Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просить визнати неправомірними дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за Списком №2, передбачену з 01.10.12 року. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з викладених обставин, які зазначені у позові та просили задовольнити у повному обсязі. Представник Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, вказував на те, що дії Управління відповідають чинному законодавству. Представники третіх осіб у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді слюсаря-ремонтника пункту захоронення радіоактивних відходів «Управління побутового обслуговування Спецкомбінат» з 13.05.1987 р. по 30.09.1991 р. З 01.10.1991 р. позивач був переведений на тому ж підприємстві на посаду інженера 1 категорії Енерго-механічної служби із шкідливими і важкими умовами праці (відповідно до наказу № 93-к від 01.10.1991 р.), де працював до 26.12.1994 року. Після реорганізації позивач був переведений на ДСП «Київський Державний Міжобласний спеціальний комбінат», де працював з 01.01.1995 по 15.05.2002 р., на аналогічну посаду інженера 1-ї категорії Енерго-механічного відділу, що передбачено Списком № 2 розділ ХХХІІ «Роботи з радіоактивними речовинами, джерелами іонізуючих випромінювань та берилієм», що підтверджується записами, викладеними в трудовій книжці позивача. Як вбачається з довідки № 38 від 19.09.12 р. позивач має стаж роботи за Списком № 2, працюючи в шкідливих та важких умовах праці безпосередньо і постійно повний робочий день 7 років, 4 місяці та 14 днів - з 01.01.95 р. по 15.05.2002 р. Зазначено, що він виконував керівництво та брав участь у роботах по обслуговуванню та ремонту технологічного устаткування, забрудненого радіоактивними речовинами за посадою інженера 1 категорії Енерго-механічного відділу, що передбачена Списком № 2 розділом ХХХІІ "Работы с радиоактивными веществами, источниками ионизирующих излучений и бериллием", позиція № 23306000-17541, код КП 2145.2 "Рабочие, руководители и специалисты, постоянно занятые на сборке, переработке, погрузне, разгрузке, транспортировке, хранении и захоронении радиоактивных отходов и бериллия, а также дезактивацией и дегазацией оборудования, помещений, сбором, ремонтом и деактивацией и обезпыливанием спецодежды", затверджених Постановою КМ від 11.03.94 р. № 162 (а.с.16-17). Згідно з довідкою № 1-10/16-412 від 24.05.12 р. позивач працював на Київському Управлінні побутового обслуговування населення спецкомбінат м.Києва в шкідливих та важких умовах праці безпосередньо і постійно повний робочий день 7 років 7 місяців та 18 днів - з 13.05.87 по 31.12.94 р. З 13.05.87 р. по 30.09.91 р. позивач працював на посаді слюсарем ремонтником 6 розряду пункту захоронення радіоактивних відходів, виконував роботу з матеріалами, забрудненими радіоактивними речовинами, при виготовленні та ремонті обладнання та пристосування. Право на пільгове пенсійне забезпечення за дані роки встановлено Списками № 1 та № 2, затвердженими Постановою Ради Міністрів СРСР від 12.02.64 р. № 134-49, Постановою № 10 від 26.01.91 р. (а.с.18-19). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.14 року встановлено факт перебування [PERSON], працюючи інженером першої категорії енергомеханічного відділу, в трудових відносинах з Державним Спеціалізованим підприємством "Київський Державний Міжобласний спеціальний комбінат" в період з 01 січня 1995 року по 15 травня 2002 року, та з Державною корпорацією "Українське державне об'єднання "Радон" в період з 01 жовтня 1991 року по 26 грудня 1994 року, повний робочий день із шкідливими умовами праці згідно Списку № 2, постійно виконуючи роботи із матеріалами, забрудненими радіоактивними речовинами згідно Постанови КМУ від 11.03.94 р. № 162, розділ ХХХІІ позиція № 23306000-17541 (список №2), що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", фактично виконуючи обов'язки за умовами праці, які аналогічні посаді "інженер з ремонту" Енерго-механічного відділу за класифікацією професії КП 2149.2, код ОКПДТР 22408. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. У відповідності до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII(надалі - «Закон № 1788-XII») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55років і при стажі роботи не менше 25років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50років і при стажі роботи не менше 20років, з них не менше 10років на зазначених роботах. Атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності. Відповідно до пунктів 1, 2 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Таким чином, законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідно ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Згідно п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі-Порядок) При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. Посада виконроба входить до Списку №2 виробництва, робіт, професій, посад, затверджених постановою КМУ від 16.01.2003р. №36, яка є чинною на даний час. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В трудовій книжці позивача вказані періоди роботи з шкідливими і важкими умовами праці, що дають право на пенсію на пільгових умовах. Крім того, особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, яким передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки він досяг відповідного віку і має трудовий стаж, які визначені у даній нормі Закону. Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій та бездіяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, у сфері публічно правових відносин з боку суб'єктів владних повноважень. Таким чином, оцінивши за правилами, встановлені ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted