Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

Позивач позов мотивував тим, що 18.10.2013 року, інспектором ДПС ВДАІ Деснянського РУ УМСУ в м. Київ [PERSON] на нього був складений протокол та винесена постанова про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП якою накладено штраф в розмірі 330 грн. за те, що він перевищив швидкість руху по проспекту Броварському в м. Київ, керуючи автомобілем зі швидкістю 90 км. на годину. Вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не порушував правил дорожнього руху, так як керував автомобілем по Броварському проспекту в м. Київ зі швидкістю 60 км. на годину, а швидкість автомобіля була зафіксована інспектором в щільному потоці руху, як здалось інспектором саме його автомобіля з допомогою не повіреного Держстандартом приладу вимірювання швидкості «Візир». Тому просив зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити у зв,язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. В поданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] свій позов підтримав, просив справу розглядати в його відсутність. Відповідач УДАІ в м. Київ про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( а. с. 26), однак в судове засідання його представник не з,явився, про причини своєї неявки не повідомили, клопотань не заявляли. Відповідач інспектора ДПС ВДАІ Деснянського РУ УМСУ в м. Київ [PERSON] в своїх запереченнях позов не визнав вважаючи, що він діяв в межах своїх повноважень і постанову складено відповідно до чинного законодавства, просив справу розглядати у його відсутність та надали суду копії свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Візир» № 0812445 та фото таблиць фіксації перевищення ш9видкості автомобілем позивача ( а. с. 18-21). Суд, дослідивши матеріали та докази у справі вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 6, 55 Конституції України, органи державної влади здійснюють свої повноваження виключно у межах Конституції та законів України, кожному громадянину України гарантується право на оскарження в суді рішень чи дій органів державної влади, місцевого самоврядування, їх службових чи посадових осіб. Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування їх службових чи посадових осіб, інших суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій. Відповідно ст. ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини по справі на які вона посилається та підтвердити їх доказами. В адміністративних справах про протиправність рішень чи дій суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він не визнає позов. Оглядом копії спірної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення встановлено, що [PERSON]М.Б 18.10.2013 року біля 13-04 години керував автомобілем «Опель» д.н. [NUMBER] по Броварському проспекту в м. Київ зі швидкістю 90 км. на годину чим перевищив на 30 км. на годину дозволену швидкість руху та порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом «Візир» № 0812445 ( а. с. 3). Відповідно до свідоцтва про повірку радіолокаційного відеозаписуючого засобу вимірювання швидкості «ВИЗИР» № 0812445, виробником якого являється «Олівія» Росія, а власником УДАІ ГУМВС України м. Києві і яке чинне до 27.05.2014 року, на підставі результатів повірки даний засіб вимірювальної техніки визнано придатним до застосування, що фактично спростовує позицію позивача, щодо фіксації швидкості його автомобіля не повіреним Держстандартом приладом «Візир» ( а. с. 19). Крім того, оглядом фототаблиць фіксації зазначеним приладом «Візир» № 0812445 швидкості автомобіля позивача, він рухався 18.10.13 року о 13 год.04 хв. 28 сек. зі швидкістю 090 км. на годину, що також спростовує позицію позивача, що він не порушував п. 12.4 ПДР та не перевищував швидкості руху ( а. с. 20-21). Таким чином зміст оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. ст. 283 та 284 КУпАП, що узгоджується з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України, від 23 грудня 2005 року № 14 , "Про практику застосування судами законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач в даному випадку довів правомірність своїх дій та прийнятого ним рішення, а вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що [PERSON]спірну постанову отримав поштою 20.11.2013 року, після чого 25.11.2013 року звернувся з позовом до суду, тобто строк оскарження постанови визначений ст. ст. 287-289 КУпАП, позивач не пропустив ( а. с. 5 ).

Результат розгляду: denied