Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВВВ" (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду із адміністративним позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.07.2013р. № 0000562200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на 329726,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 82432,0 грн. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, мотивуючи тим, що відповідачем при проведенні перевірки не з'ясовано усіх фактичних обставин здійснення позивачем господарських операцій, односторонньо та не в повному обсязі дослідженно первинні документи, що підтверджують придбання товару та його подальше використання у господарській діяльності, невірно застосовано до спірних правовідносин норми чинного законодавства, що призвело до помилкових висновків щодо визначення позивачу грошових зобов'язань та застосування санкцій. Позивач стверджує, що протягом липня, серпня 2012 року на підставі договору придбав у ТОВ «АРТ Компані» олію соняшникову нерафіновану, повністю оплатив поставку, отримав видаткові та податкові накладні. Товар перевозився за рахунок постачальника, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Олія повністю використана у господарській діяльності позивача - перероблена на власних потужностях та у подальшому реалізована покупцям. На думку позивача, він правомірно сформував податковий кредит по вказаним господарським операціям від ТОВ «АРТ Компані», а тому спірне ППР є неправомірним та підлягає скасуванню. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову, суду пояснив, що під час проведення перевірки позивача ДПІ використала акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 19.10.2012р. № 831, відповідно до якого не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «АРТ Компані» за період липень, серпень 2012 року з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями. Також відмітив, що контрагенти-постачальники ТОВ «АРТ Компані» не знаходяться за місцезнаходженням, що унеможливлює підтвердження реальності здійснення господарських операцій. Відтак ДПІ не може прослідкувати рух товару по ланцюгу постачання ПП «Абсолют Тера» > ТОВ «ПВО «Гарт» > ТОВ «АРТ Компані» > ТОВ «ВВВВ», а тому вважає неправомірним формування позивачем податкового кредиту за вказаними господарськими операціями. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВВВ" зареєстроване виконавчим комітетом Каховської міської ради 07.10.2009 року, перебуває на податковому обліку у Каховській ОДПІ із 08.10.2009р. та зареєстрований платником ПДВ із 22.10.2009р. Судом встановлено, що відповідно до п.78.1 ст.78, ст. 79 ПК України відповідачем проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ «ВВВВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо підтвердження правомірності формування податкового кредиту від операцій з ТОВ «АРТ Компані» (код ЄДРПОУ 37206860) за період липень, серпень 2012 року, результати якої оформлені актом від 07.06.2013р. № 167/22/36719773 (далі - акт № 167). Перевіркою встановлено порушення: «П. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в частині недодержання вимог зазначених статей, які не спрямовані на реальне здійснення господарських операцій, здійснених ТОВ «ВВВВ» при придбанні та продажу товарів (послуг), товар (послуги) по вказаних господарських операціях не був переданий в порушення ст. 662, 665 та 656 ЦК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2012 року на 182883,0 грн., за серпень 2012р. на 146842,0 грн.» (ст. 20 акту № 167). Підставою для встановлення таких порушень слугувало наступне. ДПІ досліджувала рух товару по ланцюгу постачання ПП «Абсолют Тера» > ТОВ «ПВО «Гарт» > ТОВ «АРТ Компані» > ТОВ «ВВВВ». Під час проведення перевірки податковим органом використано акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 19.10.12 №831/22-225/37206860. За результатами перевірки встановлено що не можливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій підприємством ТОВ «АРТ Компані» за період липень, серпень 2012 року з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями. Постачальником ТОВ «АРТ Компані» у липні, серпні 2012 року було підприємство ТОВ "Промислово-виробниче об'єднання "Гарт". ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС отримано акт ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС від 08.10.2012 №297/22-200/33969542 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ПВО "ГАРТ" щодо підтвердження господарських відносин з платником податків контрагентом - постачальником ПП «Абсолют Тера» та контрагентами - покупцями за липень 2012 року. Відповідно до уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2012 року ТОВ "ПВО "ГАРТ" задекларувало податковий кредит від ПП «Абсолют Тера». Відповідно до акту ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС від 11.09.12 №126/15-3/34458160 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Абсолют Тера» (34458160) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.05.2012 по 31.07.2012», встановлено, що зустрічну звірку не можливо провести в зв'язку з тим, що СГД не знаходиться за місцезнаходженням, Декларація з ПДВ за липень 2012 року має статус „не дійсна". Із зазначених підстав податковий орган приходить до висновку: «Оскільки ТОВ «ВВВВ» за період з 01.07.2012р. по 31.08.2012р. декларувало господарські операції щодо придбання товарів у ТОВ «АРТ Компані» по яким прописані акти відсутності фактів реального вчинення господарських операцій чи акти нікчемності правочинів то відповідно і господарські операції з її продажу покупцям у відповідних звітних періодах, фактично не відбувалися, а отже здійснення господарської операції є нереальною» (ст. 16 акту № 167). На підставі вищенаведеного акта перевірки позивача, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 01.07.2013р. № 0000562200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на 329726,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 82432,0 грн. Не погоджуючись з вищенаведеним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дослідив факт реальності здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «АРТ Компані» та застосував наступні норми законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 17.07.2012 року між ТОВ «ВВВВ» (далі - покупець) та ТОВ «АРТ Компані» (далі - постачальник) укладено договір купівлі - продажу №170712. Предметом даного договору є те, що постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки олію соняшникову нерафіновану наливом першого сорту надалі «Продукція», а покупець зобов'язується прийняти продукцію і оплатити Постачальнику її договірну вартість. На виконання умов даного договору ТОВ «АРТ Компані» поставлено товар (олію соняшникову нерафіновану наливом першого сорту), що підтверджується наданими суду доказами, а саме: видатковими накладними від 18.07.2012 № РН-0000006, від 20.07.2012 № РН-0000008, від 21.07.2012 № РН-0000009, від 03.08.2012 № РН-0000027, від 04.08.2012 № РН-0000028, від 06.08.2012 № РН-0000030. Розрахунки між позивачем та ТОВ «АРТ Компані» проводились у безготівковій формі, що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями від 20.07.2012 № 192, від 23.07.2012 № 210, від 24.07.2012 № 212, від 24.07.2012 № 214, від 07.08.2012 № 291, від 09.08.2012 № 309. Доставка товару здійснювалась за рахунок продавця, що підтверджується наступними товарно - транспортними накладними серії БЗС № 838307 від 17.07.2012, серії БЗС № 838308 від 18.07.2012, серії БЗС № 838314 від 20.07.2012, серії БЗС № 838316 від 21.07.2012, серії БЗС № 842580 від 02.08.2012, серії 01АА № 158285 від 04.08.2012, серії 01АА № 158286 від 05.08.2012. Придбаний товар оприбуткований на склад та використаний у власній господарській діяльності позивача (олія перероблена на власних потужностях - рафінована та дезодорована), що підтверджується наданими суду доказами, а саме: бухгалтерськими довідками про рух товару та коштів за липень, серпень 2012 року, у яких відображено оприбуткування товару на склад, списання його у виробництво, надходження готової продукції. Наявність у позивача виробничих потужностей і персоналу для переробки олії соняшникової та необхідних умов для її зберігання податковим органом визнається, що підтверджено представником ДПІ у судовому засіданні. Суд зазначає, що позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі товару (олії соняшникової) та подальшого його використання у власній господарській діяльності. Враховуючи, що позивачем, як доказ здійснення господарської операції, були надані суду належним чином засвідчені копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" фіксують факт здійснення господарської операції та подальшої її реалізації, суд вважає висновок контролюючого органу про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом безпідставним. Щодо встановлення контролюючим органом порушень п.п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна. Таким чином, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів. Суду відповідачем не надано доказів того, що на момент складання податкових накладних контрагент позивача не був зареєстрований як платник ПДВ, а тому не мав права видавати податкові накладні. Враховуючи, те що позивачем, як доказ здійснення господарської операції, були надані суду належним чином засвідчені копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" фіксують факт здійснення господарської операції, суд вважає висновок відповідача щодо порушень податкового законодавства п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, безпідставним. Також суд відмічає, що відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Такої позиції дотримується і Верховний Суд України. У своєму рішенні від 31.01.2011 р. у справі № 21-47а10 Верховний Суд України зазначив: "якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту". Крім того, рішення Верховного Суду України узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником своїх зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Аналогічна позиція викладена і у рішенні Європейського Суду з прав людини "Інтерсплав проти України (заява № 803/02). Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Згідно ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" рішення Європейського Суду з прав людини застосовується в Україні як джерело права. Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 01.07.2013р. № 0000562200 прийнято відповідачем безпідставно, а тому підлягає скасуванню.

Результат розгляду: granted