Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГалФрукт» звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № 0000582321 від 12.03.2011 р., № 0000572321 від 12.03.2011 р., № 0000423311 від 12.03.2011 р., винесені Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки податкового органу про заниження валових доходів, заниження валових витрат, заниження ПДВ, завищення податкового кредиту та застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, що пов'язані з вчиненням господарських операцій з ТзОВ «Союз Плюс Сервіс», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс», оскільки реальність операцій з купівлі-продажу товару підтверджується належними первинними бухгалтерськими документами. Щодо рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки позивач зазначає, що санкції застосовані на підставі Указу Президента, а не Закону, як це передбачено у ст. 250 Господарського кодексу України, тому пропущено граничний річний строк для їх застосування. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Державної податкової служби Львівської області №0000572321 від 12 березня 2011 року в частині збільшення суми основного зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 481846,25 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 120461,56 гривень. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Державної податкової служби Львівської області № 0000582321 від 12 березня 2011 року в частині збільшення суми основного зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 385477 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 96369,25 гривень. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Державної податкової служби Львівської області № 0000423311 від 12 березня 2011 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97797,60 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалФрукт» з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 277,48 гривень. Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справі. Зазначає, що судом не враховано, що усі контрагенти позивача були зареєстровані як платники податків, мали печатки та установчі документи та не перебували в стадії закриття чи банкрутства, у позивача відсутні докази несумлінності діяльності контрагентів. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та повністю визнати нечинними податкові повідомлення - рішення відповідача. Апеляційна скарга також подана відповідачем. В скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального права. Вважає, що реальності операцій між позивачем та його контрагентами не доведено. Просить постанову суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні апеляційного розгляду проведено заміну відповідача Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова на правонаступника Державну податкову інспекцію у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області. Представники відповідача в судовому засіданні апеляційного розгляду справи, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили постанову суду скасувати та повністю відмовити позивачу у задоволенні позову. Проти апеляційної скарги позивача заперечили та просили її залишити без задоволення. Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання, двічі подавав на адресу суду заяву про перенесення судового засідання у зв'язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні та у зв'язку із перебуванням представника за межами області, однак будь - яких доказів на підтвердження вказаних обставин до заяв не надавав. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, тому з урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача піддягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 23.02.2011 р. відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «ГалФрукт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 р. по 30.09.2010 р., про що складено акт № 126/23-209/32639286, яким встановлено порушення п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3, пп.11.2.1 п.11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 4117009 грн., в т.ч. а ІІІ кв. 2009 р. - 884514,00 грн., в 2009 р. - 2019814,75 грн., І кв. 2010 р. - 1029899,25 грн., І півріччя 2010 р. - 1029899,25 грн., ІІІ кВ. 2010 р. - 2097194,25 грн.; п.1.3, 1.7, 1.8 ст. 1, пп.7.4.1, п. 7.4.4., п. 7.4, пп.7.7.1, пп.7.7.5, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого занижено ПДВ на суму 3038186,99 грн., в т.ч. в вересні 2009 р. - 80123 грн., в жовтні 2009 р. - 195375,85 грн., за грудень 2009 р. - 503 513,76 грн., за січень 2010 р. - 514532,67 грн., за березень 2010 р. - 838281,25 грн., за квітень 2010 р. - 88063,53 грн., за червень 2010 р. - 67175,46 грн., за вересень 2010 р. - 471 558,67 грн.; а також порушення п.2.3, 2.8, 5.9, 3.1, 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. За результатами перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львова було винесено податкове повідомлення-рішення №0000582321 від 12.03.2011 р. за платежем ПДВ на суму збільшення податку 3038186,99 грн. - основний платіж, 759546,75 грн. - штрафна санкція, №0000572321 від 12.03.2012 р. за платежем податок на прибуток на суму збільшення 4117009,00 грн. - основний платіж, 1029252,25 грн. - штрафна санкція та № 0000423311 від 12.03.2012 р., яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 195878,44 грн. Суд першої інстанції позов задовольнив частково, враховуючи, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на переконанні відповідача про відсутність фактичного виконання договорів, ніж на недійсності договорів, якими оформлено ці правовідносини. Що стосується застосованих штрафних санкцій, то суд вважав правомірним застосування штрафних санкцій, які порушення, які були вчинені за рік до 12.03.2011 р. Виявлені порушення стосуються правовідносин позивача з контрагентами ТзОВ «Союз Плюс Сервіс», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс». В акті перевірки зроблено висновок про неможливість підтвердити фактичність купівлі-продажу товарів (послуг) від ТзОВ «Союз Плюс Сервіс», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс» з підстав відсутності у вказаних суб'єктів будь-яких фінансово-матеріальних чи інших можливостей для здійснення підприємницької діяльності. Фактично всі контрагенти відсутні за місцезнаходженням. Також відповідач покликається на акт перевірки від 22.09.2010 р., проведеної щодо ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» та акт перевірки від 30.12.2010 р. ТзОВ «Екопласт-Львів», якими встановлено вчинення нікчемних правочинів з іншими юридичними особами. Зокрема, згідно з даними центральної бази даних України видом діяльності ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» є будівництво будівель, платник визнаний банкрутом та з 30.11.2010 р. знятий з обліку платника податків. Засновником ТзОВ «Екопласт-Львів» є [PERSON], відносно якої порушено кримінальну справу по факту фіктивного підприємництва, службового підроблення документів і є вирок суду, а керівник ТзОВ «Екопласт-Львів» громадянин Польщі [PERSON] в 2010 р. в Україні не перебував. Згідно з даними центральної бази даних України скасовано державну реєстрацію ПП «Віста Плюс» 19.01.2011 р. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.12.2010 р. ПП «Віста Плюс» визнано банкрутом. В ході розслідування кримінальної справи № 179-0467 отримано пояснення від директора та бухгалтера [PERSON] та засновника [PERSON], які визнали, що дане підприємство створене без мети здійснення господарської діяльності. Проведено почеркознавче дослідження підписів виконаних на податковій звітності ПП «Віста Плюс» від імені [PERSON], згідно якого експертом було складено висновок спеціаліста № 881 від 27.12.2010 р. в якому зазначено, що підписи проставлені на податковій звітності в графі «директора [PERSON]М.» виконані не [PERSON], а іншою особою. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2012 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 КК України. Згідно з даними центральної бази даних України порушено провадження про припинення ПП «Техно Поліс». Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2010 р. визнано недійсними установчі документи ПП «Техно Поліс». ГВПМ ДПІ у м. Львові відібрано пояснення від директора та засновника [PERSON], який вказав, що погодився оформити на себе підприємство за винагороду, однак відношення до фінансово-господарської діяльності не мав, документів не підписував, підприємство зареєстровано на підставну особу без мети здійснювати господарську діяльність. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.11 р., яким директора ТзОВ «ГалФрукт» [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 367 КК України. Обвинувачення ґрунтується на господарських договорах із невстановленими особами, які діяли від імені ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс» та ін., описаних в акті перевірки № 126/23-209/32639286 від 23.02.2011 р. та визнанні директором ТзОВ «ГалФрукт» себе винним у вчиненні злочину в частині допущення службової недбалості. Також порушено кримінальну справу № 139-0406 за фактом вчинення фіктивного підприємництва ПП «Віста Плюс», ПП «Домус Плюс», які зареєстровані на підставних осіб з метою імітації фінансово-господарської діяльності, а вироком Сихівського районного суду м. Львова доведено фіктивний характер господарських операцій ТзОВ «Екопласт-Львів». В акті перевірки від 23.02.2011 р. зроблено висновки про нікчемність угод з посиланням на п. 1, 2 ст. 215, ст.203, 216, 228 Цивільного кодексу України, вплив на які мали господарські операції з ТзОВ «Союз Плюс Сервіс», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс». Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 року за №168/704), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі) посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Письмовими доказами підтверджується, що підприємства - контрагенти позивача фактично не володіли відповідними ресурсами (транспорт, обладнання, нерухоме майно, відповідний штат працівників тощо). Крім цього наявні вироки судів, які набрали законної сили, зокрема вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2011 р. №1-280/11, директора ТзОВ «ГалФрукт» [PERSON] визнано винним за ст. 367 ч. 2 КК України та звільнено від покарання у зв'язку з амністією, вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2012 р. директора та бухгалтера ПП «Віста Плюс» [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбачено ст.205 КК України. Відповідно до ст. 72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Вказаними вироками встановлюється, що названими особами не підписувалась податкова звітність, використали підроблені документи, не подавали звітність в органи статистики, [PERSON] з 28.10.2010 р. відбував покарання в місцях позбавлення волі, що в сукупності свідчить про неможливість здійснення фактичної господарської діяльності. Також, закриття кримінального провадження щодо Веремкович - [PERSON], яка є засновником ТзОВ «Екопласт-Львів», з нереабілітуючих підстав свідчить про доведеність її вини та інших осіб з якими вона діяла, в організації реєстрації, придбанні та перереєстрації суб'єктів господарювання на малозабезпечених «підставних» осіб за грошову винагороду, зокрема ТзОВ «Екопласт-Львів», тобто у фіктивному підприємництві. Що стосується господарських операцій з ТзОВ «Союз Плюс Сервіс», то видом діяльності ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» є будівництво будівель. Матеріалами справи підтверджується, що ТзОВ «ГалФрукт» від вартості реалізованих ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» товарів (овочі, фрукти) в 4-ому кв. 2009 р. включило валового доходу 2 312862 грн. без ПДВ, а згідно отриманих від ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» податкових накладних в листопаді - грудні 2009 р., ТзОВ «ГалФрукт» включило до податкового кредиту ПДВ - 385477,01 грн., сплачену в ціні товарів. Однак, будь яких доказів, які свідчать фактичне виконання договору, позивачем не надано, тобто доказів транспортування, виконання вантажно - розвантажувальних робіт, прийняття - здавання за якістю тощо. Крім цього, відсутня інформація про будь-які ресурси у ТзОВ «Союз Плюс Сервіс» для здійснення господарської діяльності. З урахуванням наведеного позивачем не доведено фактичного виконання господарських операцій між ним та його контрагентами ПП «Віста Плюс», ПП «Техно Поліс», ПП «Домус Плюс» та ТзОВ «Екопласт-Львів» та ТзОВ «Союз Плюс Сервіс». Враховуючи наведене доводи відповідача про заниження валового доходу, завищення валових витрат, завищення податкового кредиту, сформованих по операціях саме з вказаними контрагентами є обґрунтованими. Доводи позивача про те, що він не міг бути обізнаний в несумлінності своїх контрагентів, судом до уваги не беруться, оскільки позивач, за умовами ділового звичаю при виборі контрагентів, повинен був би переконатись не тільки у їх платоспроможності, але й необхідності відповідних ресурсів, зокрема виробничих потужностей, персоналу тощо. Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідачем винесені правомірно, тому підстав для їх скасування немає. Що стосується рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №0000423311 від 12.03.2011 р., то правомірним є застосування санкцій за порушення, які були вчинені за рік до 12.03.2011 р. Відтак, за порушення, вчинені з 24.02.2010 р. по 26.02.2010 р. (12354,60 грн. + 24399,60 грн. + 12114,60 грн.) на загальну суму 48898,80 грн., адміністративно-господарські санкції в сумі 97797,60 грн. застосовано неправомірно. З урахуванням наведеного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №0000423311 від 12.03.2011 р. слід визнати протиправним та скасувати в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97797,60 грн. Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав. Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими. Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна карга відповідача підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Результат розгляду: partial