (а. с. 24). На виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, листом № 21533/06 від 20.12.2012 року боржник повідомив про виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку пенсії (сума до сплати склала 27374, 29 грн) та неможливість виконання рішення в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю фінансування витрат Державним бюджетом України. 02.01.2013 року, у відповідності до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" (виконання рішення суду без участі боржника неможливо) та, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця Деснянського відділу ДВС ЧМУЮ закінчено виконавче провадження по виконавчому листу № 2-а-11380/11 від 03.12.2012 року. Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що мають значення для вирішення справи та дійшов частково невірного висновку, з яким суд апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною 2 цієї статті зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом. Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», передбачений вичерпний перелік підстав, за яких виконавче провадження підлягає закінченню. Колегією суддів встановлено, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, які передбачені ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11. ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість закінчення виконавчого провадження, внаслідок відсутності бюджетних асигнувань. Крім того, згідно з ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання на території України. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. ст. 2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У справах «Жовнер проти України», «Кечко проти України», «Васильев проти України», «Войтенко проти України», Європейський суд з прав людини наголошував, що державний орган влади не має права посилатися на відсутність бюджетних асигнувань на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. З огляду на вищенаведене, вбачається, що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, і повернення виконавчого листа стягувачеві, а, отже, дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є протиправними, а постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 35692329 від 02.01.2013 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-11380/11 від 03.12.2012 року підлягає скасуванню. Стосовно позовних вимог про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця щодо ненадіслання постанови про закінчення виконавчого провадження за справою № 2а-11380/11 у строки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам, що відповідачем, всупереч зазначеній нормі зроблено не було. В той же час, колегія суддів зауважує, що державний виконавець, до якого заявляються позовні вимоги щодо незаконності його бездіяльності, не є належним відповідачем у справі, тому суд першої інстанції для відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне визнати незаконною бездіяльність Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції щодо ненадіслання постанови про закінчення виконавчого провадження за справою № 2а-11380/11 у строки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що мають значення для вирішення справи та частково дійшов невірного висновку, з яким суд апеляційної інстанції не погоджується. Доводи апеляційної скарги відповідача, частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 15.02.2013 року, та є підставою для її скасування в частині. За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині та в цій прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Результат розгляду: partial