Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2013 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Кам»янець-Подільському та Кам»янець-Подільському районі Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 1990 року була призначена пенсія за віком. 01 січня 1991 року [PERSON] виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. 22 серпня 2012 року позивач звернулася до відповідача - Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення та нарахування пенсії за віком. Управління Пенсійного фонду України своїм листом відмовило позивачу у нарахуванні пенсії. Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулась до суду за даним адміністративним позовом. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося. Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 2 ч. 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 2 статті 152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009. Відповідно до ч. 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Зазначена позиція неодноразово висвітлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема в рішеннях від 12 лютого 2013 року № К/9991/54895/12, від 06 червня 2013 року № К/9991/51100/12 та від 20 лютого 2013 року № К/9991/49491/12. Враховуючи зазначене, необґрунтованим є рішення суду першої про відмову в задоволенні даного адміністративного позову по суті позовних вимог. Між тим, відповідно до ч. 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи зазначені положення законодавства, фактичні обставини справи та щомісячний характер здійснення спірних виплат, колегія суддів приходить до висновку про те, що терміном, з якого може бути задоволена позовна вимога про виплату пенсії є 24 жовтня 2012 року, оскільки 24 квітня 2013 року є першою документально підтвердженою датою звернення позивача до суду з даним позовом. Таким чином, адміністративний позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду України, Управління пенсійного фонду України у м. Кам»янець-Подільському та Кам»янець-Подільському районі Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії підлягає задоволенню частково. Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial