Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

12 лютого 2014 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати за 2013 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, щорічної допомоги на оздоровлення у меншому розмірі ніж це передбачено ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити за 2013 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановленому ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведеної виплати. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2014 року позовні вимоги позивача до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання неправомірними дій, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2013 рік задоволено, а саме: визнано неправомірними дії відповідача по виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі меншому ніж встановлено ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 мінімальних заробітних плат та здійснити відповідні виплати, за відрахуванням вже проведених виплат. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і прийняти нову постанову. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач віднесений до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданого 22 грудня 1992 року. Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесені до 2 категорії, мають право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Всупереч ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу допомога на оздоровлення проведена в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562, а саме: профінансовано 30 грудня 2013 року у розмірі 100 грн. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне: Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Зазначені норми Закону не визнані неконституційними. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, віднесеним до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 100 грн. Закон України «Про державний бюджет України на 2013 рік», прийнятий пізніше ніж Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неконституційним не визнавався, положення постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними. З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку щодо правомірності нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2014 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied