Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого інспектора СОМДТП відділу ДАІ Святошинського РУ ГУМВС України Козлюка О. П. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що інспектором було притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України та накладено штраф в розмірі 306 грн. Під час зупинки інспектор відмовився надати інформацію щодо приладу «Візир», на який здійснювалось вимірювання швидкості, а також надати маршрут патрулювання. Крім того, протокол та постанова складались інспектором протягом 50 хвилин без складання протоколу про його затримання. Дії інспектора він вважає незаконними, в зв'язку з чим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову та протокол від 05.10.2013 року; справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшли письмові заперечення в яких просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2013 року було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], який 05.10.2013 року о 11:00 годині керуючи автомобілем Toyota д/н [NUMBER] по пр.Перемоги, 139 перевищив встановлену швидкість на 30 км/год, рухався зі швидкістю 90 км/год, швидкість вимірювалась приладом Візир №0711161, чим порушив п. 12.4 ПДР (а.с.5). Постановою від 05 жовтня 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 306 грн. (а.с.4). Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КпАП України, покладено на органи внутрішніх справ (міліцію). Статтю 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачала, що у разі фіксації правопорушення працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, визнано такою, що не відповідає Конституції, так як безпосередньо не визначає складу правопорушення, а тому не може бути самостійною підставою для притягнення до такої відповідальності. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» - інформація, яка є власністю держави, або інформація з обмеженим доступом (до якої відноситься і інформація, отримана за допомогою приладу «Візир») повинна оброблятися в автоматизованій системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації (КСЗІ) з підтвердженою відповідністю. Вимірювач швидкості «Візир» фактично не є таким, який працює в автоматичному режимі. Його використання з метою фіксування правопорушень здійснюється безпосередньо працівником ДАІ, він працює від акумуляторної батареї, відповідно до технічних характеристик має можливості вибору спеціальних режимів роботи. Цей прилад може за своїми технічними можливостями фіксувати швидкість іншого автомобіля, який рухається поруч, а не того, який зупинили працівники міліції. Відсутні будь-які підстави, підтверджені належними доказами, що швидкість належить саме автомобілю позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.251 КУпАП). Таким чином, при складанні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушені вимоги наведеної норми, а також порушено положення ст.280 КУпАП. Так, відповідачем достеменно не встановлено, чи був винен саме позивач у вчиненому правопорушенні, враховуючи, що будь-яких доказів вини в постанові по справі про адміністративне правопорушення не наведено. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КПАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. З боку відповідача суду не надано будь-яких даних щодо сертифікації вимірювача швидкості «Візир», а також про те, чи належить він до спеціальних технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі. За таких обставинах, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню. Позивач у позовній заяві просить суд, крім іншого, визнати протиправною та скасувати постанову і протокол, закрити адміністративну справу. Проте у цій частині позов задоволенню не підлягає. У справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Відповідно до положень статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття справи є одним з трьох видів постанов, якими закінчується розгляд справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до положень частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про накладення адміністративних стягнень. Відповідач як службова особа має право складати протокол про адміністративне правопорушення та виносити постанову про накладення адміністративного стягнення, та такі дії не можуть визнаватися судом неправомірними в межах розгляду даної справи. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial