Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

06 листопада 2013 відповідачем на підставі акта перевірки №43-26-54-17-01-11-1887109332 від 24.10.2013 прийнято наступні оскаржувані рішення, а саме: - податкове повідомлення-рішення №0001341701, яким позивачу за порушення п.п.168.1.1 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами» на загальну суму 17048,63грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 13230,90грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3817,73грн. - рішення про застосування штрафних санкцій №2-26-54-17-01, яким за порушення п.9 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 36966грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1848,30грн., всього в сумі 38814,30грн. Як вбачається з позовної заяви та усних пояснень представника позивача, правова позиція [PERSON] полягає в тому, що акт перевірки не містить в собі належних доказів перебування позивача у трудових відносинах з [PERSON] та [PERSON] Окружний адміністративний суд м. Києва критично ставиться до таких тверджень позивача, враховуючи наступне. В акті перевірки зазначено, що відповідно до письмових пояснень [PERSON] працює з 01.03.2011 на посаді продавця в кіоску «[INFO]», де здійснює підприємницьку діяльність позивач. Заробітна плата складає 1500грн./місяць. Графік роботи з 10:00 до 22:00 два тижня через два. Аналогічним чином, відповідно до пояснень [PERSON], остання працює з 01.04.2011 на посаді продавця. Заробітна плата складає 1500грн./місяць. Графік роботи з 10:00 до 22:00 два тижня через два. При цьому, контролюючим органом не встановлено доказів того, що зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб позивача, як податкового агента, нараховувались та перераховувались до бюджету. На момент перевірки у ФОП [PERSON] відсутні трудові договори між зазначеними працівниками та фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю. Отже, суть встановленого порушення полягає у тому, що з заробітної плати найманих працівників [PERSON] та [PERSON] податок та єдиний соціальний внесок не нараховувались, не утримувались та не перераховувались до бюджету. Згідно з частинами 3, 4 статті 24 Кодексу законів про працю України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно з пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 ст.168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до п.51.1 ст.51 ПК України, податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку. Допитані під час розгляду справи в якості свідків [PERSON] та [PERSON] зазначили, що дійсно мали трудові взаємовідносини з позивачем за відсутності будь-якого їх юридичного оформлення, при цьому отримуючи за роботу продавцем в кіоску «[INFO]» заробітну плату в сумі 1500грн./місяць. Суд не приймає посилання позивача на те, що пояснення, відібрані у вказаних працівників (продавців) під час проведення перевірки були отримані під тиском перевіряючих, оскілки належних доказів цього, а також того, що вони не відповідають дійсності, суду не надано та підтверджено в ході судового засідання допитом вказаних працівників як свідків. Посилання позивача на накази №6 від 08.10.2013 та №7 від 11.10.2013 про прийняття на роботу з випробувальним терміном [PERSON] та [PERSON], Окружним адміністративним судом м. Києва не сприймаються, з огляду на відсутність доказів ознайомлення працівників із вказаними наказами та поясненнями вказаних осіб, отриманих судом під час їх допиту в якості свідків. Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Згідно п.9 ч.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований. Пунктом 119.2 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Таким чином, у суду відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2013 №0001341701 та рішення про застосування штрафних санкцій №2-26-54-17-01 від 06.11.2013. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied