Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів: 1) Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, 2) Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 41897306 від 06.02.2014р. про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги № 245, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі про стягнення з [PERSON] на користь Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі боргу у розмірі 656,34 гривні. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент відкриття виконавчого провадження 06.02.2014р. у розпорядженні державного виконавця не було законом наданих повноважень відкривати виконавче провадження за вимогою про сплату боргу № 245 від 02.12.2013р. Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі, адже з 01.01.2011р. абз. 2 ч. 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у частині того, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом втратила чинність і тому відкриття виконавчого провадження після 01.01.2011р. за вимогою є перевищенням повноважень державним виконавцем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представники відповідача 1) та відповідача 2) у судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що під час винесення оскаржуваного рішення державний орган діяв у межах чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 05.02.2014 року до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі Дніпропетровської області на примусове виконання надійшла вимогу про сплату боргу від 02.12.2013р. за № Ф-245В, що підтверджується штампом відповідача на супровідному листі від 20.01.2014р. за вих. № 381/09/26. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Борг позивача виник зі сплати страхових внесків у період, коли була чинна норма ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Вимога ПФУ є дійсною та ніким не скасована в установленому законом порядку. Таким чином, на час виникнення недоїмки зі сплати страхових внесків норма ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" була чинна. Вимога про стягнення боргу прийнята також на підставі п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " за №2464-VI від 08.07.2010р. Згідно з п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " №2464 встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011р., в т.ч. нарахованих внесків строк сплати яких на 01.01.2011р. не настав та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Крім того, статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010р. передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Відповідно з п.8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03р. №21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.04р. за №64/8663 органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені. Таким чином, законодавець визначив повноваження ПФУ щодо контролю за правильністю нарахування та своєчасністю сплати страхових внесків, тому вимога про сплату боргу підлягає виконанню в примусовому порядку. Відповідно абз другого ч.4 ст 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Абзацом шостим частини 4 ст 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Згідно статті 11 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 06.02.2014 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Іваненко М.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41897306 з приводу примусового виконання виконавчого документу - вимоги про сплату боргу від 02.12.2013р. за № Ф-245В, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі Дніпропетровської області. Відповідно до положень ч. 1 ст. 25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Частиною 2 ст. 25 Закону №606 встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Таким чином, судом встановлено що державним виконавцем дотримано вимоги ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строку вирішення питання про відкриття виконавчого провадження після надходження виконавчого документу. Судом також встановлено, що виконавчий документ - вимоги про сплату боргу від 02.12.2013р. за № Ф-245В містить всі необхідні реквізити виконавчого документу, які перераховано у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред'явлення виконавчого документу до виконання станом на 05.02.2014 року не закінчився. Судом також встановлено, що виконавчий документ пред'явлено відповідачу за підвідомчістю та за місцем виконання рішення. Станом на 06.02.2014 року у відповідача були відсутні інші підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого документу - вимоги про сплату боргу від 02.12.2013р. за № Ф-245В, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі Дніпропетровської області, які перераховано у статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. З огляду на викладене, перевіривши оскаржуване рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 41897306 від 06.02.2014р. про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги № 245, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі про стягнення з [PERSON] на користь Управлінням Пенсійного фонду України у Самарському районі боргу у розмірі 656,34 гривні. є такою, що винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачами доведена правомірність оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. У зв'язку з викладеним суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied