Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

25 серпня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької та просить визнати бездіяльність протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по теперішній час . Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2010 року вимоги позивача задоволено, визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області протиправною та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 24.09.2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і прийняти нове рішення яким відмовити позивачу у задоволені його вимог. Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. Судом з'ясовано, що позивач по справі має статус «дитини війни», що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року. Згідно статті 6 Закону №2195-ІV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року. Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Разом з тим, колегія суддів вважає за неможливе залишити рішення суду першої інстанції в силі в частині задоволення вимог позивача про захист його прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 24.02.2010 року, включно, оскільки судом безпідставно не були застосовані до спірних правовідносин наслідки пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 25 серпня 2010 року (а.с.3). Відповідно до ст. 99 КАСУ, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Всупереч наведених норм КАС України, суд першої інстанції не з'ясував причини пропуску позивачем строку звернення до суду та безпідставно задовольнив його вимоги за період поза межами шестимісячного процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом. За наведених обставин та з огляду на те, що спір по цій справі стосується публічно-правових відносин, вирішувати який слід в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальний строк звернення до суду, що визначений ч.2 ст.99 КАС України, який обмежує час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права позивача на позов та запобігає постійному збереженню стану невизначеності у публічно-правових відносинах. Дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо розміру підвищення до пенсії відновлювалася на підставі рішень Конституційного Суду України у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року. Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини. Отже, позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися ще у серпні 2007 року та у червні 2008 року при здійсненні йому територіальним органом ПФУ першої виплати підвищення до пенсії, після публікації зазначених рішень Конституційного Суду України. Юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною пропущення строку звернення до суду. При цьому, суд перевіривши поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду за захистом своїх прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 24.02.2010 року, і визнавши їх неповажними - вважає за необхідне залишити дану частину позовних вимог без розгляду. Задовольняючи вимоги позивача в межах шестимісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав, колегія суддів бере до уваги положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке є чинним на вказаний період часу, тому вважає, що відповідач повинен був провести позивачу підвищення пенсії у збільшеному розмірі за період з 25 лютого 2010 року по 24 вересня 2010 року. За таких обставин, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову .

Результат розгляду: partial