Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

В поданому до суду адміністративному позові [PERSON] просить суд скасувати рішення Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області від 06 грудня 2013 року №8722395 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області провести державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований по [ADDRESS], загальна площа 322,60 м2, в тому числі жилою площею 126,80 м2, належними до нього спорудами, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136600:28:003:0241; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області видати свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований по [ADDRESS], загальна площа 322,60 м2, в тому числі жилою площею 126,80 м2, належними до нього спорудами, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136600:28:003:0241. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказує про те, що відповідачем було безпідставно відмовлено йому у державній реєстрації прав на нерухоме майно з огляду на відсутність документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703), оскільки ним було подано достатньо документів, в яких зазначено і які підтверджують адресу нерухомого майна, право власності на яке просив зареєструвати позивач. Відповідач надав суду заперечення у письмовій формі, в яких вказував про правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваного позивачем рішення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні в позовній заяві. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. Наголосив, що за відсутності при подачі позивачем заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень довідки, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, у нього не було підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Просив суд в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору оренди землі №6725 від 03 вересня 2010 року, прийнятого на підставі рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 29 квітня 2010 року №1305, Чернівецька міська рада надала [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка знаходиться у [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:28:003:0241. 03 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований по [ADDRESS], загальна площа 322,60 м2, в тому числі жилою площею 126,80 м2, належними до нього спорудами, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136600:28:003:0241. До заяви установленого зразка позивачем, крім указаних договору оренди землі №6725 від 03 вересня 2010 року та витягу із рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 29 квітня 2010 року №1305, було додано, зокрема, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] Рішенням Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області від 06 грудня 2013 року №8722395 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначене вище нерухоме майно, оскільки заявником не було подано документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703). Не погоджуючись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правом самостійно примати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації наділений державний реєстратор прав на нерухоме майно, до обов'язків якого належить встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (далі - Порядок), передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Згідно пункту 29 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Згідно частин другої та четвертої вказаної статті за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Як вбачається з оскаржуваного рішення, у державній реєстрації права власності на нерухоме майно позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що подані документи, не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (пункт 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). При цьому вказано про відсутність документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Так, відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, указаною нормою передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна (що має місце в даній ситуації) заявник зобов'язаний, крім інших документів (зокрема таких, як: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, технічний паспорт, декларація про готовність об'єкта до експлуатації) подати і документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, чого позивачем зроблено не було. Разом з цим слід зазначити, що суть реєстраційних дій полягає у дотриманні державним реєстратором певного алгоритму, у т.ч. технічних дій. Цей алгоритм дій є нормативно визначеним, а тому державний реєстратор зобов'язаний діяти у визначеному законом порядку та спосіб. Так, частиною першою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. Пунктом 13 Порядку визначено, що у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. З аналізу вказаних правових норм слідує, що державний реєстратор, прийнявши та перевіривши заяву про державну реєстрацію та документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, при встановленні факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень й у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію. Зазначені норми спрямовані на гарантування прав суб'єкта звернення до державного реєстратора в частині інформування його про недоліки при поданні необхідних документів не в повному обсязі. Отже, в даному випадку державний реєстратор, встановивши відсутність усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна (відсутність документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси) зобов'язаний був спочатку прийняти рішення про зупинення розгляду заяви позивача про державну реєстрацію, у якому б зазначити строк та рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття, а в подальшому в залежності від усунення чи не усунення таких обставин, діяти відповідно до нормативно-визначеного алгоритму дій (відмовляти в державній реєстрації або здійснити державну реєстрацію). Як вбачається з обставин справи, рішення про зупинення розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію відповідач не прийняв. Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи, що рішення Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області від 06 грудня 2013 року №8722395 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав не подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, є передчасним та таким, що прийняте не у відповідності до порядку вчинення реєстраційних дій, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування вказаного рішення суб'єкта владних повноважень. Відтак, позовні вимоги [PERSON] в частині скасування рішення Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області від 06 грудня 2013 року №8722395 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень підлягають задоволенню. Разом з тим, зважаючи на положення частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваного позивачем рішення відповідача також визнати його протиправним. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в Чернівецькій області провести державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та видати свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна, то такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем при зверненні до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не було надано всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна, передбачених пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703. До того ж, за змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правом приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно наділений виключно державний реєстратор прав на нерухоме майно, до обов'язків якого належить встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, а якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Оскільки задоволенню підлягає 1/3 частини заявлених позовних вимог немайнового характеру та зважаючи на те, що за подання даного позову позивачем згідно квитанції №529 від 17 грудня 2013 року сплачено судовий збір у розмірі 68,82 грн - позивачу потрібно повернути 22,94 грн судових витрат (68,82/3).

Результат розгляду: partial