Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

14 січня 2014 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач 1), Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області (далі - відповідач 2) про визнання протиправною та скасування вимоги від 21 листопада 2013 р. № Ф - 2347, та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимога від 21 листопада 2013 р. № Ф - 2347 про сплату боргу є протиправною, оскільки, позивач є фізичною особою - підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, а, також громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 р.р. та пенсіонером за віком, який отримує відповідно до закону пенсію, а, отже, звільнений від сплати єдиного внеску, як пенсіонер за віком. Позивач у судове засідання 4 лютого 2014 р., не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 28 січня 2014 р. надав суду клопотання, у якому просив суд розглянути справу без участі його представника. Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 4 лютого 2014 р. подав до суду заперечення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не є пенсіонером за віком та не звільняється від сплати єдиного внеску (а.с. 29-30). Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 4 лютого 2014 р. надав суду клопотання, у якому просив розглянути справу без участі його представника. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Суд у судовому засіданні, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке. 14 квітня 2006 р. позивач зареєстрований виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області як фізична особа - підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія [NUMBER] (а.с. 16). Крім того, з 1 січня 2012 р. є платником єдиного податку, який обрав спрощену систему оподаткування, що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] (а.с. 9). 21 листопада 2013 р. відповідачем було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 2347 (далі - вимога № Ф - 2347) (а.с. 6). У зв'язку з тим, що позивач вважає названу вимогу протиправною, ним було подано даний позов до суду. Спірні правовідносини врегульовано Законом № 2464-VІ, Законом № 796 - XII та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. № 1058 -VI (далі - Закон № 1058 -VI). Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Як убачається з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Крім того, суд не погоджується з запереченнями відповідача стосовно того, що позивач не підпадає під дію ст. 26 Закону № 1058 -VI, а тому і не звільняється від сплати єдиного внеску на підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464, враховуючи наступне. Згідно з вимогами ст. 26 Закону № 1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Вимогами абз. 1 ст. 55 Закону № 796-XII встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-VI. У даному конкретному випадку положення ст. 55 Закону № 796-XII потрібно розуміти в контексті з положеннями ст. 26 Закону № 1058-VI. Отже, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом № 1058-VI, за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення. Наявні матеріали справи свідчать, що позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 р.р., що підтверджується посвідченням від 1 листопада 1993 р. серія [NUMBER], категорія 4 (а.с. 24). Позивач отримує пенсію за вислугу років згідно зі ст. 55 Закону № 796-XII, що підтверджується пенсійним посвідченням від 2 вересня 2011 р. серія [NUMBER], термін дії якого - довічно (а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про сплату єдиного податку серія [NUMBER] позивач є фізичною особою - підприємцем, який з 1 січня 2012 р. обрав спрощену систему оподаткування та сплачує єдиний податок (а.с. 16). Наведене свідчить, що позивач як фізична особа-підприємець, що є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 р.р. та пенсіонером за віком, який зареєстрований платником єдиного податку, не повинен сплачувати єдиний внесок, а, отже, оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню. Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача звільнити позивача від сплати єдиного внеску як пенсіонера за віком, який отримує відповідно до закону пенсію і обрав спрощену систему оподаткування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність, спрямованість на майбутнє, відсутність підстав вважати, що відповідач буде в подальшому виставляти вимоги про стягнення недоїмки, враховуючи висновки суду, та є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду. Тим більше, саме визнання протиправною і скасування вимоги № Ф - 2347 є належним способом захисту порушених прав позивача. Відповідно до вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як убачається з ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Проте, відповідачем 1 та відповідачем 2 цього зроблено не було. Зокрема, вони не надали суду належних доказів, які б свідчили про правомірність винесення вимоги № Ф-2347. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф - 2347. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial