Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області звернулось до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Житомирі в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо відмови в узгодженні загальної суми витрат, що підлягають відшкодуванню в сумі 12412,67 грн за липень-вересень 2013 року. Крім того, просить стягнути з відповідача вказану суму у розмірі 12412,67 грн. Представник позивача в судове засідання не з"явився, згідно заяви просить позов задовольнити та розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Представник відповідача прибув до суду, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу в порядку письмового провадження. Враховуючи, що сторони, які беруть участь у справі не прибули, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачем було подано відповідачу акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за липень-вересень 2013 року Вказані акти були підписані керівниками Фондів. При підписанні актів, відповідачем не було прийнято до заліку частини витрат Пенсійного фонду, що підлягають відшкодуванню за період липень-вересень 2013 року в розмірі 12412,67 грн., а саме витрат на виплату пенсії, щомісячної цільової грошової допомоги та доставки на неї, внаслідок чого відповідачем були складені відповідні таблиці розбіжностей. Відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, який формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України. Статтею 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Пунктом 2 Постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", обов'язок відшкодування шкоди заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. При цьому до страхових виплат, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" адресна допомога, визначена Постановою КМУ від 26.03.2008 року № 265, не включається. Отже, суд приходить до висновку, що дія Постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265 не розповсюджується на відповідача та на правовідносини між органами Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в частині відшкодування витрат з виплати адресної допомоги, оскільки такі додаткові державні гарантії громадянам передбачені лише Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який визначає обов'язки саме органів Пенсійного фонду України. Суд зазначає, що державна адресна допомога не включається до основного розміру пенсії, так як безпосередньо Постановою КМУ від 26.03.2008 року № 265 визначено, що вона є додатковою допомогою до пенсії. Спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4 затверджено "Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" (далі Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат. Згідно п. 2 вказаного Порядку, останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій. Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про Пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно - правових актів. Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно Головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях. Пунктом 6 Порядку передбачено, що голови управління Пенсійного фонду, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду. Тобто, зазначеним Порядком встановлений обов'язок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснювати дії по підписанню акту щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Виходячи з цього вбачається, що у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Володарсько-Волинському районі відсутня можливість відшкодування коштів, так як питання врегульовується лише на централізованому рівні шляхом перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідних коштів Пенсійному фонду України згідно узгоджених актів звірок. Як вбачається з матеріалів справи, акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з липня по вересень 2013 року, підписані керівниками сторін, тобто сторони узгодили суми, що підлягають відшкодуванню Пенсійному фонду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем в повному обсязі виконано свій передбачений вищезазначеним порядком обов'язок щодо узгодження загальної суми витрат, що підлягають відшкодуванню та включення її в акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, узгодження даної суми та включення в акти щомісячної, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат Пенсійного фонду на виплату пенсії по інвалідності внаслідок отриманого каліцтва на виробництві або професійного захворювання та доставки на неї у розмірі 7707,44 грн. за період липень-вересень 2013 року, то судом встановлено, що підставою для відмови у проведенні заліку та відшкодуванні названих виплат проведених громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є: виявлені недоліки у актах розслідування нещасного випадку (зокрема: відповідачем зазначено, що наявні у пенсійній справі акти розслідування нещасного випадку не відповідають вимогам нормативних актів); зазначення у таких актах обставини щодо невиробничої травми. З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999року №1105-XIV (далі - Закону), обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у зв'язку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Пенсійне забезпечення громадян України, відповідно до статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється органами Пенсійного фонду України. Призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду. Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Відповідно до п. 4 Порядку №5-4/4 відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати позивачу суми виплат, які вказані в пункті 4 Порядку. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються, зокрема, акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть. Отож, підставою для отримання страхових виплат Фонду соціального страхування від нещасних випадків є акт розслідування нещасного випадку або висновок МСЕК. Судом встановлено, що підставою для призначення пенсійних виплат пов'язаних з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням переліченим особам були не лише акти розслідування нещасних випадків (які на думку відповідача містять недоліки у оформленні), алей акти огляду (висновки) МСЕК, відносно яких у відповідача зауважень немає. При цьому, актами огляду (висновками) МСЕК було встановлено, що причиною інвалідності названих осіб є трудове каліцтво. Відтак, підставою для призначення та здійснення пенсійних виплат пов'язаних з трудовим каліцтвом названих осіб був документ передбачений ст. 35 названого вище Закону (акт огляду - висновок МСЕК) яким встановлено обставини щодо трудового каліцтва та відносно якого у відповідача зауважень немає. Стосовно ж розбіжностей між висновками, викладеними в актах розслідування нещасних випадків щодо невиробничої травми та актах огляду (висновків) МСЕК у яких зазначено, що отримані травми є травмами завданими трудовим каліцтвом, то відповідно до ст.24 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. N 1317 причини та групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюється органами медико-соціальної експертизи. Аналогічну норму містила і ст. 19 Закону СРСР "Про державні пенсії" та п. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. N 83. Отож, наявність акта Н-1 або виписки з акта огляду МСЕК у якому зазначено, що причиною інвалідності є трудове каліцтво є підставою для призначення та виплати відповідної пенсії. Окрім того, суд вважає доводи відповідача такими, що не ґрунтуються на вимогах вищезазначених нормативних актів, оскільки останні не передбачають можливості перевірки відповідачем законності виплат, передбачених в п. 4 Порядку, і відшкодування цих виплат в залежності від думки органу фонду соціального страхування щодо законності останніх. Відшкодування виплат залежить лише від наявності самого факту призначення та виплати таких пенсій. Питання законності призначення та виплати пенсій вказаним в протоколах розбіжностей особам не є предметом розгляду даної адміністративної справи. Оскільки, дії органів Пенсійного фонду щодо призначення та виплати пенсій не визнавались незаконними у встановленому законом порядку, діє презумпція правомірності призначення та виплати даних пенсій (аналогічної думки притримується колегія суддів ВАСУ у справі К/9991/44025/12 від 18.04.2013року). Враховуючи викладене, проведені виплати пенсійним фондом у розмірі 7707,44 грн. підлягають до відшкодування відповідачем. Стосовно ж пенсійних виплат гр. [PERSON] (52,86грн.) за липень 2013 року, то як слідує із списків осіб виплати яких не прийнято до заліку, що є додатками до актів звірки за липень - вересень 2013року (а.с. 15-25) такі виплати не прийняті відповідачем до заліку та не відшкодовані. З наданих суду доказів вбачається, що пенсійні виплати названій особі проводяться на підставі акту розслідування нещасного випадку та акту огляду МСЕК у яких встановлено, що причиною інвалідності названої особи є трудове каліцтво. Інших доказів які б свідчили про прийняття названих сум до заліку або відшкодування відповідачем на вимогу суду не надано. За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати щодо сплати пенсійних виплат гр. [PERSON] у розмірі 52,86 грн. за липень 2013 року. По питанню неприйнятих до заліку виплат по гр. [PERSON] у розмірі 54 грн., то судом враховано, що відповідно до п.1 Постанови КМ України №312 від 11.03.2004року основний розмір пенсії призначений відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" збільшено на 12% ( що в даному випадку здійсненого складає 18 грн. (18*3=54 грн.). За таких обставин, враховуючи перелік виплат, що підлягають відшкодуванню обумовлений у п. 4 Порядку №5-4/4 понесені витрати пенсійного фонду по виплаті основного розміру пенсії та її підвищення (18грн.) згідно названої вище Постанови КМ є такими, що підлягають відшкодуванню позивачу Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Стосовно ж неприйнятих до заліку пенсійних виплат за період липень-вересень 2013року гр. [PERSON] (429,18грн.) та [PERSON] (158,58грн.), то з списку осіб, яким прийнято до заліку суми проведених виплат пенсійного фонду за листопад 2013 року вбачається, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків і страховиками по особі гр. [PERSON] прийняв до заліку проведені пенсійним фондом виплати у розмірі 1573,66грн. починаючи з січня по листопад 2013 року, по гр. [PERSON] прийняв до заліку проведені пенсійним фондом виплати у розмірі 581,46 грн. починаючи з січня по грудень 2013 року. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача здійснених пенсійним фондом виплат за липень-вересень 2013 року у розмірі 587,76грн. (429,18грн. + 158,58грн.) є безпідставною, оскільки така сума ввійшла до заліку в кінці 2013 року. Безпідставними є твердження відповідача з приводу того, що по виплатам проведеним [PERSON] (450грн.) пропущений строк для стягнення, то із списків осіб виплати по яких не прийнято до заліку, що є додатками до актів звірки за липень - вересень 2013 року (а.с. 15-25) вбачається, що до заліку не прийняті виплати за липень - вересень 2013 року. Про вказані обставини позивач дізнався в момент підписання названих актів. До суду позивач з даним позовом звернувся в межах встановленого строку. Жодних інших доказів які б свідчили про пропущення строку звернення до суду з позовом про стягнення названих виплат, проведених обумовленій особі відповідач суду не надав, а відтак не довів своїх тверджень. Поряд з вказаним із списку осіб, яким прийнято до заліку суми проведених виплат пенсійного фонду за грудень 2013 року вбачається, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків і страховиками по названій особі прийняв до заліку проведені пенсійним фондом виплати у розмірі 1800 грн. за весь період 2013 року. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача здійснених пенсійним фондом виплат за липень-вересень 2013 року у розмірі 450 грн. є безпідставною, оскільки така сума ввійшла до заліку у грудні 2013 року. Окрім названого, підставою для відмови у врахуванні сум понесених позивачем витрат по виплаті пенсій пов'язаних із трудовим каліцтвом (що було отримано у період до запровадження Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"), а саме по громадянам: [PERSON] (дорожньо-транспортна пригода ), [PERSON], [PERSON](ДТП), [PERSON] (порушення правил техніки безпеки працівником), [PERSON] (самовільно залишив роботу і пішов купатись, де отримав травму), [PERSON] (ДТП), [PERSON] (ДТП) на загальну суму 2948,45 грн. є доводи відповідача з приводу того, що наявні у пенсійній справі акти про нещасні випадки свідчать, що вина підприємства у отриманні травм названими особами є відсутньою і підприємства до запровадження обумовленого Закону не здійснювали відшкодовування шкоди. Надаючи правову оцінку спірним обставинам справи, судом враховано, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Отож, якщо за законодавством СРСР або законодавством України (що діяло на момент травмування на виробництві або професійного захворювання) було встановлено право на отримання відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом або професійним захворюванням від підприємства, то такі особи відповідно мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". У такому випадку на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань покладається обов'язок по відшкодуванню виплат, проведених пенсійним фондом, названим особам. Якщо раніше діючим законодавством (до 2001року) не було встановлено права на отримання відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом від підприємства, то такі особи відповідно не мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а відповідно Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не має обов'язку по відшкодуванню виплат, проведених пенсійним фондом, названим особам. Відповідно до п. 1 Правил відшкодування шкоди підприємствами, установами та організаціями шкоди заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я пов'язаною із їх роботою", затверджених Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Президії ВЦРПС від 22.12.1961року №483/25 та п. 1 Правил відшкодування шкоди підприємствами, установами та організаціями збитку заподіяного робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я пов'язаним із виконання ними трудових обов'язків", затверджених постановою Ради Міністрів СРСР N 690 від 3 липня 1984 г. (що були чинними на період отримання травми потерпілими), підприємство не відшкодовувало шкоду якщо у нещасному випадку не було його вини. Наявними у справі доказами підтверджуються обставини що у нещасному випадку перелічених осіб вини підприємства не було, а відтак за законодавством, що діяло до прийняття Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" такі особи не набули права на відшкодування шкоди від підприємств. З врахуванням встановлених обставин справи та ст. 2 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" за законодавством СРСР або законодавством України (що діяло на момент травмування на виробництві або професійного захворювання) перелічені особи не мали права на отримання відшкодування підприємством завданої шкоди, а відтак такі особи відповідно не мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а відповідно Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не має обов'язку по відшкодуванню виплат, проведених пенсійним фондом, названим особам. Відтак вимога Пенсійного фонду про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань здійснених виплат у розмірі 2948,45 грн. обумовленим вище особам є такою, що задоволенню не підлягає. Щодо вимоги Пенсійного фонду про відшкодування витрат на виплату пенсію [PERSON], [PERSON] на загальну суму 612,15 грн., то суд вважає її безпідставною, оскільки нещасний випадок з ними стався у період навчання в ПТУ. Чинні на той час Правила відшкодування шкоди, затверджені постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472 та Правила відшкодування шкоди підприємствами, установами та організаціями збитку заподіяного робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я пов'язаним із виконання ними трудових обов'язків", затверджені постановою Ради Міністрів СРСР N 690 від 3 липня 1984 р. на такі випадки не поширювались. На підставі викладеного, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України "Про пенсійне забезпечення",

Результат розгляду: partial