Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

02 грудня 2013 року за вх. №39418 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Громадянина України [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №38069421 від 21 травня 2013 року. В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2013 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2013 №38069421, винесену відділом Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції. Позивач вважає зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена не уповноваженою особою, яка не має повноважень здійснювати виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначив, що відповідач є приватною особою - суб'єктом господарської діяльності та відомості про нього внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Внаслідок чого, позивач вважає, що у відповідача відсутні повноваження щодо примусового виконання рішень відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного позивач просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2013 №38069421. Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пунктом четвертим позовних вимог проси розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та заперечення на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що всі дії щодо відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, порушень допущено не було (а.с.54-55). Суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про час і місце розгляду судової справи з участю їх повноважних представників, для реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач - Відділ Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції зареєстрований в якості юридичної особи виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області 05.04.2007 за №13831020000002072 на підтвердження чого було видане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №049488 (а.с.63). На адресу відповідача 17.05.2013 року вх. №3041/0350 від Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф/524 від 05.03.2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 3455,42 грн. (а.с.57). 21.05.2013 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38069421 з примусового виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф8524 виданої 05.03.2013 року УПФУ м. Сєвєродонецьк про стягнення з позивача на користь УПФУ боргу у сумі 3455,42 грн. (а.с.58). 22.05.2013 року копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем було направлено позивачу (а.с.60). 25.11.2013 року копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано позивачем, про що свідчить його підпис на супровідному листі (а.с.59). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У відповідності із ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно ст. 2 зазначеного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання. Згідно ст. 3 Закону України «Про Державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; - управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; - районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку. Відповідно до п. 15 Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби відділ є юридичною особою, має відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Відповідно до Закону України «Про Державну виконавчу службу» відділ Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції є органом Державної виконавчої служби. Тобто, посилання позивача на те, що відповідач є приватною юридичною особою та не належить до органів державної влади є незмістовним, оскільки відповідно до Закону України «Про Державну виконавчу службу» відповідач є територіальним органом центрального органу виконавчої влади - Державної виконавчої служби, внаслідок чого виконує владні управлінські функції. При цьому, відділ Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 63). Щодо правомірності винесення відділом Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2013 №38069421 з примусового вимоги про сплату недоїмки №Ф8524 виданої 05.03.2013 року УПФУ м. Сєвєродонецьк про стягнення з позивача на користь УПФУ боргу у сумі 3455,42 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. 01.01.2011 року набрав чинності Закон України від 08.07.2010р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким запроваджено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі, з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, та визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, та суми нарахованого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до 1 січня 2004 року, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року. Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. Згідно з частиною 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058 (далі -Закон № 1058) (в редакції, що діяла на момент внесення вимоги про сплату боргу), територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У відповідності до частини 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Згідно Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вимога Пенсійного фонду складається за формою встановленої у Додатку № 5 до вказаної інструкції. Вищевикладене доводить, що вимога про сплату недоїмки №Ф/524 від 05.03.2013 року є виконавчим документом та підлягає виконанню у порядку ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем на виконання покладених на нього законом обов'язків з метою своєчасного, повного і неупередженого примусового виконання рішення суду було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38069421 з примусового виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф8524 виданої 05.03.2013 року УПФУ м. Сєвєродонецьк про стягнення з позивача на користь УПФУ боргу у сумі 3455,42 грн. Вказана постанова була винесена на підставі виконавчого документу, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: вимоги про сплату недоїмки та за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Таким чином, відповідач діяв в межах повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження» та «Про Державну виконавчу службу», та у спосіб, визначений законом. Таким чином, позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування позовних вимог як це передбачено частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied