Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

[PERSON] 23.02.2011р. звернувся в суд із позовом до УПФ України в Любарському районі Житомирської області про нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги. Свої вимоги мотивував тим, що він відноситься до категорії «діти війни» і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Оскільки належна допомога йому не виплачувалась, просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену доплату до пенсії за період з лютого 2010 року по січень 2011 року і зобов'язати УПФ України в Любарському районі Житомирської області нараховувати йому таку допомогу у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 01.02.2011р. Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 22.03.2011р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Любарському районі Житомирської області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі підвищення до пенсії [PERSON] в період з 01.09.2010р. по 28.02.2011р. відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобов'язано УПФ України в Любарському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] невиплаченої надбавки до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.09.2010р. по 28.02.2011р. відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за виключенням суми фактично проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011р. постанову Любарського районного суду Житомирської області від 22.03.2011р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] за період з 01.02.2010р. по 31.08.2010р. і в частині задоволення позовних вимог за період з 01.09.2010р. по 27.09.2010р. скасовано та залишено позовні вимоги в цій частині без розгляду. В іншій частині постанову суду про задоволення позовних вимог за період з 28.09.2010р. по 28.02.2011р. залишено без змін. У касаційній скарзі УПФ України в Любарському районі Житомирської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Судами встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і має право на державну соціальну підтримку, зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону - на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» №2154-VI від 27.04.2010р. Кабінету Міністрів України було надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Варто звернути увагу, що названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розміри лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а не від розміру мінімальної заробітної плати. Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії повинні були здійснюватися в розмірі, встановленому відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011р. №3491-VI (набрав чинності 19.06.2011р.) «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п.4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Враховуючи викладене, до дати ухвалення судового рішення судом першої інстанції, тобто до 22.03.2011р., відповідач був ще зобов'язаний здійснювати виплату підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». За приписами ч.2 ст.99 КАС України (у редакції чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.100 КАС України (у редакції чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Оскільки [PERSON] звернувся в суд із цим позовом лише 23.02.2011р., не надавши належних доказів поважності причин пропущення передбаченого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду, то апеляційний суд обґрунтовано скасував в частині постанову суду першої інстанції, застосувавши наслідки пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, однак при цьому помилково залишив її без змін в частині задоволення позовних вимог з 28.09.2010р., а не з 23.08.2010р. Крім того, суд першої інстанції безпідставно обмежив строк виплати підвищення до пенсії датою 28.02.2011р. без урахування вимоги позивача про продовження йому зазначених виплат надалі при нарахуванні пенсії. Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (абз.9 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов'язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі дітям війни, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. Станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції ніяких змін у законодавстві щодо нарахування та виплати дітям війни підвищення до пенсії не відбулося, а тому підстав обмежувати виплати конкретною датою не було. На зазначене порушення суд апеляційної інстанції уваги не звернув та не виправив його. Слід зазначити, що ПФ України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсій приймаються територіальними органами ПФ України за місцем проживання пенсіонерів. Отже, обов'язок щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачеві, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладається на відповідне територіальне УПФ України за його місцем проживання, яким в даному випадку є УПФ України в Любарському районі Житомирської області. Крім того, слід звернути увагу, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на УПФ України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Отже, правильними є висновки судів щодо невзяття до уваги доводів відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та положень ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком. Згідно п.4 ч.1 ст.223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити судове рішення суду першої інстанції, скасувавши судове рішення суду апеляційної інстанції. Відповідно до ст.225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Результат розгляду: partial