Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: - скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Мощонської Ірини Володимирівни від 28.10.2013р. про відмову у державній реєстрації прав власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; на ім'я [PERSON]; - зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонську Ірину Володимирівну провести державну реєстрацію прав власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на належне позивачу майно не було, тому вважає прийняте рішення немотивованим та неправомірним, винесеним всупереч Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивач у судове засіданні не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до канцелярії суду телеграму, в якій просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Надав до канцелярії суду письмові заперечення проти позову, у яких вказав, що позивачем не надано документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. На підставі викладеного вважає, що позивачем порушено положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22.06.2011р. №703, що в свою чергу не дає можливості встановити відповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують (п.4 ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи положення ч.4 ст.122 та ч.4 ст.128 КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами. Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2013 року позивач подав до реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3213848, разом з доданими документами, про що йому було надано картку прийому заяви №6399126. У зазначеній заяві позивач просив зареєструвати право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; на ім'я [PERSON] (податковий номер [NUMBER]). За наслідком розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3213848 від 04.10.2013р. та доданих до неї документів відповідач дійшов висновку, що подані документи не дають можливості встановити відповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують. Із врахуванням зазначеного висновку, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Мощонською Іриною Володимирівною прийнято рішення №7306741 від 28.10.2013р. (а.с.7) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. По суті заявлених вимог суд зазначає наступне. Згідно ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-ІV (далі за текстом - Закон ), права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до положень ч.2 ст.9 Закону, Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у частині сьомій цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. (положення ч.ч. 4, 5,13 ст.15 Закону) Відповідно до ч.1 ст.16 Закону Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Більш детальний порядок подання заяви про державну реєстрацію врегульований Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22.06.2011р. №703 (далі за текстом - Порядок). Так, відповідно до п.п. 6, 7, 8 Порядку, державна реєстрація прав, надання відмови в ній проводяться у строк, що не перевищує 14 робочих днів з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (далі - заява про державну реєстрацію), крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява про державну реєстрацію подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. У разі коли виникнення, перехід або припинення права власності на житловий будинок, будівлю або споруду відбувається одночасно з виникненням, переходом або припиненням у відповідної заінтересованої особи речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію щодо таких об'єктів. Орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви про державну реєстрацію в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу їх реєстрації. Моментом прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Орган державної реєстрації прав, нотаріус видає заявникові картку прийому заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форму та вимоги до оформлення якої встановлює Мін'юст. З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано заявку, у паперовій формі, до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, на підтвердження чого йому було видано картку прийому заяви №6399126. Згідно п.10 Порядку разом із заявою про державну реєстрацію заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Пуктом 26 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Крім того, п. 28 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування). У разі подання документів заінтересованою особою особисто така особа, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України. Пунктом 9 Порядку передбачено, що заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. Також відповідно до п.29 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. (п.46 Порядку) З дослідження доданих до заяви №3213848 від 04.10.2013р. документів (а.с.60-72), що були витребувані судом від реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, вбачається, що позивач разом із заявою надав Державному реєстратору наступні документи: - рішення Дергачівського районного суду Харківської області 13.08.2013р.; - технічний паспорт на житловий будинок; - документи про сплату державного мита; - копію паспорта та копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків. Інших додатків до заяви позивач не надавав. Суд зазначає, що звернувшись до Державного реєстратора із заявою про проведення реєстраційних дій щодо реконструйованого нерухомого майна (право власності на самовільно збудований об'єкт визнано рішенням суду), позивач в порушення п. 46 Порядку не надав документів, які б підтверджували прийняття в експлуатацію житлового будинку. Крім того, згідно положень ч.2 ст.5 Закону, у разі, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Положеннями п.12 Порядку передбачено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);2) повноважень заявника;3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. (п.16 Порядку) Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (п.23 Порядку) Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Пунктом 24 Порядку визначено, що орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що за наслідком розгляду заяви позивача №3213848 від 04.10.2013р. державний реєстратор в межах повноважень та у строк визначений Законом і Порядком прийняв обґрунтоване рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Щодо позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії, суд зазначає. Згідно положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується. Положеннями ч.4 ст.9 Закону передбачено, що Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Зазначені позовні вимоги з приводу зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] є похідними від першої позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, з огляду на що, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає. Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного суду України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied