Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про визнання дій протиправними, зобов'язання відновити виплату пенсії та проведення перерахунку пенсії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживаючи на території України, перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя та отримувала пенсію за віком. 20.01.2002р. позивачка переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. На підставі діючого на той момент законодавства їй була припинена виплата пенсії. 07 жовтня 2009 року Конституційний Суд України у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вирішив: Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07. 2003 року № 1058-ІУ. У зв'язку з цим, позивачка звернулася через свого представника до Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про поновлення виплати пенсії за віком згідно з рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 р. Рішеннями Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя позивачці було відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв'язку з тим, що заявниця мешкає на території Ізраїлю, відсутній паспорт громадянина України чи вид на проживання з інформацією про реєстрацію на території України. Позивачка вважає, що дії Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя не відповідають вимогам чинного законодавства. Просить захистити її права та задовольнити позовні вимоги. В запереченні представник Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя за довіреністю - Курнікова Е.П. просила у задоволенні позову відмовити, в тому числі з тих підстав, що не визначений порядок виплати пенсії громадянам, що виїхали на постійне місце проживання за кордон. Тобто при фактичному існуванні ст.ст.49,51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відсутній конкретний механізм їх практичної реалізації та застосування. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов у повному обсязі. Представник Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя за довіреністю - Курнікова Е.П. в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, [PERSON], проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України. У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV. Положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати пенсії. Що стосується відсутності нормативно-правових актів, що передбачають умови, норми та механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном, то суд вважає, що це не є підставою для відмови в поновленні виплати пенсії. Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07. 2003 р. № 1058-IV є підставою для відновлення виплати пенсії. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідач не довів правомірність своїх дій. Стосовно посилань відповідача на відсутність паспорту громадянина України чи виду на проживання з інформацією про реєстрацію на території України, суд приймає до уваги відомості Головного Управління державної міграційної служби України в АР Крим про те, що [PERSON] 09.09.1997р. була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] та в 2001р. оформила виїзд на постійне місце проживання в державу Ізраїль. Відповідно, внутрішній паспорт був зданий та знищений у встановленому порядку (а.с.23). Позивачка має право на поновлення пенсії в розмірі, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV. Суд вважає, що відповідач повинен провести перерахунок щомісячних виплат пенсії за віком відповідно до вимог діючого законодавства, починаючи з 02.07.2013р., тобто з дня звернення позивачки із заявою до Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про поновлення виплати пенсії (а.с.9). На думку суду, позивачкою не пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідно до вимог ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін. На думку суду, підлягають скасуванню відмовні рішення відповідача як такі, що стануть перепоною для подальшого виконання судового рішення суб'єктом владних повноважень. Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted