Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження . У позові вказала, що вона являється інвалідом війни ІІ групи. Захворювання пов'язане з виконанням обов'язків по ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 11.01.2012 року позов [PERSON] задоволено. Визнано відмову Головного УПСЗН Полтавської облдержадміністрації щодо перерахунку щорічної разової допомоги до 05 травня протиправною. Зобов"язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня, як інваліду війни 2 групи за 2011 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми. 13.11.2012 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду вищезазначена постанова суду першої інстанції скасована , прийнята нова постанова, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправною відмову Головного УПСЗН Полтавської облдержадміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо перерахунку та виплаті щорічної разової допомоги до 05 травня [PERSON] за 2011 рік. Зобов'язано Головне УПСЗН Полтавської облдержадміністрації, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області провести перерахунок та виплату [PERSON] щорічної разової допомоги до 05 травня 2-11 року, як інваліду 2 групи, 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше проведених виплат. На теперішній час рішення є чинним , вступило в законну силу. На підставі зазначеного рішення 22.02.2013 року виданий виконавчий лист № 2-а-7921/11, який був прийнятий державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області до виконання. 27.11.2013 року головний державний виконавець Пецяк Л.В. своєю постановою закінчив виконавче провадження, вказавши в ній , що виплати по рішенню суду проводяться у порядку та у розмірах , встановлених КМУ виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на 2013 рік. В зв'язку з тим, що дане рішення суду має зобов'язальний характер , за яким боржник зобов'язаний вчинити певні дії, підстави для арешту коштів боржника на підставі судового рішення відсутні. Рішення суду без участі боржника виконати неможливо. Вказану постанову позивач вважає такою, що винесена в порушення вимог чинного законодавства, порушує її законні права, оскільки рішення суду залишилося не виконаним, а тому прохає визнати постанову про закриття виконавчого провадження протиправною та скасувати її. Справа тривалий час , неодноразово перебувала на розгляді в апеляційній інстанції в зв"язку з чим строк подачі виконавчого листа до виконання закінчився отже позивача прохає продовжити їй цей строк пропущений з поважних причин. Строк звернення до суду з позовом позивачка вважає , що не пропустила, оскільки тільки 07.12.2013 року простим листом отримала копію постанови державного виконавця . Прохає суд постановити рішення яким визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2013 року . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохає їх задовольнити. Представник відповідача відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився без поважних причин , повідомлений про дату розгляду справи , що підтверджується поштовим повідомленням. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково . Відповідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача. Згідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з ч.5 ст. 124 Конституцій України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Судом встановлено, що позивач являється інвалідом війни ІІ групи. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 11.01.2012 року позов [PERSON] задоволено. Визнано відмову Головного УПСЗН Полтавської облдержадміністрації щодо перерахунку щорічної разової допомоги до 05 травня протиправною. Зобов"язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня, як інваліду війни 2 групи за 2011 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми. 13.11.2012 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду вищезазначена постанова суду першої інстанції скасована , прийнята нова постанова, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправною відмову Головного УПСЗН Полтавської облдержадміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо перерахунку та виплаті щорічної разової допомоги до 05 травня [PERSON] за 2011 рік. Зобов'язано Головне УПСЗН Полтавської облдержадміністрації, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області провести перерахунок та виплату [PERSON] щорічної разової допомоги до 05 травня 2-11 року, як інваліду 2 групи, 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше проведених виплат. На теперішній час рішення є чинним , вступило в законну силу. На підставі зазначеного рішення 22.02.2013 року виданий виконавчий лист № 2-а-7921/11, який був прийнятий державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області до виконання 02.04.2013 року боржником надано до відділу розрахунок від 27.03.2013 року , відповідно до якого [PERSON] до виплати становить 5532 грн., виплати по рішенню суду не проведені в зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету. 20.05.2013 року та 30.08.2013 року відділ надавав до Лубенського міськрайонного суду заяву про зміну способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення нарахованих коштів в сумі 5532 грн. на користь [PERSON] , яка не розглядалась судом в зв'язку з перебуванням адміністративної справи № 2-а-7921/11 на розгляді у Харківському апеляційному адміністративному суді . Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області в своїй постанові про закриття виконавчого провадження від 27.11.2013 року вказує на те , що в зв'язку з тим, що дане рішення суду має зобов'язальний характер , за яким боржник зобов'язаний вчинити певні дії, підстави для арешту коштів боржника на підставі судового рішення відсутні. Рішення суду без участі боржника виконати неможливо. Постановами від 09.10.2013 року та 14.11.2013 року на боржника за невиконання рішення суду двічі накладено штрафи. До правоохоронних органів 27.11.2013 року направлено подання про притягнення начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду. Результати розгляду даного подання державним виконавцем суду не відомі. 27.11.2013 року головний державний виконавець Пецяк Л.В. своєю постановою закінчив виконавче провадження, мотивуючи тим , що виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету, хоча органом виконавчої служби вжито вичерпних заходів для примусового виконання рішення (а.с.4). Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Проаналізувавши положення чинного законодавства України, суд вважає, що постанова державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки державний виконавець мотивуючи свою постанову вказує на відсутність коштів. Посилання в даному випадку на відсутність цільових коштів для виконання судового рішення не можна вважати поважною причиною для невиконання судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 квітня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" органи державної влади не повинні посилатися на брак грошових коштів, як на виправдання невиплати боргу, визнаного судовим рішенням. Припускається, що зволікання з виконанням судового рішення може бути виправданим за деяких обставин. Однак, зволікання не може бути таким, що завдає шкоди суті прав, які захищаються параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. В даному випадку фінансові труднощі в державі не можуть і не повинні перешкоджати виконанню судового рішення. Відповідно до практики Європейського Суду (справа «Кечко проти України»від 08.11.2005р.) реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставним. Згідно з ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З матеріалів справи не вбачається, що неможливість виконання судового рішення підтверджується будь-якими доказами. Відповідачем не надано суду актів перевірки, вчинених в порядку ч.1,2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», чи будь-яких інших доказів про фактичну відсутність бюджетних коштів, або про вчинення будь-яких заходів примусового виконання постанови суду. Таким чином висновки державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження без фактичного прийняття буд-яких заходів для виконання постанови суду, є необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито всіх дій, передбачених чинним законодавством для забезпечення виконання судового рішення, натомість винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка позбавляє позивача права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання. На підставі викладеного, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відтак, позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що закриття виконавчого провадження є фактично відмовою у повному виконанні судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] оскаржувану постанову отримано лише 07.12.2013 р., а з позовом до суду вона звернулась 10.12.2013 р. , тобто у встановлений Законом строк. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії по примусовому виконанню виконавчого листа, а саме накладення арешту на рахунки боржника, задоволенню не підлягають, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо вирішення питання про вжиття заходів по виконанню судових рішень, що є обов'язком відповідача і суд не має права зобов'язувати відповідача в вчиняти дії, які прямо передбачені законодавством як обов'язок, а може лише, в разі порушення відповідачем прав, свобод та інтересів фізичної особи, захистити дану особу від неправомірних дій чи бездіяльності. Також суд зазначає, що строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2-а-7921/11 року виданого 22.02.2013 року закінчився, в зв'язку з тим, що справа № 2-а-7921/11 за позовом [PERSON] до ГУ праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА, Центру про стягнення недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік неодноразово перебувала на розгляді в апеляційному суді в зв'язку з оскарженням постанов, ухвал суду , з яких останній відбувся 21.05.2013 року , а тому суд вважає поновити строк [PERSON] для пред'явлення виконання виконавчого листа № 2-а-7921/11 року на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 по справі № 2-а-7921/11 виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 22.02.2013 року , в зв'язку з поважністю причини пропуску цього строку відповідно до вимог ст. 261 КАС України.

Результат розгляду: partial