Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

14 листопада 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "ВАЛком-монтаж", в якому просить стягнути заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період жовтень 2012 року - квітень 2013 року у сумі 3242,40 грн. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтував тим, що згідно з нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" Приватне підприємство "ВАЛком-монтаж" не повинне сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період жовтень 2012 року - квітень 2013 року у зв'язку з тим, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив таке. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464) платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. На виконання вимог п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 відповідач подав до управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області звіти про нарахування єдиного внеску за період жовтень 2012 року - квітень 2013 року, згідно з якими визначив до сплати 3242,40 грн (а.с.6-19). Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Відповідачем єдиний внесок за період жовтень 2012 року - квітень 2013 року сплачений не був тому позивачем виставлено вимогу про сплату боргу № Ю 10/1087 від 3 червня 2013 року, яка отримана підприємством 15 червня 2013 року, що підтверджується зворотнім боком поштового повідомлення (а.с.30). Згідно з ч. 4 ст. 25 названого Закону у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. Однак під час судового розгляду справи суду стало відомо, що постановою Господарського суду Житомирської області від 12 червня 2012 року у справі №3/32-Б Приватне підприємство "ВАЛком-монтаж" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру боржника, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кіналевського М.Є. (а.с.54-60). Як видно з матеріалів справи, 31 травня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області подано заяву №5600/06 від 31 травня 2013 року до Господарського суду Житомирської області про визнання кредиторських вимог до Приватного підприємства "ВАЛком-монтаж" з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 12369,12 грн за період з серпня 2012 року по квітень 2013 року. 3 жовтня 2013 року ухвалою Господарського суду Житомирської області у справі № 3/32-Б пенсійному органу відмовлено в задоволенні вказаної заяви у зв'язку з тим, що ці вимоги виникли після винесення постанови про визнання боржника банкрутом, тому вказані вимоги не мають характеру поточних і не підлягають задоволенню (а.с. 35-37). Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2013 року у справі №3/32-Б вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.38-40). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-ХІІ від 14 травня 1992 року (далі - Закон № 2343) (в редакції чинній на момент визнання відповідача банкрутом) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. В листі Вищого господарського суду України №05-06/520/78 "Щодо деяких питань розгляду справ про банкрутство" від 5 жовтня 2010 року зазначено, що відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у зв'язку з визнанням боржника банкрутом в такої особи виникає особливий статус, який є значно відмінним від статусу боржника. Виходячи з аналізу положень статей 23, 25, 30, 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених Законом про банкрутство. Такими випадками є зобов'язання з оплати комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч.9 статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"). Згідно з абз. 10 ч.1 ст.25 Закону № 2343 з дня визнання боржника банкрутом ліквідатор повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виходячи зі змісту вказаної норми, суд дійшов висновку, що поточні кредитори можуть звернутися в ліквідаційну процедуру з грошовими вимогами до банкрута, які виникли за період після порушення провадження у справі і до дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом. Разом з тим, суд зазначає, що вимоги управління Пенсійного фонду України в м.Коростені та Коростенському районі Житомирської області про стягнення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період жовтень 2012 року - квітень 2013 року у сумі 3242,40 грн виникли після винесення постанови про визнання боржника банкрутом, у зв'язку з чим, вказані вимоги не мають характеру поточних. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 38 Закону № 2343 (в редакції чинній на момент розгляду справи) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. З огляду на викладене, враховуючи приписи законодавства України та наведене рішення господарського суду, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Результат розгляду: denied