Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року позов Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області про стягнення суми заборгованості по виплаті пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок випадку на виробництві або професійного захворювання за період з червня 2013 року по серпень 2013 року у розмірі 9544,31 грн., задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Горлівки на користь Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області витрати на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 450,00 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 277,59 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 450,00 грн., [PERSON] за червень, серпень 2013 року у розмірі 453,56 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 348,75 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 453,57 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 453,57 грн., [PERSON] за червень, липень, серпень 2013 року у розмірі 450,00 грн. [PERSON] за липень, серпень 2013 року у розмірі 408,31 грн., разом - 3745 (три тисячі сімсот сорок п'ять ) гривень 35 копійок. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Відповідач з таким судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Послався на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача витрати по сплаченим пенсіям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки останні не мають права на отримання страхових виплат відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Позивач з постановою суду першої інстанції також не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити та постанову суду першої інстанції скасувати. Представник позивача в судове засідання не з'явися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем до відповідача направлено акти щомісячної звірки за особовими справами пенсіонерів, які мають право на отримання пенсії у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за період з червня 2013 року по серпень 2013 року. Відповідачем не прийняті до відшкодування витрати, здійснені позивачем, на загальну суму 9544,31 грн., з наступних підстав та по наступним особам: - 1) [PERSON], 2) [PERSON], 3) [PERSON], 4) [PERSON]; 5) [PERSON]; 6) [PERSON]; 7) [PERSON], 8) [PERSON], 9) [PERSON], 10) [PERSON], 11) [PERSON], 12) [PERSON], 13) [PERSON], 14) [PERSON], 15) [PERSON], 16) [PERSON], 17) [PERSON], 18) [PERSON], 19) [PERSON] - у зв'язку з тим, що на момент загибелі годувальника вказані особи не досягли 55 річного віку та не перебували на утриманні потерпілого, тобто були працездатними; - 20) [PERSON], 21) [PERSON], 22) [PERSON] - у зв'язку з тим, що на момент загибелі годувальника вказані особи досягли 55 річного віку але працювали; - 23) [PERSON], 24) [PERSON] - у зв'язку з тим, що на момент загибелі годувальника вказані особи не знаходились на утриманні потерпілого; - 25) [PERSON] - у зв'язку з тим, що вказана особа не отримує страхові виплати від робочих органів Фонду від нещасних випадків. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що понесені позивачем витрати на виплату пенсії по втраті годувальника (основного розміру) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки обставини стосовно того, що вищезазначені особи відповідають вимогам ст.. 33 Закону № 1105, встановлені судовими рішеннями у справах № 2а/0570/415/2011 та № 2а/0570/22709/2011, які набрали законної сили. Щодо стягнення витрат на виплату пенсії [PERSON], суд виходив з того, що оскільки останній є інвалідом дитинства, тобто належить до відповідної категорії осіб, перелік яких визначений ст. 33 Закону № 1105, тому Фонд зобов'язаний відшкодувати понесені позивачем витрати з виплати пенсії зазначеній особі. В той же час витрати щодо виплачених пенсій [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягають відшкодуванню, оскільки ці особи не мають права на страхові виплати в розумінні закону України № 1105, тому відповідач не має обов'язку здійснювати відшкодування цих витрат позивачу. Висновки суду щодо стягнення витрат з виплаченої пенсії по [PERSON] судом першої інстанції не зроблені. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в Україні залежно від страхового випадку маються такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Згідно з пунктом 4 статті 25 вищеназваних Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відносини, що виникають за зазначеними у ч. 1 ст. 25 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Відповідно до ч. 2 ст. 7 "Прикінцевих положень" Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 22.02.2001р. № 2272-ІІІ, фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд соціального страхування від нещасних випадків" зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулась застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Згідно ч. 4 п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України та Правління Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячно цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію, сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Пункт 5 Порядку, зазначає, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих. За її результатами складається акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, він подається відповідно Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі акта щомісячної звірки витрат за особливими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Згідно з п. 7 Порядку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду. З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у зв'язку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Тому при понесенні Управлінням Пенсійного фонду України витрат у зв'язку з виплатою пенсій, призначених на підставі ст. 