Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

Прокурор Гусятинського району Тернопільської області (надалі - позивач, прокурор) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Гусятинської районної ради Тернопільської області (надалі - відповідач, рада) про визнання протиправними дій Гусятинської районної ради про включення до порядку денного пленарного засідання сесії Гусятинської районної ради 28 січня 2014 року питань не віднесених до її компетенції, а саме: "Про утворення виконкому Гусятинської районної ради" та "Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України". До початку судового розгляду справи по суті прокурором 14.02.2014 подано клопотання про зміну позовних вимог, а саме: прокурор просить визнати протиправними та скасувати рішення сесії Гусятинської районної ради "Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України" №308 від 28.01.2014, "Про утворення виконкому Гусятинської районної ради" №309 від 28.01.2014. Вимоги обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів в Гусятинській районній раді встановлено, що рішення від 28.01.2014 року №308, №309 прийняті за межами повноважень, наданих органам місцевого самоврядування. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у адміністративному позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст. 31, 35 КАС України. Подав письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких просив відмовити в задоволенні адміністративного позову. Відповідно до положень ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду адміністративної справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами. Заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2014 на двадцять четвертій сесії Гусятинської районної ради Тернопільської області ради шостого скликання прийнято рішення "Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України" №308 та "Про утворення виконкому Гусятинської районної ради" №309. Прокурором Гусятинського району Тернопільської області на підставі постанови №60-343-вих.14 від 28 січня 2014 року проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у Гусятинській районній раді Гусятинського району Тернопільської області. Перевіркою були виявлені порушення закону, при цьому подання прокурором не вносилось, прокурор звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування вказаного рішення двадцять четвертої сесії шостого скликання Гусятинської районної ради від 28.01.2014 року. При вирішенні позовних вимог суд виходить з наступного. Нагляд за додержанням і застосуванням законів, зокрема, відповідністю актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам здійснює прокуратура відповідно до пункту 9 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України та Закону України "Про прокуратуру". Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру", предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Відтак, прокурор в межах повноважень, у порядку та в спосіб, передбачений законом, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон 280/97). Главою 4 розділу ІІ Закону 280/97 встановлені повноваження районних та обласних рад. Зокрема статтею 43 Закону 280/97 визначено перелік питань, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної та обласної ради. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 "У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)") надано офіційне тлумачення ч.2 ст.19 Конституції України. Конституційний суд зокрема зазначив, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. З метою встановлення відповідності оспорюваних рішень сесії Гусятинської районної ради вищезазначеному конституційному положенню суд звернеться до аналізу кожного рішення. Рішенням №308 "Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України" від 28.01.2014 року двадцять четвертою сесією Гусятинської районної ради вирішено, зокрема: Визнати Народну Раду України органом, уповноваженим представляти інтереси народу України, повноваження на створення якого надані рішенням Всенародних зборів громадян, які відбулися 19 січня 2014 року на Майдані Незалежності у місті Києві. Як вбачається з преамбули рішення №308, воно прийняте на підставі ст. 5 розділу І, розділами ІІ та ХІ Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Суд вважає безпідставним та необґрунтованим посилання у преамбулі прийнятого рішення на ст. 5 Конституції України. Так, вказана норма визначає, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Проте, цією нормою і передбачено, що ніхто не може узурпувати державну владу. Крім того, Конституційний суд України своїм рішенням у справі №1-5/2005 за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини першої статті 103 Конституції України в контексті положень її статей 5, 156 та за конституційним зверненням окремих громадян дав офіційне тлумачення положень частин другої, третьої, четвертої статті 5 Конституції України (справа про здійснення влади народом). Згідно тлумачення Контстиуційного суду України, положення частини четвертої статті 5 Конституції України "ніхто не може узурпувати державну владу" треба розуміти як заборону захоплення державної влади шляхом насилля або в інший неконституційний чи незаконний спосіб органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об'єднаннями. Згідно вимог ст.69 Закону України "Про Конституційний Суд України" є обов'язковим до виконання всіма органами держави та місцевого самоврядування. Вищенаведене дозволяє суду прийти до висновку, що ні нормами Конституції, ані нормами жодного іншого законодавчого акту не передбачено таку форму (орган) здійснення народовладдя як Народна рада України, а визнання такої органом, уповноваженим представляти інтереси народу України не входить до компетенції Гусятинської районної ради та суперечить ч.4 ст.5 Конституції України. З вищевикладених мотивів, рішення сесії Гусятинської районної ради №308 від 28 січня 2014 року є протиправним, а отже його слід скасувати. Також на двадцять четвертій сесії Гусятинської районної ради 28 січня 2014 року прийнято рішення №309 "Про утворення виконкому Гусятинської районної ради". Згідно даного рішення районна рада вирішила утворити виконком Гусятинської районної ради, як координаційний орган щодо здійснення структурними підрозділами Гусятинської районної державної адміністрації повноважень делегованих Гусятинською районною радою. Відповідно до ст. 72 Закону № 280/97- ВР місцеві державні адміністрації є підзвітними відповідним районним, обласним радам у виконанні програм соціально-економічного і культурного розвитку, районних, обласних бюджетів, підзвітними і підконтрольними у частині повноважень, делегованих їм відповідними районними, обласними радами, а також у виконанні рішень рад з цих питань. Разом з тим, суд вважає, що реалізація даної підконтрольності та підзвітності виражається відповідних у повноваженнях районної ради, визначених п.п. 28, 29 та 30 ст.43 Закону № 280/97- ВР, а саме: - заслуховування звітів голів місцевих державних адміністрацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, бюджету, рішень ради із зазначених питань, а також про здійснення місцевими державними адміністраціями делегованих їм радою повноважень; - прийняття рішень про недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації; - прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Крім того, частиною 2 статті 31 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 року № 586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) встановлено, що структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій підзвітні та підконтрольні відповідним міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі комітети є виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. Пунктом 3 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск. Аналіз вищенаведених законодавчих норм вказує на те, що районні ради не наділені повноваженнями щодо створення виконавчого комітету, оскільки його створення можливе у складі сільської, селищної, міської ради. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що створивши виконком Гусятинської районної ради, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, у зв'язку з чим рішення Гусятинської районної ради №309 "Про утворення виконкому Гусятинської районної ради" суперечить вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та також підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Аналізуючи оскаржені рішення відповідача №308, №309 від 28.01.2014 року, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, суд прийшов до висновку, що останні прийняті не у межах повноважень, та спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позов підлягає до задоволення.

Результат розгляду: granted