Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

13 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області до відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.01.2014 року ВП № 41755229, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначив, що 09 серпня 2013 року Луганський окружний адміністративний суд постановив застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради (91000, м. Рубіжне, Луганська обл., вул. Миру, 46-а ідн. код 133957712127), шляхом повного зупинення роботи зварювальної дільниці. На підставі зазначеної постанови 17 вересня 2013 року Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Луганській області отримано виконавчій лист про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради. Вказаний виконавчий лист 23 січня 2014 року надіслано для виконання у ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області. 06.02.2014р. на адресу Територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області надійшла постанова головного державного виконавця вищезазначеного ВДВС від 28.01.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження. Вказана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не містить такої підстави, як відсутність заходів примусового виконання та у якій перераховано виключний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області від 28.01.2014р. №41755229. Зобов'язати ВДВС Рубіжанського МУЮ у Луганській області відкрити виконавче провадження та забезпечити виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.08.2013р. про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради, шляхом повного зупинення роботи зварювальної дільниці. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, надав через канцелярію суду клопотання про розгяд справи без участі представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, надав через канцелярію суду заперечення, у яких зазначив, що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Марковим І.Ю. встановлено, що у виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання та на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» 28.01.2014 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Натомість, виконавчий лист по адміністративній справі № 812/6791 від 17.09.2013 року не містить заходів примусового виконання рішення, відсутнє зобов'язання комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне підприємство" Рубіжанської міської ради щодо повного зупинення роботи зварювальної дільниці. На думку відповідача, наявні обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження, тому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.01.2014 року ВП №41755229 відповідає вимогам чинного законодавства та винесена з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження". Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Частиною 1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження". Судом встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року по справі № 812/6791/13-а позовні вимоги Територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області Державної інспекції нагляду в соціально-культурній сфері, на транспорті та у зв'язку до комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради про застосування заходів реагування, задоволено. Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради (91000, м.Рубіжне, Луганській обл., вул. Миру 46-а, ідн. код 133957712127) шляхом повного зупинення роботи зварювальної дільниці у зв'язку з загрозою життю та здоров'ю людей. На підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року по справі № 812/6791/13-а 17 вересня 2013 року Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Луганській області отримано виконавчій лист про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради (а.с.8). 23 січня 2014 року позивач звернувся з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 812/6781/13-а до відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.7,8). 06.02.2014р. на адресу Територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області надійшла постанова головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області від 28.01.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.5,6). Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» являється спеціальною нормою, яка регулює питання примусового виконання рішень. На підставі ч. 5 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно положень ч.1 Закону України "Про виконавче провадження"(ВР України, від 21.04.1999, № 606-XIV) (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі , що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню. Між сторонами виник спір щодо правомірності постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.ч. 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Частиною 1 ст.11 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п.8). Орган Держгірпромнагляду подав до відповідача на примусове виконання виконавчий лист окружного адміністративного суду, виданий по судовому рішенню про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю (п. 2 ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»)) шляхом повного зупинення певних робіт. Фактично вказаним рішенням суд зобов'язав відповідача утриматися від вчинення певних робіт. Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений ст. 257 вказаного Кодексу, відповідно до ч. 4 якої примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ст. 258 вказаного Кодексу). Виконавчі листи, що видаються судами, згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами, які відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою. Виходячи з наведеного державний виконавець прийшов до помилкового висновку про наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Посилання державного виконавця на те, що резолютивна частина судового рішення не відповідає принципу примусовості його виконання державною виконавчою службою є незаконним. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Пунктом 8 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення. Правом на роз'яснення судового рішення державний виконавець не скористався, що призвело до неправомірного застосування положень п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Суб'єктом владних повноважень оскаржену постанову прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та неврахуванням норм процесуального права. Враховуючи наведене прийняту постанову не можна вважати законною і обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню. Відносно позовних вимог в частині зобов'язання ВДВС Рубіжанського МУЮ у Луганській області відкрити виконавче провадження та забезпечити виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.08.2013р. про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне підприємство» Рубіжанської міської ради, шляхом повного зупинення роботи зварювальної дільниці, то суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на те, що прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження та вчинення інших, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій, є дискреційними повноваженнями посадових осіб органу державної виконавчої служби. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення прав. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 25 лютого 2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття судового рішення по даній справі. Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи, що позивача не звільнено від сплати судового збору, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення з відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 73,08 грн.

Результат розгляду: partial