Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Начальнику відділу планування замовлень на особливий період управління планування забезпечення мобілізаційного розгортання ГУОМП ГШ ЗС України полковнику [PERSON] у зв'язку з проходженням служби було надано допуск до державної таємниці за формою 1. Протягом 2012-2013 років комісіями Генерального штабу Збройних Сил України на виконання вимог статті 11 Закону України "Про оборону України" на підставі доручень Кабінету Міністрів України та розпоряджень першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України проводились перевірки готовності органів державної влади до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), з метою контролю за станом мобілізаційної підготовки і мобілізаційної готовності державних органів влади, готовності до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) для задоволення потреб збройних Сил України в особливий період, вивчення можливостей задоволення потреб Збройних Сил України з надання послуг, виконання робіт в особливий період та надання методичної та практичної допомоги у вирішенні проблемних питань мобілізаційної підготовки. До роботи у складі комісій залучалися військовослужбовці Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України: полковник [PERSON], полковник [PERSON], полковник [PERSON] та підполковник [PERSON] Головою комісії призначався полковник [PERSON] За результатами проведених перевірок були складені акти перевірки стану мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності органів державної влади з висновками щодо готовності до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) та пропозиціями, яким був наданий гриф обмеження доступу "Для службового користування" Літера "М". Службою безпеки України на підставі припису № 26/1/1-11264 від 21.09.2013 була проведена тематична перевірка стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України за результатами якої складено акт, яким встановлено факт ненадання грифу секретності матеріальним носіям секретної інформації, що призвело до створення загрози до витоку секретної інформації. 18.10.2013 Центральним управлінням Служби безпеки України видано розпорядження № 150д, яким [PERSON] скасовано допуск до державної таємниці форми 1. Листом № 26/1/1-12336 від 18.10.2013 начальнику Головного управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України повідомлено про те, що за результатами проведеної тематична перевірка стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України виявлено обставини передбачені статтею 23 Закону України "Про державну таємницю" про невиконання начальником відділу планування замовлень на особливий період управління планування забезпечення мобілізаційного розгортання ГУОМП ГШ ЗС України полковником [PERSON] обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше. Також в листі зазначено про те, що вказані обставини підпадають під визначення пункту 3 частини другої статті 23 та частини другої статті 26 Закону України "Про державну таємницю", що є підставою для скасування полковнику [PERSON] допуску до державної таємниці, з огляду на що останньому відповідно до статей 23 та 26 Закону України "Про державну таємницю" допуск до державної таємниці скасовано. [PERSON] вважаючи незаконними дії співробітників відповідача щодо проведення тематичної перевірки стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України та акт складений за її результатами, а також вважаючи розпорядження яким йому скасовано допуск до державної таємниці форми 1 таким, що підлягає скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду Таким чином судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації. Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, та підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права таабо виникнення додаткового обов'язку. Рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку. Акт тематичної перевірки стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України є лише носіями доказової інформації та не містять волевиявлення суб'єкта владних повноважень щодо виявлених фактів правопорушень, а дії працівників відповідача, які проводили зазначену перевірку є лише службовою діяльністю таких осіб на виконання своїх посадових обов'язків з огляду на що, зазначений акт перевірки та дії працівників відповідача не створюють жодних правових наслідків для позивача та не змінюють стану його суб'єктивних прав, оскільки самі по собі не породжують настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на права та обов'язки позивача. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що оскільки акт тематичної перевірки стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України та дії працівників відповідача, які проводили зазначену перевірку самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання нечинними та скасування зазначених актів та протоколів, а отже позовні вимоги в зазначеній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Частиною п'ятою статті 5 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України. Відповідно до частини п'ятої статті 37 зазначеного Закону Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв'язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов'язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності. Пунктом 3 частини другої статті 23 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі невиконання громадянином обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше. Згідно з частинами другою та четвертою статті 26 зазначеного Закону скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв'язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Повідомлення про скасування громадянину допуску до державної таємниці з посиланням на відповідні положення статті 23 цього Закону орган Служби безпеки України надсилає до державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, де такий громадянин провадить діяльність, пов'язану з державною таємницею. Громадянин має право оскаржити скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом. Таким чином скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України, зокрема, у разі невиконання громадянином обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше. Абзацом 5 частини першої статті 28 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний виконувати вимоги режиму секретності. Частинами першою та другою статті 15 Закону України "Про державну таємницю" встановлено, що засекречування матеріальних носіїв інформації здійснюється шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу, виробу або іншому матеріальному носію інформації грифа секретності посадовою особою, яка готує або створює документ, виріб або інший матеріальний носій інформації. Гриф секретності кожного матеріального носія секретної інформації повинен відповідати ступеню секретності інформації, яка у ньому міститься. Пунктом 2 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1561-12 від 02.10.2013 встановлено, що громадянин, якому було надано допуск і доступ до державної таємниці, зобов'язаний знати ступінь секретності робіт, що проводяться, правильно визначати гриф секретності документів та інших матеріальних носіїв інформації, дотримуватися правил користування ними, порядку їх обліку та зберігання. За результатами проведеної відповідачем тематичної перевірки стану охорони державної таємниці у Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України було встановлено, що позивач як голова комісії Генерального штабу Збройних Сил України з перевірок стану мобілізаційної підготовки і мобілізаційної готовності, підписав акти перевірок стану мобілізаційної підготовки і мобілізаційної готовності Міністерства аграрної політики та продовольства України, Миколаївської, Дніпропетровської, Волинської, Вінницької, Житомирської, Донецької, Івано-Франківської обласних державних адміністрацій, яким було надано гриф обмеження доступу «Для службового користування». Зазначені факти сторонами не заперечуються. Відповідно до акта перегляду грифів секретності матеріальних носіїв інформації № 322/7/351н/т від 04.10.2013 складеного експертною комісією Головному управлінні оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України за результатами проведеного з метою приведення грифів секретності у відповідність із Зводом відомостей, що становлять державну таємницю прегляду даних матеріальних носіїв інформації, актам перевірок стану мобілізаційної підготовки і мобілізаційної готовності Міністерства аграрної політики та продовольства України, Миколаївської, Дніпропетровської, Волинської, Вінницької, Житомирської, Донецької, Івано-Франківської обласних державних адміністрацій наданий гриф секретності "Таємно". Таким чином у відповідача були наявні підстави для висновку про невиконання позивачем обов'язків щодо збереження державної таємниці. Посилання позивача на експертний висновок державного експерта з питань таємниць № 300/2/12-ЕВ від 22.11.2013, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що він не зареєстрований Службою безпеки України відповідно до вимог пункту 756 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1561-12 від 02.10.2013. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження № 150д від 18.10.2013, яким позивачу скасовано допуск до державної таємниці форми 1. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З огляду на зазначене,

Результат розгляду: denied