Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Між ДПІ у Печерському районі та ТОВ "Мейденгрін" 14 серпня 2013 року укладено договір №140820131 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання електронних податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), податних платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Листом від 09 січня 2014 року №134/10/26-55-18-04-10 ДПІ у Печерському районі повідомила ТОВ "Мейденгрін", що зобов'язання сторін по договору про визнання електронних документів від 14 серпня 2013 року №140820131 було припинено, у зв'язку із істотним порушенням умов договору. При цьому відповідачем не обґрунтовано які саме істотні порушення умов договору мали місце, а лише зазначено, що за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи по ТОВ "Мейденгрін" були вжиті заходи, передбачені пунктом 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів. ТОВ "Мейденгрін" подало до ДПІ у Печерському районі податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2013 року разом із додатком 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)". У листі від 19 грудня 2013 року №27737/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті" відповідач повідомив про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року у зв'язку з тим, що надана податкова декларація містить недостовірні дані щодо реєстраційного номеру облікових карток посадових осіб платника податків; у листі від 20 грудня 2013 року №27921/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті" відповідач знову повідомив ТОВ "Мейденгрін" про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року через ненадання копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладених в електронному вигляді. Позивач вважає протиправними дії ДПІ у Печерському районі оскільки проведення зустрічної звірки, оскільки одностороннє розірвання договору про визнання електронних документів та невизнання податкової звітності відбулось за відсутності правових підстав. Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав. Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне. Укладений між сторонами договір про визнання електронних документів від 14 серпня 2013 року №140820131 виник у сфері оподаткування з приводу реалізації органом податкової служби своїх владних повноважень, тобто є адміністративним договором; водночас адміністративний договір заснований на загальних нормах зобов'язального права, що врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі. Обставини справи свідчать, що договір про визнання електронних документів розірвано відповідачем в односторонньому порядку, відповідно, в даному випадку слід керуватись нормами договору про можливість його розірвання. Так, відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації. Виходячи з умов договору про визнання електронних документів відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації. Разом з тим суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що ТОВ "Мейденгрін" не надало нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або змінило місце реєстрації, тобто не надав доказів існування підстав для розірвання договору в односторонньому порядку. Суд не приймає до уваги посилання ДПІ у Печерському районі в листі від 09 січня 2014 року №134/10/26-55-18-04-10 на істотні порушення умов договору, оскільки в силу положень статті 651 Цивільного кодексу України, в разі істотного порушення договору однією стороною договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу другої сторони; однак відповідного рішення суду про розірвання договору відповідачем до суду не надано. Неприйнятими є також доводи листа відповідача від 09 січня 2014 року №134/10/26-55-18-04-10 про вжиття заходів, передбачені пунктом 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588. Так, відповідно до пункту 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою №18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Між тим, встановлення відсутності юридичної особи за результатами здійснення заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження не є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку. Враховуючи відсутність підстав для одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів від 14 серпня 2013 року №140820131, позовні вимоги ТОВ "Мейденгрін" про визнати протиправними дій відповідача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. У той же час суд не погоджується із позовними вимогами про зобов'язання відповідача відновити договір про визнання електронних документів від 14 серпня 2013 року №140820131, оскільки визнання протиправними дій відповідача по розірванню в односторонньому порядку даного договору є достатнім способом захисту порушеного права та повертає сторони у попередній стан, тобто договір про визнання електронних документів від 14 серпня 2013 року №140820131 вважається таким, що не розірваний, й підлягає виконанню сторонами. В частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невизнання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року (з додатком 5) суд звертає увагу на наступне. За вимогами пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. Відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання. Пункт 49.12 статті 49 Податкового кодексу України передбачає, що у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу. Наведене свідчить, що рішення податкового органу про відмову у прийнятті податкової декларації оформляється письмовим повідомленням, тому суд приходить до висновку, що листи ДПІ у Печерському районі від 19 грудня 2013 року №27737/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті" та від 20 грудня 2013 року №27921/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті" є рішеннями про відмову у прийнятті податкової декларації, які можуть бути оскарженими у загальному порядку. Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Згідно з пунктом 48.2 статті 48 Податкового кодексу України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків. Пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлює, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). Відповідно до пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період. З аналізу податкової декларації ТОВ "Мейденгрін" з податку на додану вартість за листопад 2013 року суд вбачає, що вона містить необхідні обов'язкові реквізити, а її форма відповідає нормам та змісту відповідних податку та збору. Суд не приймає до уваги таку підставу для відмови у прийнятті податкової декларації як зазначення недостовірних даних щодо реєстраційного номеру облікових карток посадових осіб платника податків, оскільки відповідач не надав суду жодного доказу, який би свідчив, що зазначені позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року реєстраційні номери облікових карток керівника та головного бухгалтера ТОВ "Мейденгрін" - Габдульманова А.М., є недостовірними. Помилковими є також мотиви відмови у прийнятті податкової декларації щодо ненадання копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді. На думку відповідача, копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді є додатком до податкової декларації, між тим, суд зауважує, що відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, додатками до декларації є: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); довідка щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (додаток 2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3); заява про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4) (додаток 4); розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядки 3, та/або 4, та/або 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8) (додаток 8); розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг до вартості всіх товарів/послуг (ДС9) (додаток 9). У свою чергу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді не є додатком до податкової декларації з податку на додану вартість та не вважаються її невід'ємною частиною, а тому відмова у прийнятті податкової декларації ТОВ "Мейденгрін" з податку на додану вартість за листопад 2013 року з підстав ненадання копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді є протиправною. З огляду на викладене, підстав для відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ "Мейденгрін" з податку на додану вартість за листопад 2013 року станом на момент її подання не існувало. Разом з тим, формулювання позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невизнання податкової декларації не дозволяє їх задовольнити, оскільки у Податковий кодекс України не регулює поняття "невизнання податкової звітності", а у межах спірних правовідносин відповідач прийняв рішення про відмову у прийнятті податкової декларації. Як встановлює частина друга статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Враховуючи наведену процесуальну норму, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними і скасувати рішення ДПІ у Печерському районі про відмову у прийнятті податкової декларації ТОВ "Мейденгрін" з податку на додану вартість за листопад 2013 року, які викладені у листах від 19 грудня 2013 року №27737/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті" та від 20 грудня 2013 року №27921/10/26-55-18-04-10 "Про відмову у прийнятті". Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача зареєструвати податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2013 року датою фактичного отримання, то в їх задоволенні належить відмовити, оскільки скасування рішень ДПІ у Печерському районі про відмову у прийнятті податкової декларації є достатнім способом захисту порушеного права позивача, а подана ними податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2013 року вважається прийнятою з моменту її надходження. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з формулювання позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Мейденгрін" підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial