Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд Плант ЛТД" до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення про коригування митної вартості - відмовлено. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що митним органом протиправно визначено митну вартість ввезеного товару за резервним методом, з огляду на те, що підприємством було надано вичерпний пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару за основним методом. Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати з постановленням нової постанови про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції погодився з висновком митного органу щодо правомірності визначення ним митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов контракту №1802/U-P/2013 від 18/02/2013 року позивачем було ввезено на митну територію України товар. 10 липня 2013 року позивачем подано відповідачу вантажну митну декларацію 100270000/2013/169579. Митна вартість товарів була заявлена за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються (вартість операції). На підтвердження митної вартості товару позивачем до даної декларації було подано митному органу: договір з перевізником товару від 05.07.2013 року №1-05/07, довідку про транспортні витрати від 09.07.2013 року №01/09-07; транспортну накладну №б/н від 08.07.2013 року; контракт №1802/U-P/2013 від 18/02/2013 року та додатки до нього №37 та №38; рахунок - фактуру (інвойс) №29 та №31; пакувальний лист; лист Держлікслужби №ВМ-547/Д про те, що товари не є виробами медичного призначення; рішення ДП «Укрметртестстандарт» №380-09/666 про те, що товар не підлягає обов'язковій сертифікації; довідку про відсутність страхування вантажу; довідку про відсутність за межами України валютних цінностей; експортну декларацію країни відправлення; Інвойс виробника товару АМРп від 17.06.2013 року №1312438 на продаж Підприємству Euromasz sp. z o.o.; видаткову накладну №Ф-ПК0001548 на продаж товару в Україні. Під час проведення правильності визначення митної вартості вказаних товарів за митною декларацією від 10.07.2013 року № 100270000/2013/169579 митним органом встановлено, що декларантом для митного оформлення надано документи що містять розбіжності. Відповідач виставив вимогу, якою зобов'язав позивача надати додаткові документи: - Договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписки з бух, документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) від виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 10 липня 2012 року представник позивача, уповноважений на декларування повідомив про неможливість надання витребовуваних документів. 10.07.2013 року відповідачем було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №100270000/2013/300133/2, в якому зазначено що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначено за ціною договору. Митну вартість товару, що імпортується кореговано із застосуванням резервного методу. Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне. Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51 Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Статтею 57 глави 9 Митного Кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Згідно ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Частиною 3 статті 57 Митного кодексу України визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України. Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті. Водночас, як визначено у ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно із частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що на виконання частини 2 статті 53 Митного кодексу України, для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом були надані наступні основні документи, а саме: договір з перевізником товару від 05.07.2013 року №1-05/07, довідку про транспортні витрати від 09.07.2013 року №01/09-07; транспортну накладну №б/н від 08.07.2013 року; контракт №1802/U-P/2013 від 18/02/2013 року та додатки до нього №37 та №38; рахунок - фактуру (інвойс) №29 та №31; пакувальний лист; лист Держлікслужби №ВМ-547/Д про те, що товари не є виробами медичного призначення; рішення ДП «Укрметртестстандарт» №380-09/666 про те, що товар не підлягає обов'язковій сертифікації; довідку про відсутність страхування вантажу; довідку про відсутність за межами України валютних цінностей; експортну декларацію країни відправлення; Інвойс виробника товару АМРп від 17.06.2013 року №1312438 на продаж Підприємству Euromasz sp. z o.o.; видаткову накладну №Ф-ПК0001548 на продаж товару в Україні. Посилання митного органу в запереченнях на позов, що надані позивачем документи є неналежними, оскільки містять розбіжності та не базуються на об'єктивних даних, а саме оскільки в Додатку №37 до Контракту від 18/02/2013 року №1802/U-1/2013 зазначено, що оплата здійснюється протягом 45 днів від дати підписання додатку №36, а додаток №36 до контракту від 18/02/2013 року №1802/U-1/2013 до митного оформлення не надано - є необґрунтованими з огляду на те, що, по - перше, доказів, що даний додаток митним органом вимагався у декларанта матеріали справи не містять. По-друге, умова оплати, що вказана не змінювала форму оплати, а саме - 100% відтермінування, тобто ненадання додатку №36 до контракту від 18/02/2013 року №1802/U-1/2013 не є тими обставинами, які потягли за собою безумовне застосування відповідачем саме останнього шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, та не є тими обставинами, які б безпосередньо потягли за собою зміну митної вартості імпортованих позивачем товару, яка зазначена позивачем, оскільки жодних належних доказів на зворотне, які б можна взяти до уваги, відповідачем по справі не надано. Не надано відповідачем і жодних належних доказів щодо того, з чого виходив позивач, визначаючи розмір митної вартості за шостим (резервним) методом, всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України, як не зазначено та не надано суду доказів, на підставі яких ним здійснювався розрахунок коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару. Разом з тим, доказів послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів або неможливості застосування попередніх методів відповідачем суду не надано. Крім цього, Київською міжрегіональної митницею не надано доказів на проведення процедур консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару. Звідси, заперечення відповідача про неможливість підтвердження митної вартості товарів є безпідставними і повністю спростовуються наданими до митного оформлення документами Таким чином, інших доказів того, що подані декларантом до митного оформлення документи містили розбіжності, які впливають на кількісні та вартісні показники оцінюваного товару, відповідачем не виявлено, а судом таких не вбачається. В даному випадку відсутність не поданих декларантом окремих додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до органу доходів і зборів для митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для надання висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 11.09.2012 року (№ 26347525 згідно Єдиного державного реєстру судових рішень), який в силу ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для врахування при вирішенні даної справи. Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Крім того, обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам ст. 58 Митного кодексу України. Натомість коригування відповідачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та всупереч нормам, встановленим статтею 58 цього Кодексу. Згідно із позицією Верховного Суду України (постанова від 11.09.2012 у справі № 21-262а12) ненадання ж декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. На думку суду, у відповідача були у наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Розбіжності, на які посилається митний орган, не беруться судом до уваги, оскільки митним органом не здійснений повний та всебічний аналіз поданих позивачем документів. Інших переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості, які давали можливість встановити дійсну вартість товару за ціною угоди, а тому рішення Київської регіональної митниці про коригування митної вартості товарів від 10.07.2013 року № 100270000/2013/300133/2- підлягає скасуванню. Щодо позовної вимоги про стягнення судового збору, сплачений при подачі позову, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Як вбачається з матеріалів справи, при подачі адміністративного позову ТОВ "Фуд Плант ЛТД" було сплачено судовий збір у розмірі 34,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням №975 від 18 вересня 2013 року (а.с.2). Крім того, колегія суддів зазначає, що на поверненні сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги апелянт не наполягав. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ТОВ "Фуд Плант ЛТД", яке не є суб'єктом владних повноважень, обґрунтовані і відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки спір вирішений на користь позивача, а судові витрати підтверджені документально, то вони підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted