Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

28 січня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Лисичанського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 10875,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що [PERSON], [INFO], перебував на обліку у Лисичанському міському центрі зайнятості з 22 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року. 29 жовтня 2012 року на підставі заяви [PERSON] про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій серед іншого зазначено, що він, у тому числі, не укладав договір цивільно-правового характеру, Лисичанським міським центром зайнятості відповідачу надано статус безробітного та розпочата виплата допомоги по безробіттю. В ході розслідування страхових випадків згідно обміну даними з Пенсійним фондом України виявлено факт працевлаштування [PERSON] в ПАТ «Страхова компанія «АХА» в період перебування на обліку в центрі зайнятості. В ході подальшого розслідування було направлено запит до товариства від 10 грудня 2013 року № 8/07-3586. Згідно відповіді, наданої керівництвом ПАТ «Страхова компанія «АХА» від 23 грудня 2013 року № 3344/16, [PERSON] перебував в цивільно-правових відносинах по договору від 01 лютого 2011 року № 002/8 у період з 26 січня 2011 року по 01 квітня 2013 року. У зв'язку з тим, що [PERSON] не повідомив 22 жовтня 2012 року при реєстрації в центрі зайнятості та 29 жовтня 2012 року під час надання статусу безробітного про факт роботи в ПАТ «Страхова компанія «АХА» за угодою цивільно-правового характеру, Лисичанським міським центром зайнятості 27 грудня 2013 року прийнято рішення про повернення [PERSON] отриманої допомоги по безробіттю за період з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року. Згідно довідки від 30 грудня 2013 року № 8/06-3791 у період з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року [PERSON] отримав допомогу по безробіттю в сумі 10875,58 грн. 03 січня 2014 року відповідачу було направлено лист за № 8/08-3801 про добровільне повернення коштів, який отримано останнім 09 січня 2014 року, але кошти до теперішнього часу не повернуто. Тобто, відповідачем порушено вимоги пунктів 2 та 3 статті 36 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки саме громадянин, який стає на облік служби зайнятості, повинен своєчасно повідомляти про себе усі обставини, які можуть впливати на умови виплати йому забезпечення та соціальних послуг, а в разі умисного невиконання такою особою своїх обов`язків сума виплаченого забезпечення та вартість соціальних послуг стягується з неї у повному обсязі. Оскільки відповідачем кошти добровільно не повернуті, позивач просить стягнути з відповідача 10785,58 грн. - розмір незаконно отриманої допомоги по безробіттю. У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав, просив його задовольнити повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав письмові пояснення (заперечення) від 14 лютого 2014 року, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. справи 36-37). Відповідач зазначив, що дійсно між ним та ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 01 лютого 2011 року на період до 31 грудня 2011 року укладено договір доручення. Заяву про пролонгацію цього договору на 2012 рік він не подавав, і, відповідно, ніяких дій за цим договором не виконував, а тому вважав цей договір не чинним. Крім того, зауважив відповідач, за цим договором не передбачене працевлаштування в ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», про яке йдеться у позові позивача. Цей договір має на меті доручення агенту заключати договори страхування за комісійну винагороду, яка буде сплачена згідно актів виконаних робіт. Жодних актів за цим договором у 2012 році, а тим більше з 29 жовтня 2012 року до закінчення терміну виплатити допомоги по безробіттю, відповідач не складав, а відтак, і жодних доходів за цим договором мне отримував. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, з таких підстав. Відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості (тут і надалі посилання на норми Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» наводяться в редакції, яка була чинною до 01 січня 2013 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 8 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (тут і надалі посилання на норми Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління на випадок безробіття, провадження збору на акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Статтею 1 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», серед іншого, встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. У разі неможливості надати підходящу роботу безробітному може бути запропоновано пройти професійну перепідготовку або підвищити свою кваліфікацію. Згідно із статтею 25 цього Закону держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю. Робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування мають право перевіряти обґрунтування видачі довідок про середню заробітну плату, достовірність зазначених у них відомостей шляхом звіряння даних, зазначених у довідках, з відомостями про нараховану заробітну плату на підприємствах, в установах чи організаціях або з базою даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного фонду та базою даних ДПА (пункт 26 Порядку обчислення заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266). Частиною 1 статті 33 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що особам, які шукають роботу вперше, та іншим незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними, допомога по безробіттю встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом. Допомога по безробіттю виплачується з 8-го дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Тривалість виплати допомоги по безробіттю не перевищує 180 календарних днів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), був зареєстрований в Лисичанському міському центрі зайнятості з 22 жовтня 2012 року як такий, що шукає роботу. У статусі безробітного останній перебував на обліку в Лисичанському міському центрі зайнятості з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року, про що свідчать заяви про реєстрацію від 22 жовтня 2012 року та від 29 жовтня 2012 року, довідка від 30 грудня 2013 року № 8/06-3791, персональна картка № 120812102200004 та витяг із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] (арк. справи 6, 14, 21, 22, 78). Згідно положень статті 36 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пункту 16 частини першої статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та частини третьої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248 (надалі - Порядок № 60/62). Порядок № 60/62 є нормативно-правовим актом у розумінні статті 117 Конституції України та підлягає застосуванню відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. У відповідності із пунктом 5 Порядку № 60/62 перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа згідно пункту 6 Порядку № 60/62 знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти (пункт 7 Порядку № 60/62). Пунктом 8 Порядку № 60/62 регламентовано, що у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів у відповідності із пунктом 9 Порядку № 60/62 може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Судом встановлено, що в ході розслідування страхових випадків згідно обміну даними з Пенсійним фондом України про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення безробітній особі, виявлено факт працевлаштування в ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» безробітної особи [PERSON] в період перебування на обліку у центрі зайнятості (з 22 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року) (арк. справи 10-11). В ході подальшого розслідування було направлено запит до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» від 10 грудня 2013 року № 8/07-3586. Згідно листа ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» від 23 грудня 2013 року № 3344/16 [PERSON] перебував в цивільно-правових відносинах по договору від 01 лютого 2011 року № 002/8 у період з 26 січня 2011 року по 01 квітня 2013 року, про що також свідчить договір доручення від 26 січня 2011 року № 002/8 з додатком № 1 та № 2 до нього (арк. справи 12, 13, 53-58, 59-60, 61-62). Тобто, з огляду на вимоги Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» у період з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року включно [PERSON] відносився до зайнятого населення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), не повідомив позивача, що він з 26 січня 2011 року працював на підприємстві ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на умовах договору цивільно-правового характеру, внаслідок чого в період з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року незаконно отримав допомогу по безробіттю у розмірі 10875,58 грн., оскільки відносився до зайнятого населення. Вказані обставини підтверджуються актом розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 27 грудня 2013 року № 584 та наказом Лисичанського міського центру зайнятості від 27 грудня 2013 року № 249 про повернення коштів особою (арк. справи 9, 10-11). Щодо доводів, викладених відповідачем у запереченнях відносно того, що договір доручення від 26 січня 2011 року № 002/8 був укладений на період з 01 лютого 2011 року по 31 грудня 2011 року та заяву на пролонгацію даного договору він не подавав, суд зазначає, таке. Згідно із пунктом 9.1 договору доручення від 26 січня 2011 року № 002/8 та пунктом 6 додаткової угоди від 14 березня 2011 року № 1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2011 року. Договір автоматично продовжує свою дію на наступний календарний рік у випадку, якщо не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не подасть письмову заяву іншій стороні про розірвання цього договору. В кожному випадку автоматичної пролонгації цього договору на наступний календарний рік, датою закінчення строку дії договору вважається 31 грудня відповідного календарного року (арк. справи 57, 60). З огляду на викладене, оскільки [PERSON] не звертався до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» з заявою про розірвання договору, останній автоматично продовжував свою дію на наступний рік, а відтак, діяв і у 2012 та 2013 роках, про що страхова компанія не зобов'язана була повідомляти повіреного. Щодо доводів, викладених відповідачем у запереченнях відносно того, що за договором доручення від 26 січня 2011 року № 002/8 [PERSON] не отримав жодного доходу, судом відхиляються за необґрунтованістю, оскільки Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб. Враховуючи, що початок цивільно-правових відносин не передбачає отримання доходу, та приймаючи до уваги, що Законом України «Про зайнятість населення» відносно зайнятого населення не встановлений причинно-правовий зв'язок щодо роботи, у тому числі, на умовах договору цивільно-правового характеру та фактом отримання доходу, а відтак, [PERSON] відносився до зайнятого населення та не мав права на надання статусу безробітного. Спірні правовідносини є абсолютними і сам факт порушення (наявності певної обставини) посвідчує склад правопорушення у галузі загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Відповідач наказ Лисичанського міського центру зайнятості від 27 грудня 2013 року № 249 про повернення коштів не оскаржував, протягом 15 календарних днів з дня отримання листа позивача від 31 грудня 2013 року № 8/08-3801 незаконно виплачені у період з 29 жовтня 2012 року по 11 грудня 2013 року включно кошти у розмірі 10875,58 грн. не повернув (арк. справи 7, 9). Лист від 31 грудня 2013 року № 8/08-3801 отриманий [PERSON] 09 січня 2014 року, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. справи 8). За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги частини 4 статті 94 КАС України, а також те, що позивач відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судові витрати у цій справі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. На підставі частини 3 статті 160 КАС України у судовому засіданні 06 березня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 07 березня 2014 року, про що згідно вимог частини 2 статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: granted