Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Ухвалою суду від 28.01.2014 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом в якому позивач просить визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0001042203 від 19.08.2013 року, про збільшення зобов"язань з податку на додану вартість в сумі 162396 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 40599 гривень. У суді представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті ж докази, що у позові і додаткові письмові пояснення. Представники відповідача надали суду письмові заперечення, які підтвердили у суді. Заслухавши учасників судового розгляду і дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне. Відповідач провів документальну позапланову виїздну перевірку позивача, про що склав Акт №7/2200/36871065 від 05.08.2013 року, яким ствердив, що придбання ПП "СП-Арта" від ТОВ "Арта-Агро" не було, так як встановлено лише документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку та формування ПП "СП-Арта" податкового кредиту за рахунок відображення операцій з отримання пшениці від ТОВ "Арта-Агро" на суму ПДВ 162396 гривень у квітні 2013 року, які не могли фактично виконуватись ( стор. 18 справи). За результатом цієї перевірки, відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №0001042203 від 19.08.2013 року, про збільшення з податку на додану вартість в сумі 162396 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 40599 гривень за порушення п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.7 ст.201 ПК України, яке оскаржує позивач ( стор. 6 справи). Згідно Акту "Про результати документальної позапланової виїздної перевірки приватного підприємства "СП-Арта", код ЄДРПОУ 36871065, з питань достовірності формування показників податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року" №96/22/36871065 від 15.10.2013 року, встановлено, що ТОВ "Арта-Агро" придбало зернові культури у сільгоспвиробника - ТОВ "Україна 2001", які у подальшому було продано ПП "СП-Арта". Придбану пшеницю ПП "СП-Арта" може використовувати лише для подальшого її перепродажу, тобто операції що звільнені від оподаткування ПДВ відповідно до п.15 підр.2 розд.20 ПК України. Таким чином, у ПП "СП-Арта" відсутні підстави згідно із п.198.4 ст.198 ПК України для формування податкового кредиту у квітні 2013 року в сумі 162396 гривень (стор. 81 справи). Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення №0001042203 від 19.08.2013 року в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області №6221/10/22-01-10-03-14 від 17.10.2013 року і рішенням Міністерства доходів і зборів України №18164/6/99-99-10-01-15 від 24.12.2013 року його скарги залишені без задоволення. Суд залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ТОВ "Арта-Агро", представник якого Кмець О.Л. пояснив, що поставка зернових ПП "СП-Арта" була реальною і підтверджена відповідними документами (договір, накладні, інш.). За результатом перевірки ТОВ "Арта-Агро", товариство не внесло зміни у свою податкову звітність за квітень 2013 року, так як податковий орган не прийняв жодних рішень щодо цього. Згідно довідки відповідача без номера і дати за підписом заступника начальника інспекції - начальник Ізяславського відділення Славутської ОДПІ, за матеріалами перевірки ТОВ "Арта-Агро", акт від 29.07.2012 року №673/22/31208071 самостійно не внесено зміни до податкової звітності з ПДВ за квітень 2013 року станом на 05.03.2014 року (т.2 стор. 43 справи). Актом "Про результати документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Арта-Агро", код ЄДРПОУ 31208071, з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за квітень 2013 року" №673/22/31208071 від 29.07.2013 року стверджено, що ПП "СП-Арта" самостійно, власним транспортом, отримано пшеницю від виробника ТОВ "Україна 2001", згідно виписаних податкових накладних лише сформувало податковий кредит від ТОВ "Арта-Агро". Усі операції купівлі-продажу ТОВ "Арта-Агро" не спричиняють реального настання правових наслідків, є позбавленими ділової мети, суперечать чинному законодавству та рішенням засновників викладеним Протоколом №34, а отже є "транзитними" по ланцюгу до "вигонабувача", яким є ПП "СП-Арта". З урахуванням наведеного перевіркою встановлено завищення податкового кредиту ТОВ "Арта-Агро" за квітень 2013 року в сумі 159025 гривень.Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Арта-Агро": п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.7 ст.201 ПК України, ТОВ "Арта-Агро" завищено податкові зобов"язання в сумі 162397 гривень та завищено податковий кредит в сумі 159025 гривень, в результаті чого завищено податок на додану вартість за квітень 2013 року в сумі 3372 гривень та занижено від"ємне значення між сумою податкового зобов"язання та сумою податкового кредиту за квітень 2013 року в сумі 556 гривень ( стор. 97 - 98 справи). Згідно з підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. З аналізу вказаних правових норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку із таким придбанням. Як вбачається з обставин справи, позивач в податковій декларації податку на додану вартість за квітень 2013 року відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Арта-Агро" (продавець) у зв'язку із придбанням товарів. Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. ПК України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п.198.6 ст. 198 ПК України). Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Реальність операцій з поставки позивачу зернових від ТОВ "Арта_Агро" та відповідне документальне оформлення цього, підтверджується: договором купівлі - продажу зерна від 08.04.2013 року між ПП "СП-Арта" (покупець) і ТОВ "Арта-Агро" (продавець); договором оренди приміщення між ПП "Агропром-Захід" (орендодавец) та ПП "СП-Арта" (орендар); накладними ТОВ "Арта-Агро"; податковими накладними ТОВ "Арта-Агро"; Реєстром виданих і отриманих накладних за квітень 2013 року; платіжними дорученнями і довідками ПП "СП-Арта" про оплату товару; податковими деклараціями з ПДВ ТОВ "Арта-Агро" і ПП "СП-Арта" за квітень 2013 року ( стор. 107 -190 справи). Отже, на момент розгляду цієї справи є два прямо протилежні висновки податкового органу, а саме: 1) ТОВ "Арта-Агро" придбало зернові культури у сільгоспвиробника - ТОВ "Україна 2001", які у подальшому було продано ПП "СП-Арта" (Акт №96/22/36871065 від 15.10.2013 року); 2) ПП "СП-Арта" самостійно, власним транспортом, отримано пшеницю від виробника ТОВ "Україна 2001", згідно виписаних податкових накладних лише сформувало податковий кредит від ТОВ "Арта-Агро". Усі операції купівлі-продажу ТОВ "Арта-Агро" не спричиняють реального настання правових наслідків (Акт №673/22/31208071 від 29.07.2013 року). Оскаржуване податкове повідомлення рішення винесено за порушення встановлені Актом №7/2200/36871065 від 05.08.2013 року, висновки якого щодо нереальності поставки позивачу зернових від ТОВ "Арта-Агро" спростовані самим податковим органом Актом №96/22/36871065 від 15.10.2013 року. Цим останнім (за датою) Актом вже встановлено порушення п.15 підр.2 розд.20 ПК України. Згідно п.15 підр.2 розд.20 ПК України, тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість. Тобто, суд встановлює факт зміни підстави для нарахування податкового зобов"язання у оскаржуваному податковому-рішенні і встановленого порушення, адже у цьому рішенні вказано акт перевірки від 05.08.2013 року, а порушення визначено за актом від 15.10.2013 року з різними порушеннями ПК України, що на думку суду є протиправно (ч.2 п.58.1 ст.58 ПК України). Крім цього, потрібно враховувати, що згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України). Як випливає зі змісту наведеної норми, у разі виявлення під час проведення податкових перевірок будь-яких порушень правил ведення податкового обліку контролюючий орган (зокрема, орган державної податкової служби) зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, що залишилася невідображеною платником податків через виявлені порушення, незалежно від причин таких порушень. Реалізація обов'язку контролюючого органу щодо визначення платникові податків відповідних грошових зобов'язань відбувається шляхом вручення (надсилання) платникові податків податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Наведені норми статей 54 та 58 ПК України є імперативними. Тому контролюючий орган зобов'язаний надіслати платникові податків податкове повідомлення-рішення в будь-якому разі, коли виявлені порушення норм податкового та іншого законодавства, що контролюється відповідним органом. У цьому випадку податковий орган прийшов до 2-х прямо протилежних висновків, щодо правовідносин позивача з ТОВ "Арта-Агро" (описано вище), однак не виніс податкових повідомлень-рішень щодо контрагента позивача, хоч для нього (ТОВ "Арта-Агро") прописав порушення, яке (порушення) у цьому випадку заперечує порушення ПП "СП-Агро". При цьому, відповідач не встановив фактів недобросовісності позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Арта-Агро", який поставив йому зернові за правочином, який як встановлено є реальним і підтвердженим належними доказами. Крім цього, про неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого зазначено в практиці Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б. Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Один із основних принципів податкового законодавства України, визначений п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, який встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків. Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам. Пунктом 56.21 ст.56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне трактування прав та обов"язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Згідно частин 1 - 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Підсумовуючи наведене, суд при вирішенні даного спору притримується позиції індивідуальної відповідальності платника податків та презумпції правомірності його рішень, адже податковий орган неодноразовими перевірками встановив різні обставини, які є прямо протилежними, але фактично визначив позивачу податкове зобов"язання за інших обставин (підстав) ніж вказані у податковому повідомленні - рішенні та інших порушень вимог ПК України. При цьому, відповідач не встановив недобросовісного використання прав платником податків за факту наявності у позивача законних підстав для формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Арта-Агро", що підтверджено податковими накладними, які оформлені без порушень з урахуванням факту реальності правочину, тому не має заниження ПДВ за квітень 2013 року в розмірі 162396 гривень. Тобто, суд приходить до висновку, що суб"єкт владних повноважень, який заперечує проти позову не довів що діяв у межах Закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, що підтверджено доказами, які перевірено судом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted