Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також на спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ст.1 Митного кодексу України за № 4495-VI від 13 березня 2012 року, в редакції на час вчинення оскаржуваних дій (далі - МК України), митні органи є спеціальними уповноваженими органами виконавчої влади в галузі митної справи. Враховуючи зазначене, відповідач, здійснюючи свої повноваження у спірних відносинах є суб'єктом владних повноважень, спір що виник між сторонами пов'язаний із захистом прав позивача у сфері публічно-правових відносин є справою адміністративної юрисдикції, його належить розглядати в порядку встановленому КАС України. В судовому засіданні встановлено, що рішенням начальника Кримської митниці Міндоходів, відмовлено [PERSON] у наданні дозволу про передачу права використання митного режиму "тимчасове ввезення" транспортного засобу - МЕRSEDES ВЕNZ (модель - 600, рік випуску - 2007, ідентифікаційний [NUMBER], колір - чорний, реєстраційний [NUMBER] ТВК, об'єм двигуна, тип палива - 5513 куб.см, бензин, № кузова [NUMBER] громадянину України - [PERSON]. Позивач не погодився із вказаним рішенням посадових осіб Кримської митниці і вважає що останніми порушено його права, у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно. Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Тому, вирішуючи дану справу стосовно позовних вимог позивача про визнання дій відповідача протиправними суд зобов'язаний встановити: чи діяв відповідач на підставі закону, чи являються його дії обґрунтованими, безсторонніми та добросовісними. Перевіривши обґрунтованість позовних вимог позивача, а також надавши правової оцінки спірним діям та рішенню відповідача суд зазначає наступне. Автомобіль марки МЕRSEDES ВЕNZ (модель - 600, рік випуску - 2007, ідентифікаційний [NUMBER], колір - чорний, реєстраційний [NUMBER] ТВК, об'єм двигуна, тип палива - 5513 куб.см, бензин, № кузова [NUMBER] ввезений на митну територію України 05.07.2013 в пункті пропуску «Крим» м. Керч, для особистого користування громадянином - нерезидентом [PERSON], що мешкає в США та транспорт прямував по «зеленому коридору». Заявлено митний режим «тимчасове ввезення» до 1 року відповідно до вимог частини 1 статті 380 Митного кодексу України. Згідно статті 366 МК України обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України. Частиною 1 статті 380 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. В свою чергу частиною 4 статті 380 Митного кодексу України встановлено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Із вказаних норм національного права України вбачається, що тільки позивач, як нерезидент може використовуватися на митній території України тимчасово ввезений ним транспортний засіб, для його особистих потреб і не можуть використовуватись для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектований, а також відчужений чи переданий у володіння, користування або розпорядження іншим особам. В свою чергу в обґрунтування свого позову позивач посилався на вимоги Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків A, B.1 - B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990 року у м. Стамбулі (додаються) до якої приєдналась України згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24 березня 2004 року за № 1661-IV. Відповідно до положень п."b" ст. 7 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Уважно проаналізувавши вказану норму міжнародного права суд зазначає, що останнє передбачає право, а не обов'язок в даному випадку Кримської митниці Міндоходів, надати відповідний дозвіл, щодо використання особою, яка постійно проживає на території України правами користувача на тимчасове ввезення, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Проте, як зазначалось вище, нормами національного законодавства України відповідачу заборонено надавати таких дозвіл. Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на викладені вище обставини суд прийшов до висновку, що відповідач скориставшись своїм правом, яке надане йому міжнародними правовими нормами, прийняв обґрунтоване та законне, з огляду на норми національного законодавства України, рішення, щодо відмови у наданні дозволу на передачу права використання митного режиму тимчасового ввезення вказаного транспортного засобу [PERSON], у зв'язку із чим в задоволенні позову відмовляє у повному обсязі. Під час судового засідання, яке відбулось 14.01.2014 оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 20.01.2014. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied