Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Святошинсьмо районі Головного управління Міндоходжів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету держави податків, зборів та інших платежів фізичною особою - підприємцем [PERSON] за період з 01.04.2010 по 31.12.2012, за результатом якої складено акт від 30.07.2013 №515/17-20/[NUMBER] (далі - акт перевірки). Як вбачається з акту перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, а саме ФОП [PERSON] протягом 2010-2012 року не оприбутковано грошові кошти в загальній сумі 275 201, 78 грн. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.09.2013 №0003171701. В подальшому рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.11.2013 №1945/с/26-15-10-08 скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.09.2013 №0003171701 в частині сплати штрафних санкцій на суму 903 264,30 грн. в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 25.12.2013 №6768/с/99-99-10-01-15 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 02.09.2013 №0003171701 з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.11.2013 №1945/с/26-15-10-08. Порядок відкликання податкового повідомлення-рішення регламентується ст. 60 Податкового кодексу України, а також розділом 5 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012, № 1236. Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу. Згідно з пп. 5.1.2 Розділу 5 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. При цьому, п.5.3 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання. Як зазначено вище, рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.11.2013 №1945/с/26-15-10-08 скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.09.2013 №0003171701 в частині сплати штрафних санкцій на суму 903 264,30 грн., тобто орган державної податкової служби зменшив нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення, а відтак в силу вимог п.5.3 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків таке податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання. Судом встановлено, що до позивача на час вирішення справи не надходило податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення не є відкликаним. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розрахунковий рахунок в АКБ «Правекс Банк» закрито 22.05.2012. Згідно з банківськими виписками позивачем на розрахунковий рахунок отримано виручку на загальну суму 111 021,08 грн. (2010 ріке - 69 418,31 грн., 2011 рік - 32 002,77 грн., 2012 рік - 9 600 грн.) Судом встановлено, що відповідно до звітів платника єдиного податку позивачем отримано виручку на загальну суму 205 570,0 грн. (2010 рік - 93 000 грн., 2011 рік - 112 570 грн., 2012 рік - звіт (декларація) платника єдиного податку не подавалась). З матеріалів справи вбачається, що виручку отриману відповідно до рахунку-фактури від 15.06.2010 №34 та акту виконаних робіт від 15.06.2010 № 34 в сумі 69 631,78 грн. у 2 кварталі 2010 року не включено до складу обсягу виручки. Книгу обліку доходів та витрат позивачем до перевірки не надано, у зв'язку з тим, що така книга позивачем не велася. Відповідно до пояснень позивача, наданих під час перевірки, позивачем підписано акт виконаних робіт від 15.06.2010 № 34 на загальну суму 86 131,78 грн., проте вказані роботи виконано на суму 16 500 грн., а кошти отримано готівкою. З системного аналізу викладеного вбачається, що обсяг виручки позивача за період 2010- 2012 роки становить 205 570 грн., 111 021,08 грн. - кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок позивача, отже позивачем не оприбутковано готівкові кошти в сумі 94 548,92 грн. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Положенням п. 2.2 Постанови Національного банку України від 15.12.2004 № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" встановлено, що Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Суд звертає увагу, що під час судового вирішення справи позивачем не надано копії Книги обліку доходів та витрат, отже твердження відповідача про не оприбуткування позивачем готівкових коштів в сумі 94 548,92 грн., підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п. 1.2 розділу І Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національний банку України від 15.12.2004 № 637 готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження; оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Згідно з п. 2.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. Пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах. Відповідно до п. 4.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Як зазначено вище, позивачем не оприбутковано готівкові кошти в сумі 94 548,92 грн. Згідно з п. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. Судом перевірено розрахунок суми штрафних санкцій визначених в оскаржуваному податковому повідомленні-рішення з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.11.2013 №1945/с/26-15-10-08. Враховуючи, що позивачем не оприбутковано готівкові кошти в сумі 94 548,92 грн., суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про порушення позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а відтак, відсутність підстав для їх задоволення. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied