Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

08.01.2014 [PERSON] (далі - [PERSON]) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новгород-Сіверська районна державна адміністрація Чернігівської області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №35132303 від 30.10.2013 з примусового виконання виконавчого листа №2-а/2570/1424/2012, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 24.10.2012. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2013 старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №35132303, в зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом. Вказану постанову позивач вважає такою, що підлягає скасуванню, оскільки закінчення виконавчого провадження викреслює трудовий стаж позивача за період з 19.03.2012 по 18.12.2012 з його трудової діяльності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, оскільки підставою для винесення оскаржуваної постанови стала постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.04.2013, якою [PERSON] було відмовлено у визнанні розпорядження голови райдержадміністрації від 18.12.2012 №47-ОС нечинним в частині зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказана постанова суду набрала законної сили. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, виходячи з принципу обов'язковості судових рішень, відповідачем були вжиті всі, передбачені Законом №606-XIV заходи щодо примусового виконання рішення суду. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі та зазначили, що на момент винесення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 24 жовтня 2012 року про поновлення позивачки на посаді спеціаліста першої категорії відділу освіти райдержадміністрації, дана посада була відсутня в штаті відділу освіти райдержадміністрації, зазначена посада була введена тільки 18.12.2012, а тому саме з цієї дати і була поновлена позивачка на цій посаді. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін та представників третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2012 Київським апеляційним адміністративним судом було розглянуто апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2012 у справі за її позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання незаконним і скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. За результатами розгляду Київським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги [PERSON], остання була задоволена, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2012 - скасовано і прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] - задоволені, визнано незаконним та скасовано розпорядження Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області від 15.03.2012 №9-ОС і поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста I категорії відділу освіти Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.03.2012 по час встановлення на роботі. Вказана постанова звернена до негайного виконання в частині поновлення на роботі і виплаті заробітної плати у межах сум стягнення за один місяць. На підставі виконавчого листа (а.с.27) та заяви стягувача старшим державним виконавцем 08.11.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання - негайно (а.с.29). Розпорядженням голови Новогород-Сіверської районної державної адміністрації від 18.12.2012 №47-ОС, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012, [PERSON] поновлено на посаді спеціаліста 1 категорії відділу освіти райдержадміністрації з 19.12.2012 (а.с.33). Не погоджуючись із вказаним розпорядженням, в частині поновлення позивача на посаді саме з 19.12.2012, а не з 19.03.2012, як це передбачено рішенням суду, позивач звернувся за захистом охоронюваних законом прав та інтересів до Чернігівського окружного адміністративного суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.04.2013 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання розпорядження нечинним в частині, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю. Вказаним рішенням встановлено, що розпорядження голови Новогород-Сіверської районної державної адміністрації від 18.12.2012 №47-ОС прийнято у відповідності до статті 19 Конституції України. Зазначена постанова суду набрала законної сили (а.с.36,37). На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.04.2013, старшим державним виконавцем 30.10.2013 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом (а.с.50). Даючи правову оцінку обставинам справ, суд виходить з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 року №606-XIV „Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV). Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 3 Закону №606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів. Законом №606-XIV примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України від 24.03.1998 року №202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" (далі - Закон №202/98-ВР) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Відповідно до частини 1, 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно частини 5 статті 12 Закону № 606-XIV сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Частиною 1 статті 75 Закону № 606-XIV передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. Статтею 49 Закону №606-XIV передбачені підстави закінчення виконавчого провадження, серед яких пунктом 8 частини 1 зазначеної статті визначена така підстава для закінчення виконавчого провадження, як фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови була постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.04.2013, яка набрала законної сили, та якою встановлено правомірність прийнятого Новогород-Сіверської районною державною адміністрацією розпорядження від 18.12.2012 №47-ОС (а.с. 11). Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов'язковість рішень суду, тобто постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, що відображено в статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України. Набрання законної сили судовим рішенням (постановою чи ухвалою) означає те, що воно набуває обов'язковості згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення, яке набрало законної сили і вимагає вчинення певних дій для його виконання, є підставою для видання виконавчого листа і може бути виконане примусово. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону №202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів, виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Частинами 1,2 статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки державний виконавець, під час її винесення, керувався вимогами чинного законодавства України в частині обов'язковості рішень суду, та вживав всіх передбачених Законом №606-XIV заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі. Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність винесеної постанови. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новгород-Сіверська районна державна адміністрація Чернігівської області про скасування постанови, необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю.

Результат розгляду: denied