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ці витрати підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Відповідно із ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Тобто, коло осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж коло осіб, яким призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на загальних умовах. Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Водночас, для визнання суми пенсії по втраті годувальника саме страховою виплатою в розумінні Закону № 1105, підставою для такої виплати Закон визначає обов'язкову наявність страхового випадку. Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховиком, який має виплачувати пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який постраждав внаслідок нещасного випадку на виробництві, особам, зазначеними в ст. 33 Закону № 1105-ХІV, (а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати), є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, за наявності страхового випадку. З матеріалів справи вбачається, що по пенсіонерам по втраті годувальника, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на момент смерті їх годувальників не досягли 55-річного віку, а докази непрацездатності вказаних осіб на момент смерті годувальників за матеріалами справи відсутні. Крім того, по пенсіонерам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в матеріалах справи відсутні докази про наявний причинно-наслідковий зв'язок смерті їх годувальників з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я чи з професійним захворюванням, як того вимагають положення абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105. Що стосується вимог в частині стягнення витрат на виплату пенсій по [PERSON].А. та [PERSON], з матеріалів справи вбачається, що останнім на момент смерті годувальників було відповідно 68 та 71 рік, однак згідно трудових книжок останні працювали. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищезазначені особи не належали до категорії непрацездатних осіб в розумінні ст.33 Закону №1105, а тому не мали права на страхові виплати, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на виплату цим особам основного розміру пенсії по втраті годувальника та витрат на її доставку не підлягають задоволенню. В той же час, задовольняючи позовні вимог в частині стягнення витрат по виплаті пенсії [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про те, що зазначені особи були непрацездатними в розумінні ст. 33 Закону № 1105. Так з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] на момент смерті свого чоловіка [INFO] не досягла 55-річного віку, а [PERSON] [INFO] (63 роки) на момент смерті годувальників э[INFO]. згідно трудової книжки працювала токарем на КП «Кіровський» (т.1 а.с. 142), а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на виплату пенсії [PERSON], [PERSON] та [PERSON], колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про їх задоволення, оскільки зазначені особи належали до категорії непрацездатних осіб в розумінні ст.33 Закону №1105. Так з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], на момент смерті батька від антракосиликатозу - профзахворювання [INFO] дочці було 8 років й вона була інвалідом дитинства І групи; [PERSON], [INFO], батько [PERSON] помер [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві, на момент смерті батька сину було 10 років, інвалід дитинства II групи з 01.03.1990 року; [PERSON], є інвалідом з дитинства, що підтверджується висновком про час настання інвалідності від 17.07.2013 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на виплату пенсій [PERSON], [PERSON], [PERSON], колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], її чоловік [PERSON] помер [INFO], на момент смерті чоловіка жінці було 34 роки, вона не працювала, перебувала на утриманні у чоловіка, оскільки здійснювала догляд за хворою дитиною до 8 років; [PERSON], [INFO], її чоловік [PERSON] помер [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві, на момент смерті чоловіка дружині було 43 роки, вона не працювала, знаходилася на повному утриманні чоловіка, виховувала чотирьох неповнолітніх (на момент смерті) дітей; [PERSON], її чоловік [PERSON] помер внаслідок нещасного випадку на виробництві [INFO], на момент смерті чоловіка жінка не працювала, знаходилася на утриманні чоловіка та доглядала дітей, яким на момент смерті батька не було 8 років. Колегія суддів зазначає, що після досягнення дітьми вищезазначених осіб восьмирічного віку, останні втратили статус утриманців в розумінні ст.33 Закону України № 1105, а з ним і право на отримання страхових виплат з цих підстав, а тому відсутній обов'язок відповідача відшкодовувати витрати на виплату пенсії [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказані особи отримують пенсію по втраті годувальника вже як особи, які самі набули право на пенсію за віком і після її призначення перейшли на пенсію по втраті годувальника з підстав, визначених законом України № 1058. За таких обставин витрати позивача на виплату цім особам пенсії не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на виплату пенсії [PERSON], колегія суддів зазначає, що в постанові суду першої інстанції відсутні висновки та мотиви відмови в цій частині позовних вимог. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом 3 групи з дитинства, тому перебував на утриманні батька [PERSON], яки помер в листопаді 1991 року. За таких обставин [PERSON] належить до категорії непрацездатних осіб в розумінні ст.33 Закону №1105, тому позовні вимоги в цій в частині підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним особам: [PERSON] - основний розмір пенсії 407,07 грн., [PERSON] - 277,59 грн., [PERSON], - 453,57 грн., [PERSON] - 408,31 грн., а всього за червень-серпень 2013 року в сумі 1546,54 грн. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial