Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

25.02.2014 Семенівський районний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] (далі - [PERSON]) про стягнення незаконно виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 235,71 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач з 16.12.2011 по 21.06.2012 перебував у Семенівському районному центрі зайнятості як безробітний і отримував допомогу по безробіттю у відповідності до статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При цьому, під час розслідування посадовою особою Семенівського районного центру зайнятості страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, у відповідності до пункту 5 частини другої статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», встановлено, що на момент реєстрації як безробітного та в період перебування на обліку в Семенівському районному центрі зайнятості як безробітний [PERSON] працював по трудовій угоді у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Семенівка Агро», про що в центр зайнятості повідомлено не було. Відповідно до довідки Семенівського районного центру зайнятості від 28.01.2014 №03/95, загальна сума матеріального забезпечення виплаченого відповідачу з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати його забезпечення становить 235,71 грн. 03.02.2014 директором Семенівського районного центру зайнятості винесено наказ №29 «Про повернення коштів гр. [PERSON]». Листом від 04.02.2014 № 02/109 Семенівський районний центр зайнятості звертався до [PERSON] з пропозицією добровільно повернути заборгованість, але до цього часу кошти повернуті не були. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням з відміткою про вручення, наявним в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, якій вирішить спір щодо його прав та обов'язків. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 21 грудня 2006 року у справі «Мороз та інші проти України» зазначив, що розумність строку проваджень повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з урахуванням наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади та того, яку важливість для заявників мало питання, що розглядалося. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, на тому, що саме національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року справа «Мороз та інші проти України»). Оскільки, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду адміністративної справи за його відсутності. Фіксування судового засідання проводилось в порядку, передбаченому статтею 41 Кодексу адміністративного судочинства України. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.12.2011 по 21.06.2012 перебував у Семенівському районному центрі зайнятості як безробітний і отримував допомогу по безробіттю у відповідності до статей 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Як вбачається з матеріалів справи, посадовою особою Семенівського районного центру зайнятості 28.01.2014 проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. За результатами розслідування був складений акт №6, яким встановлено, що під час обміну даними з ДПА виявлено факт працевлаштування [PERSON], під час перебування на обліку як безробітного, у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Семенівка-Агро» за трудовою угодою. Для підтвердження факту працевлаштування було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівка-Агро», під час якої дійсно підтвердився факт працевлаштування [PERSON] за трудовою угодою 08.06.2012 (копія трудової угоди та акт виконаних робіт (а.с.7,8)), що призвело до переплати допомоги по безробіттю у сумі 235,71 грн. (а.с.12,13). 03.02.2014 директором Семенівського районного центру зайнятості прийнято наказ №29 «Про повернення коштів гр. [PERSON]» (а.с.9) та листом від 04.02.2014 №02/109 запропоновано [PERSON] добровільно повернути незаконно отримані кошти (а.с.10). Вказаний наказ був отриманий відповідачем 05.02.2014, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявною в матеріалах справи (а.с.16), останнім не оскаржувався, а тому є чинним. Згідно з довідкою Семенівського районного центру зайнятості від 28.01.2014 №03/95, загальна сума матеріального забезпечення, виплаченого [PERSON] з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати його забезпечення, становить 235,71 грн. (а.с.11). Станом на час звернення Семенівського районного центру зайнятості до суду відповідачем сума незаконно отриманою допомоги по безробіттю позивачу повернута не була. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI "Про зайнятість населення" (далі - Закон №5067-VI) безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до статті 4 Закону №5067-VI до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Пунктом 1.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 р. №307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 р. за № 915/5136 (далі - Порядок №307) допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. Згідно пункту 5.5. Порядку №307 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Пунктом 6.14. Порядку №307 передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Відповідно статті 36 Закону України від 02.03.2000 №1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 територіальний орган припиняє реєстрацію з дня, зокрема, працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту). За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач незаконно отримував допомогу по безробіттю, оскільки перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Семенівка-Агро» та отримував винагороду, про що не повідомив центр зайнятості всупереч статті 36 Закону №1533-III, що свідчить про незаконне отримання останнім допомоги по безробіттю. Відповідно до статті 39 Закону №1533-III спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, як і доказів, що спростовують викладені в позовній заяві обставини. За таких обставин, з урахуванням того, що сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 235,71 грн. відповідачем до Семенівського районного центру зайнятості не повернута, доказів повернення відповідачем зазначеної допомоги станом на день розгляду цього спору не надано, суд вважає, що позовні вимоги Семенівського районного центру зайнятості до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а незаконно отримана допомога по безробіттю стягненню на користь Семенівського районного центру зайнятості.

Результат розгляду: granted