Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

15.01.2014 року з Мостиського прикордонного загону надійшов вищевказаний адміністративний позов, згідно з яким позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову №10 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 03.12.2013р. і закрити справу. Покликається на те, що водій АТП - [PERSON] намагався перевірити документи, які дають право на перетин державного кордону у громадян Нігерії, однак ці пасажири показували квитки і не розуміли чого хоче від них водій, оскільки українською мовою не володіли і з автобуса вийти не хотіли. На вулиці Городоцькій водій ще раз намагався висадити зазначених пасажирів з автобуса, що підтверджується поясненнями свідків, однак це йому зробити так і не вдалося. Перед пунктом пропуску «Шегині» водій все ж таки висадив зазначених пасажирів, проконсультувавшись попередньо з посадовими особами пункту пропуску «Шегині» стосовно правомірності перевезення зазначених громадян, які самі сказали висадити зазначених осіб до перетину кордону. Відтак, водій, відмовивши в перевезенні громадянам Нігерії, в'їхав в пункт пропуску з пасажирами в кількості 34 пасажири, хоча до цього усіх разом пасажирів було 37 осіб, що підтверджується контрольним талоном та поясненнями свідків. Вказує, що в протоколі від 18.11.2013р. зазначено, що дані пасажири були затримані в пункті пропуску «Шегині» в автобусі за маршрутом «Львів-Перемишль», однак зазначене не відповідає дійсності та спростовується викладеним в постанові № 10, а також підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями свідків, які не були взяті до уваги, а також поясненнями очевидців [PERSON] та [PERSON] Вважає, що спроби перевезення через державний кордон пасажирів, які не мали необхідних документів для перетину державного кордону, не було, це встановлено в постанові № 10, а саме зазначено, що двох пасажирів було виявлено при в'їзді у пункт пропуску, а не так як зазначено в протоколі (в пункті пропуску) та не в автобусі (як зазначено в протоколі), відтак підстави для притягнення до відповідальності ТзОВ «Львівське АТП-14631» як перевізника відсутні. Ухвалою судді від 17.01.2014р. позивачу поновлено строк на звернення до адміністративного суду, оскільки такий пропущено з поважних причин. Вимоги позову підтримано в судовому засіданні представником позивача Андрес О.В. Представники відповідача Сідак П.П. та Струков А.О. в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на те, що позивач розпочав міжнародне перевезення із порушенням ст.ст.1, 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», не відмовивши у міжнародному перевезенні пасажирам, які на його вимогу не пред'явили необхідні документи. Зазначають, що громадяни Нігерії були виявлені та зняті з рейсу не працівниками АТП, а прикордонним нарядом безпосередньо при в'їзді в пункт пропуску, що підтверджується поясненнями самих пасажирів та поясненнями військовослужбовців. Громадяни Нігерії були зняті з рейсу при в'їзді в пункт пропуску відповідно до п.7.3 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, яким передбачено, що посадова особа органу охорони державного кордону надає дозвіл на в'їзд у пункт пропуску особам за паспортними документами. У підпункті 3.2.1.1 Технології передбачено, що під час прибуття транспортного засобу на в'їзд до пункту пропуску прикордонний наряд «ВШ» (тил) перевіряє у водія та пасажирів наявність документів на право перетинання державного кордону та видає контрольний талон, в якому зокрема проставляє кількість осіб, які прямують у транспортному засобі. В подальшому обидва громадяни Нігерії пояснили, що закордонні паспорти знаходяться за місцем їх проживання - у м.Харкові, а державний кордон вони збиралися перетнути на підставі «ІК» міжнародного студента та Національної «ІК» громадянина Нігерії, за що їх було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП. Третя особа - [PERSON], водій автобуса сполученням «Львів-Перемишль», пояснив, що троє «темношкірих» пасажирів перед початком рейсу на його вимогу пред'явити паспорти, показували йому квитки і не розуміли, що він від них хоче, оскільки українською мовою не володіли, а він не володів відповідною іноземною мовою, та з автобуса вийти не хотіли. Охорона автовокзалу відмовилася їх примусово висаджувати, а тому вирішив прибути з вказаними особами до пункту пропуску, де повідомити про них прикордонників, що і зробив. Прикордонник відповів йому: «зараз розберемося» і висадив вказаних осіб з автобуса перед в'їздом у пункт пропуску. Згодом вказаних осіб у пункті пропуску знову привели у автобус, сфотографували у автобусі і забрали. Пояснив, що працює водієм уже 30 років і вже не вперше повідомляє прикордонників про підозрілих осіб і жодного разу ніхто не притягував перевізника до відповідальності. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спірною постановою т.в.о. начальника Мостиського прикордонного загону Зуба В.П. про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень №10 від 03.12.2013р., ТзОВ «Львівське АТП-14631» притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень. Підставою притягнення позивача до відповідальності стало те, що водій перевізника - ТзОВ «Львівське АТП-14631» [PERSON] в порушення вимог ст.30 Закону України «Про автомобільний транспорт» не забезпечив перед початком міжнародного пасажирського перевезення перевірку наявності у громадян Нігерії [PERSON] та [PERSON] документів, необхідних для в'їзду до держави прямування за маршрутом слідування та не відмовив вказаним особам у міжнародному перевезенні, що призвело до спроби перевезення вказаних осіб через державний кордон України без необхідних документів. Судом встановлено, що водій перевізника - ТзОВ «Львівське АТП-14631» [PERSON] дійсно не забезпечив перед початком міжнародного пасажирського перевезення перевірку наявності у громадян Нігерії [PERSON] та [PERSON] документів, необхідних для в'їзду до держави прямування за маршрутом слідування, однак при винесенні спірної постанови не враховано наступних важливих доказів та обставин. Зокрема, не враховано письмових пояснень водія [PERSON], який вказував, що намагався висадити вищевказаних осіб ще у м.Львові, однак вони відмовлялись виходити, що висадив їх перед кордоном і на територію пункту пропуску їх не завіз. У судовому засіданні [PERSON] детально пояснив, що троє «темношкірих» пасажирів перед початком рейсу на його вимогу пред'явити паспорти, показували йому квитки і не розуміли його, оскільки українською мовою не володіли, а він - не володів відповідною іноземною мовою, та з автобуса вийти не хотіли. Охорона автовокзалу відмовилася їх примусово висаджувати, а тому вирішив прибути з вказаними особами до пункту пропуску, де повідомити про них прикордонників, що і зробив. Прикордонник відповів йому: «зараз розберемося» і висадив вказаних осіб з автобуса перед в'їздом у пункт пропуску. Згодом вказаних осіб у пункті пропуску знову привели у автобус, сфотографували у автобусі і забрали. Не відібрано та відповідно не враховано пояснень мол.інспектора прикордонної служби ВПС «Шегині» [PERSON], який у судовому засіданні підтвердив пояснення [PERSON] про те, що останній повідомив його про перебування у автобусі трьох «темношкірих» громадян, на яких необхідно звернути увагу. Також на запитання суду пояснив, що між прикордонниками та водіями рейсових автобусів існує співпраця, в ході якої останні повідомляють їх про наявність у автобусі «підозрілих» осіб. За його практику це перший випадок, коли притягують до відповідальності перевізника, водій якого повідомив про наявність у автобусі «підозрілих» пасажирів. Не відібрано пояснень у пасажирів [PERSON] та [PERSON], клопотання про залучення яких в якості свідків заявляв представник перевізника, і які в судовому засіданні показали, що тривалий час здійснюють поїздки автобусом «Львів-Перемишль» під керуванням водія [PERSON] і що останній в ході поїздки 18.11.2013р. повідомив їм про наявність трьох «темношкірих громадян», про яких необхідно повідомити прикордонника, та бачили як [PERSON] перед в'їздом у пункт пропуску підходив до прикордонника, який згодом висадив з автобуса вказаних осіб. Не враховано наявних в матеріалах справи письмових пояснень пасажира [PERSON], який підтвердив той факт, що пасажири «темношкірої зовнішності» на прохання водія відмовлялися виходити з автобуса на «Стрийському вокзалі». Не враховано наявних в матеріалах справи письмових пояснень пасажира [PERSON], яка підтвердила той факт, що вищевказані «темношкірі пасажири» на вимогу водія показати документи вдавали, що вони не розуміють і пройшли в автобус. Кілька раз водій до них звертався з вимогою - вони ігнорували, аж під кордоном при начальній перевірці їх висадили. Пасажири були темношкірі і поводилися зухвало». Не враховано наявних в матеріалах справи письмових пояснень пасажира [PERSON], який підтвердив той факт, що дані «темношкірі особи» поводилися дивно, не показували свої документи, сперечалися з прикордонником. Після суперечки трьох темношкірих пасажирів висадили з автобуса. Таким чином, суд встановлено, що мала місце неординарна ситуація, в ході якої водій, не діючи умисно чи з необережності (байдуже), не перевірив у вищевказаних осіб наявність необхідних документів, а навпаки намагався перевірити такі документи та висадити вищевказаних осіб з автобуса, однак не міг цього зробити у зв'язку з тим, що ці особи не володіли українською мовою, а він - відповідною іноземною мовою, поводилися зухвало, показуючи білети на проїзд, та відмовлялися виходити з автобуса, а охорона автовокзалу відмовилася силоміць виводити вказаних осіб з автобуса. На особливу увагу заслуговує той факт, що водій [PERSON] перед в'їздом у пункт пропуску повідомив прикордонника [PERSON] про перебування в автобусі трьох «темношкірих» громадян, на яких необхідно звернути увагу, що в подальшому прикордонник і зробив та висадив громадян Нігерії з автобуса перед в'їздом у пункт пропуску. Також на особливу увагу заслуговує той факт, що з пояснень як водія [PERSON], який працює водієм 30 років, так і з показів прикордонника [PERSON], вбачається, що між прикордонниками та водіями рейсових автобусів на практиці відбувається співпраця, в ході якої останні повідомляють прикордонників про наявність у автобусі «підозрілих» осіб і перевізників за таких обставин не притягують до відповідальності. Про наявність такої співпраці свідчать і пояснення представника позивача, яка пояснила, що нещодавно відбулася спільна нарада перевізників з прикордонниками, на якій обговорювалися різні питання співпраці і, зокрема, уповноважена особа Мостиського прикордонного загону заявила, що водії можуть навіть під час руху автобуса повідомляти в телефонному режимі прикордонників про наявність у автобусі осіб, які можуть порушити правила перетинання державного кордону. Отже, суд приходить до висновку, що водій [PERSON] з поважних причин не перевірив документів у вищевказаних громадян Нігерії та не висадив їх, а повідомивши прикордонника про наявність вказаних пасажирів в автобусі, усунув таким шляхом наслідки своїх вищевказаних дій (бездіяльності) по не перевірці документів та діяв в умовах усталеної на практиці співпраці з прикордонниками, розраховуючи на таку подальшу співпрацю та не підозрюючи, що його чи перевізника може бути притягнуто до якої-небудь відповідальності. Крім того, у матеріалах справ є ряд протиріч щодо того, де ж були виявлені громадяни Нігерії і де саме та за яких обставин вони вчинили спробу незаконного перетину кордону. Так, у графі « 10.Обставини правопорушення» протоколу про правопорушення щодо перевізника від 18.11.2013р. зазначено, що спроба перевезення громадян Нігерії мала місце у пункті пропуску «Шегині». У спірній постанові № 10 уже зазначено, що вищевказаних громадян виявлено при в'їзді у пункт пропуску. У матеріалах справ про адміністративне правопорушення відносно громадян Нігерії [PERSON] та [PERSON] за ч.1 ст.204-1 КУпАП, зокрема у протоколах про адміністративне правопорушення, протоколах про адміністративне затримання, постановах судді зазначено, що вищевказаних громадян виявлено в пункті пропуску «Шегині» і що вони намагалися незаконно перетнути державний кордону України саме в пункті пропуску та нічого не вказано, що ці громадяни в ході спроби незаконного перетину кордону слідували автобусом «Львів-Перемишль». В ході розгляду даної справи беззаперечно встановлено, що вищевказаних громадян висаджено з автобуса перед в'їздом у пункт пропуску, що підтверджується поясненнями сторін, третьої особи, свідків та контрольним талоном для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу. Також суд вважає, що при винесенні спірної постанови не враховано того факту, що справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП відносно громадян Нігерії [PERSON] та [PERSON] закрито та звільнено останніх від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП у зв'язку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Відповідно до ч.3 ст.2 КУпАП положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу. Отже, незважаючи на те, що Закон України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, та визначає порядок застосування цієї відповідальності, суд вважає можливим відповідно до ч.3 ст.2 КУпАП застосувати у справі положення КУпАП. З огляду на всі вищевказані обставини в сукупності, а саме: що водій перевізника вживав заходів щодо перевірки документів і висадки громадян Нігерії, однак не зміг цього зробити з поважних причин (оскільки ці особи не володіли українською мовою, а він - відповідною іноземною мовою, пасажири поводилися зухвало, показуючи білети на проїзд, та відмовлялися виходити з автобуса, а охорона вокзалу відмовлялася висадити вказаних осіб); що водій перевізника повідомив прикордонника [PERSON] про наявність вказаних осіб у автобусі і такі були зняті останнім з автобуса ще до в'їзду у пункт пропуску, тобто спроба перетинання вказаними особами була вчасно припинена, в тому числі завдяки інформації водія, який таким шляхом усунув наслідки своїх вищевказаних дій (бездіяльності) по не перевірці документів; що на практиці між прикордонниками і водіями рейсових автобусів відбувається співпраця, в ході якої останні повідомляють прикордонників про наявність у автобусі «підозрілих» осіб і перевізників за таких обставин не притягують до відповідальності і водій перевізника (який працює водієм 30 років) діяв в умовах такої усталеної практики, розраховуючи на таку подальшу співпрацю та не підозрюючи, що його чи перевізника може бути притягнуто до якої-небудь відповідальності; що справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП відносно громадян Нігерії [PERSON] та [PERSON] закрито та звільнено останніх від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП - у зв'язку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, суд приходить до висновку, що хоча в діях перевізника формально і вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», однак з врахуванням вищевказаних обставин таке є малозначним, а тому є всі підстави для зміни спірної постанови та звільнення позивача від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: partial