Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством культури України на підставі звернення народного депутата України В.В. Януковича від 10.102013 № 342/020 видано наказ «Про здійснення позапланового заходу (перевірки)» від 31.07.2013 №712 щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» за адресою: вул.О.Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м.Києва. За результатами проведеної перевірки Департаментом культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України складено акт від 06.08.2013, яким встановлено, що ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» проводить роботи в центральному історичному ареалі м.Києва, в межах охоронної зони комплексу споруд Софіївського собору на території пам'ятки архітектури національного значення «Культурний шар міста Ярослав» проводить роботи з будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул.Олеся Гончара 17-23 у м.Києві без дозволу на проведення робіт центрального органу виконавчої влади, а саме Міністерства культури України. На підставі встановленого порушення, Міністерством культури України 23.08.2013 винесено постанову №23 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, якою на підставі абз.2 ч.1 ст.44 та ст.45 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць до ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» застосовано штраф у розмірі 17000,00грн. Оцінивши за правилами ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно п.17 ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних територіях, в історичних ареалах населених місць належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини - Міністерство культури України. Відповідно до ч.3 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняється містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Статтею 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначено, що дозвільні органи - органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру. Документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Отже, в даному випадку, документ дозвільного характеру повинен видаватися на підставі Закону України «Про охорону культурної спадщини». Згідно ст.44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду. ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» оскаржено постанову від 23.08.2013 №02 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини в судовому порядку. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.11.2013 №826/15678/13-а, відмовлено повністю у задоволенні позову ТОВ «Інвестиційно-будівельна група», ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 06.11.2013 залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги чинність постанови від 23.08.2013 №02 про застосування фінансових санкцій на підставі якої заявлено вимогу про стягнення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted