Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

До суду з адміністративним позовом звернувся [PERSON] (далі - позивач), в якому просить: визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. щодо винесення постанови від 26.02.2014р. про відкриття виконавчого провадження № 42249217; скасувати постанову від 26.02.2014р. про відкриття виконавчого провадження № 42249217; зобов'язати головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому написі нотаріуса № 1194 від 15.02.2013р.; зобов'язати головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. зняти арешт з нежитлової будівлі, загальною площею 1, 9953 га, розташованої в адміністративних межах Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області («А1» - будівля тракторної бригади, площею 515,3 кв. м.; «а1» - прибудова, площею 619,4 кв. м.; «І»- замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа); зобов'язати головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. зняти заборону здійснювати відчудження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.02.2014р. до відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції ПАТ «Державний ощадний банк» була подана заява про примусове виконання виконавчого напису № 1194 від 15.02.2013р., строк пред'явлення якого протягом року з моменту вчинення. На підставі заяви головним державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 42249217 від 26.02.2014р. Проте, позивач вважає, що державний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса № 1194 від 15.02.2013р.), строк пред'явлення якого до виконання закінчився 14.02.2014р. Також, позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в останній звернуто стягнення на майно, яке не зазначено у виконавчому документові (нотаріальний напис № 1194 від 15.02.2013р.). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях по справі. Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вислухавши доводи представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив. У провадженні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. перебуває виконавче провадження № 42249217 з примусового виконання виконавчого напису № 1194 від 15.02.2013р. приватного нотаріуса [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості, що становить 1056908, 35 грн. Дане виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача від 12.02.2014р. № 26-12/86 про відкриття виконавчого провадження, в якій представник філії Черкаського обласного управління ПАТ «Ощадбанк України» просить: прийняти на виконання виконавчий напис приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] від 15.02.2013р. № 1194 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: «А1» - будівля тракторної майстерні (цегла) загальною площею 515, 3 кв. м.; «а1» - прибудова (цегла) загальною площею 619, 4 кв. м.; «Г» - замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з копії конверта, дана заява надіслана до відділу ДВС Канівського МУЮ 14.02.2014р.(а.с. 44) та отримана відділом, у відповідності до вх. № 749 на заяві (а.с.20) 25.02.2014р. В подальшому, на підставі вищевикладеного, постановою головного державного виконавця Говорун Д.Я. про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2014р. № 42249217 було запропоновано боржнику сплатити кошти в сумі 1056908, 35 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 150 грн., згідно наданого розрахунку в строк до 04.03.2014р., а квитанцію надати до відділу ДВС; накладено арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 1, 9953га, розташованої в межах області та знаходиться по [ADDRESS] і складається: «А1» - будівля тракторної бригади площею 515, 3 кв. м.; «а1» - прибудова площею 619, 4 кв. м.; «І» - замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа.; заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику та накладено арешт з моменту надходження постанови. Вказана постанова направлена боржнику та стягувачу 26.02.2014р. за вих. № 1381, що підтверджується супровідним листом (а.с. 35). Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, являється Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктами 1-2 ст. 2 Закону № 606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом(ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 606-XIV ). Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону (ч.1 ст. 19 Закону № 606-XIV). Пунктом 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012р. № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802 (далі - Інструкція) передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до приписів ч. 2, 3 ст. 19 Закону № 606-XIV у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. Статтею 22 Закону № 606-XIVвиконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо. Отже, суд зазначає, що посилання позивача про відкриття виконавчого провадження за простроченим виконавчим документом (виконавчим написом) не знаходь жодного обґрунтування. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що виконавчий напис набирає чинності з 15.02.2013р. та має бути пред'явлений до виконання до відділу ДВС протягом року з дня його вчинення, отже з урахуванням ст. 22 Закону № 606-XIV, останім днем пред'явленя до виконання являється 16.02.2014р., а не 14.02.2014р. як зазначає представник позивача. Момент вчасного звернення, тобто подачі в/д знаходить своє підтвердження з копії конверта, що міститься в матеріалах справи (а.с. 31, 32, 44), зі штампу поштового відділення, на якому вбачається, що заява з доданими до неї документами надана відділенню поштового зв'язку 14.02.2014р. Отже враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо пропуску останнім строку пред'явлення виконавчого напису, оскільки подача до відділення поштового зв'язку документів вважається моментом подачі тих документів до уповноваженого органу, що вбачається з ст. 23 Закону № 606-XIV і застосовується переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання. Частиною 1 статті 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Проте, суд підтримує думку позивача в частині визнання неправомірними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 42249217, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що постанова № 42249217 про відкриття виконавчого провадження винесена 26.02.2013р. в результаті надходження заяви про відкриття виконавчого провадження за вх. № 749 від 25.02.2014р. Проте судом в процесі розгляду справи встановлено, що виходячи з результатів пошуку за штрихкодовим ідентифікатором, який міститься на копії конверта (№ 1800506590981 а.с. 32), відправлення вручене адресату (відділ ДВС) 19.02.2014р. об'єктом поштового зв'язку - Канів 3. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.( ч. 1, 2 ст.52 Закону № 606-XIV). Відповідно до ст. 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. (стаття 57 Закону № 606-XIV). Проаналізувавши вищевказане, суд зазначає, що в порушення процедури проведення виконавчих дій, державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження відразу ж накладено і арешт на майно, хоча відповідної заяви (прохання) стягувача про накладення арешту не було. Тому суд зауважує, що право державного виконавця про накладення арешту на майно боржника виникло б лише після сплину терміну на добровільне погашення заборгованості. Крім того, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт накладено на нежитлову будівлю, загальною площею 1, 9953га, розташованої в межах області та знаходиться по [ADDRESS] і складається: «А1» - будівля тракторної бригади площею 515, 3 кв. м.; «а1» - прибудова площею 619, 4 кв. м.; «І» - замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа. Проте, як вбачається, з виконавчого напису, вчиненого за результатами договору іпотеки № 2176/001 (а.с. 37-42) п. 1.2 предметом застави за цим договором є нерухоме майно, а саме: «А1» - будівля тракторної майстерні (цегла) загальною площею 515, 3 кв. м.; «а1»- прибудова (цегла) загальною площею 619, 4 кв. м.; «Г»- замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа. Нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1, 9953га в адміністративних межах Литвинецької сільської ради за адресою: [ADDRESS]. Тому і у виконавчому написі запропоновано звернення стягнення, зокрема, на нерухоме майно, а саме: «А1» - будівлю тракторної майстерні (цегла) загальною площею 515, 3 кв. м.; «а1»- прибудову (цегла) загальною площею 619, 4 кв. м.; «Г»- замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З викладено суд вбачає неправомірні дії державного виконавця щодо накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 1, 9953га, оскільки у виконавчому написі не розповсюджується предмет стягнення на земельну ділянку. Та зазначає, що згідно ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. З приводу позовних вимог позивача щодо зобов'язаня головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому написі нотаріуса № 1194 від 15.02.2013р.; зобов'язаня головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. зняти арешт з нежитлової будівлі, загальною площею 1, 9953 га, розташованої в адміністративних межах Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області («А1» - будівля тракторної бригади, площею 515,3 кв. м.; «а1» - прибудова, площею 619,4 кв. м.; «І»- замощення; « 1» - трансформатор; « 2,3» - огорожа); зобов'язаня головного державного виконавця відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції Говорун Д.Я. зняти заборону здійснювати відчудження будь-якого майна, яке належить [PERSON], суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи з наступного. Як вже зазначалося, виконавчий документ до відділу ДВС стягувачем поданий вчасно, а тому зобов'язувати державного виконавця вчиняти дії по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження у суду немає жодних підстав. По вимогам щодо зобов'язання державного виконавця зняти арешт майна та зоборони його відчудження суд пояснює, що у зв'язку з скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт, здійснено заборону відчудження майна, то автоматично і скасовуються дані дії (оскільки документ, на підставі якого застосовано заходи, є незаконним). Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Результат розгляду: partial