Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

30.12.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення щомісячної недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та перебуває на обліку у відповідача, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» і оскільки є особою, застрахованою у системі соціального загальнообовязкового державного соціального страхування, то вважає, що має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в більшому розмірі ніж призначено та виплачується відповідачем, так як на виплату їй допомоги поширюються норми спеціального закону - Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», тому просила визнати неправомірними дії відповідача по невиплаті не у повному обсязі щомісячної допомоги по догляду за дитиною до трирічного віку за період з 01.07.2013 року по 31.11.2013 року, а також стягнути на її користь з відповідача суму недоотриманої допомоги за вказаний період часу у розмірі 4210,00грн. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов просила задольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову, зазначивши, що виплати допомоги позивачу здійснюються на законних підставах. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9) та перебуває на обліку у відповідача, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (а.с.11). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992р. № 2811-ХІІ, в редакції, яка діяла до 01.01.2008 р., допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надавалася у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму дітей віком до 6 років. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III від 18 січня 2001 року , відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей. Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», визначено, що дія зазначеного Закону розповсюджується на застрахованих осіб в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше прожиткового мінімуму ,встановленого законом . Пунктами 23,25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 р. внесено зміни до: Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ, зокрема дію ст.13 зазначеного Закону поширено на застрахованих осіб, статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III від 18 січня 2001 року та виключено пункти 3, 4 статті 34, статті 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III від 18 січня 2001 року. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року, в т.ч. й пункт 25 розділу ІІ , рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року, визначено, що розділ ІІ цього Закону, діє до 31 грудня 2008 р. Тобто, з 22 травня 2008 року відновлена дія норм статті 1, пунктів 3, 4 статті 34, статей 40-44 Закону № 2240 в редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 107-VI від 28 грудня 2007 року, а також з 01 січня 2009 р. відновили свою дію ст.13,15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 визначено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України на основі і на виконання Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 р.», Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 р.» не було встановлено , що положення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ,застосовуються у порядку та розмірах ,встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного Фонду України на відповідні роки. Кабінетом Міністрів України відповідних постанов з цього питання на 2012,2013 р. не приймалися. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, виплачуючи позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2013 року по 130 грн. щомісячно, тобто у розмірі, визначеному Порядком призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 04.02.2009 р. № 59 та від 18.02.2009 р. №98, діяв неправомірно у порушення вимог чинного законодавства, внаслідок чого позивач, як незастрахована особа в системі соціального загальнообов'язкового державного страхування, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ, має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 01.07.2013 р. по 31.11.2013 р. Суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача не доплачених сум щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Враховуючи, що відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд може лише визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними та покласти обов'язок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік, і не є уповноваженим органом провадити розрахунок суми заборгованості по соціальним виплатам . В межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого стягнення з відповідача на користь позивача конкретних сум допомоги, є безпідставним. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial