Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

04 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області, в якому просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області щодо відмови [PERSON] у перерахунку розміру пенсії по втраті годувальника у розмірі 70 відсотків від пенсії з розрахунку суми суддівської винагороди годувальника [PERSON], померлого [INFO], вказаної у довідці Теруправління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №08-23/1159 від 14 серпня 2013 року, без обмеження граничного розміру пенсії, скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області від 18 жовтня 2013 року №4133/03, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника у розмірі 70 відсотків від пенсії з розрахунку суми суддівської винагороди годувальника [PERSON], померлого [INFO], у розмірі 21793,00 грн., вказаному у довідці Теруправління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №08-23/1159 від 14 серпня 2013 року, без обмеження граничного розміру пенсії, починаючи з 22 серпня 2013 року з відповідним нарахуванням і виплатою грошової заборгованості (а.с. 4-5). Постановою Новоазовський районного суду Донецької області від 17 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 35-38). Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просив скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 45-46). В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати годувальника - суддівської винагороди. Апелянт вказує на те, що п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI вбачається, що обмеження максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом з 01 жовтня 2011 року. Тобто обмеження зазначеної норми Закону не поширюється на [PERSON] Крім того, апелянт вважає, що пенсія призначена по втраті годувальника є похідною від щомісячного довічного грошового утримання померлого годувальника судді у відставці [PERSON], на якого не поширювалось обмеження максимального розміру довічного грошового утримання. Законодавча заборона обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів - вочевидь стосується заборони обмеження призначеної позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника судді у відставці, і унеможливлює звуження змісту та об'єму конституційних гарантій матеріального та соціального забезпечення позивача. В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яки задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Колегія суддів, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON], [INFO], є дружиною [PERSON] (а.с. 6, 11). [INFO] помер [PERSON] (а.с.7), суддя у відставці з 22 липня 1998 року згідно Закону України «Про статус суддів», який одержував довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 14 серпня 2013 року №08-23/1159, суддівська винагорода [PERSON] становить 21793,00 грн. (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2013 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області з заявою щодо призначення пенсії по втраті годувальника (а.с. 20). Як вбачається з листа Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області від 18 жовтня 2013 року №4133/03, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 14 серпня 2013 року №08-23/1159 суддівська винагорода [PERSON] для обчислення пенсії становить 21793,00 грн., гранична сума заробітної плати, на яку нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, становить 19499,00 грн., розмір пенсії склав би 13711,88 грн. (19449,00х70%), в тому числі основний розмір пенсії від заробітку - 13649,30 грн. та надбавка «дітям війни» - 62,58 грн. На момент призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника з 22 серпня 2013 року максимальний розмір пенсії складає 8940,00 грн. (894х10), яку позивач і отримує по теперішній час (а.с. 8-9). Як встановлено судом апеляційної інстанції постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року було зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Новоазовському районі Донецької області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідок про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданих територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області за період з 01 липня 2011 року по грудень 2011 та з січня 2012 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2012 року, вказана постанова залишена без змін, отже набула чинності. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом. Спірним у даній справі є питання обмеження максимального розміру пенсії [PERSON] по втраті годувальника - судді у відставці, який отримував довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом № 2453, що відповідає частині першій статті 126 Основного Закону України, згідно з якою незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Реалізуючи свої повноваження визначати в законах України додаткові до конституційних гарантії незалежності суддів, Верховна Рада України в Законі № 2453 установила, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї (частина п'ята); при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Отже, положення статті 47 Закону № 2453 узгоджуються з вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя, а також гарантією поваги до гідності людини‚ її прав та основоположних свобод. Для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Обмеження цих гарантій не відповідає статтям 3, 22, 48 Конституції України. Отже з урахуванням перелічених правових норм, судова колегія робить висновок про те, що пенсія по втраті годувальника - судді у відставці нерозривно пов'язана зі статусом померлого годувальника. Згідно статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Положення статті 2 в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013). Застосування до спірних правовідносин вимог Закону України 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині обмеження максимального розміру пенсії, призначеної по втраті годувальника - судді у відставці у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» є обмеженням встановлених Конституцією України гарантій незалежності судді та матеріального забезпечення непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника. Щодо позовної вимоги про скасування рішення Управління Пенсійного Фонду України в Новоазовському районі Донецької області від 18 жовтня 2013 року № 4133/03, судова колегія зазначає, що відповідь Управління Пенсійного Фонду України на звернення позивача не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового з частковим задоволенням позовних вимог. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Результат розгляду: partial