Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

До суду надійшов адміністративний позов, ТОВ «КАРКАС ЛД», за результатом якого позивач просить визнати протиправними дії Саратської ОДПІ Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «КАРКАС ЛД» за результатами якої було складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «КАРКАС ЛД» від 12.08.2013 року № 66/2200/34553824; визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення - рішення Саратської ОДПІ від 25.09.2013 року: № 0000432200 щодо збільшення податкового грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість в розмірі 81 966 грн. та штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн.; № 0000422200 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 70 000 грн. та штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн., обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги наступними доводами. Як зазначає позивач, на підставі Наказу Саратської ОДПІ від 29.07.2013 року № 46, податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «КАРКАС ЛД» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року та ТОВ «Екстра-білдінг» за період з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року. За результатом перевірки, складено акт від 12.08.2013 року № 66/2200/34553824 про порушення товариством вимог податкового законодавства, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Позивач зазначає, що передбачені законом підстави для проведення позапланової виїзної перевірки у податкового органу були відсутніми. Зокрема, правомірність призначення документальної позапланової перевірки Саратською ОДПІ обґрунтовано ненаданням товариством пояснень та документального підтвердження господарських операцій, проведених з ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» та ТОВ «Екстра-білдінг» протягом 10 днів з дня отримання запиту. Позивач вказує, що на адресу товариства надійшов лист Саратської ОДПІ від 25.03.2013 року № 2300/2200 «Про надання інформації та документального підтвердження», за результатом якого податковий орган вимагав надати інформацію та засвідчені копії первинних, бухгалтерських та інших документів з відповідним відображенням у податкових деклараціях (звітах, розрахунках тощо), результатів господарських операцій із усіма постачальниками та покупцями за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року. З урахуванням викладеного, позивач визнав лист податкового органу таким, що не відповідає вимогам податкового законодавства, та таким, що виконанню не підлягає, оскільки останній не містив інформації, витребування якої передбачено п. 73.3 ст. 73 Податкового Кодексу України, у зв'язку з чим наполягає, що фактично до товариства не надходив запит Саратської ОДПІ про надання пояснень та документального підтвердження господарських операцій, проведених безпосередньо з ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» та ТОВ «Екстра-Білдінг». Позивач зазначає, що не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, товариством було розпочато процедуру адміністративного оскарження, за результатом якого, рішенням Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.10.2013 року № 1229/10-15-32-10-02-07, рішенням Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 року № 18143/6/99-99-10-01-15 оскаржувані податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а первинна та повторна скарги товариства без задоволення. Позивач вказує, що висновки податкового органу, щодо порушень підприємством вимог податкового законодавства ґрунтуються на встановлені нікчемності укладених договорів через дефекти у правовому стані підприємств контрагентів - ТОВ «Бдівельна компанія «Тоні» та ТОВ «Екстра-білдінг», але такі висновки позивач вважає помилковими, оскільки підтвердженням реального змісту (товарності) господарських операцій та правомірності формування об'єктів оподаткування є наявна первинна документація. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення, прийняті на підставі помилкових висновків, за результатом перевірки, проведеної без достатніх правових підстав, у зв'язку з чим є противоправними та такими, що підлягають скасуванню. В ході розгляду справи, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача, Саратської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області, заявлені позовні вимоги не визнав, в задоволенні їх просив відмовити, наполягаючи на законності та обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень - рішень, підтримуючи доводи, викладені в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як встановлено в ході судового розгляду справи, з 30.07.2013 року по 05.08.2013 року, Саратською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «КАРКАС ЛД», щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року та ТОВ «Екстра-білдінг» за період з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року, їх реальності та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. Судом встановлено, що позапланова виїзна перевірка, проведена відповідачем на підставі наказу Саратської ОДПІ № 46 від 29.07.2013 року, направлення № 20 від 30.07.2013 року, відповідно до положень абз. 3 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України. Згідно положень п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби. Згідно положень п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Згідно положень п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту. Судом встановлено, що ТОВ «КАРКАС ЛД» був отриманий інформаційний запит від Саратської ОДПІ від 25.03.2013 року за № 2300/2200 «Про надання інформації та документальне підтвердження», за результатом якого з посиланням на п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 Податкового Кодексу України, податкова інспекція вимагала надати інформацію та засвідчені копії первинних, бухгалтерських та інших документів з відповідним відображенням у податкових деклараціях (звітах, розрахунках тощо), результатів господарських операцій із усіма постачальниками та покупцями за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року. Позивач зазначає, що оскільки у листі податкової інспекції, контрагенти, по яким було проведено перевірку, не зазначались, запиту відносно них до товариства не надходило. З такими висновками суд не погоджується та підтримує доводи податкового органу, що необхідність у інформаційних запитах відокремлювати господарські взаємовідносини, є суб'єктивним враженням позивача, що не кореспондується з вимогами Податкового кодексу, яким запити податкових органів визнані обов'язковими до виконання. Відповідно до положень п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту. Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм податкового законодавства, суд робить висновок стосовно того, що перевірка позивача проводилася з дотриманням вимог податкового законодавства, тобто виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, право на проведення такої перевірки у відповідача було, оскільки позивача було повідомлено про її проведення та вручено копію наказу та повідомлення про проведення перевірки. Підставою для проведення перевірки, були дані стосовно контрагентів позивача та відсутність відповіді на обов'язковий для виконання запит податкового органу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що перевірка ТОВ «КАРКАС ЛД» була проведена Саратською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеські області на законних підставах, в межах повноважень податкового органу, та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим в частині оскарження правомірності та законності проведеної перевірки, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно правомірності рішень прийнятих за результатом проведеної перевірки, судом встановлено наступне. За результатами проведеної перевірки, складено акт перевірки від 12.08.2013 року № 66/2200/34553824, згідно якого встановлено порушення ТОВ «КАРКАС ЛД» вимог податкового законодавства, а саме: порушення абзацу 1 п.п. 138.1.1 п. 138.1, абзацу 1 п. 138.2 ст. 138, п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, ч. 1, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 81 966 грн. у податкових деклараціях з податку на прибуток за перевіряємий період; порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, ч. 1, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету згідно декларацій з ПДВ за перевіряємий період на загальну суму 70 000 грн. На підставі акту перевірки, Саратською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області прийняті податкові повідомлення - рішення № 0000432200 від 25.09.2013 року щодо збільшення податкового грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість в розмірі 81 966 грн. та штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн.; № 0000422200 від 25.09.2013 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 70 000 грн. та штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн. Проведеною перевіркою встановлено, що згідно даних бази переліку платників ПДВ за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, на рівні ДПА України, встановлено, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Екстра-Білдінг» - анульовано. Крім того, в ході проведених оперативно-розшукових заходів по відпрацюванню та встановленню юридичних адрес, за якими зареєстрований вищенаведений контрагент встановлено стан «розшук», у зв'язку з порушенням кримінальної справи за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального Кодексу України, по факту організації, створення фіктивних суб'єктів підприємницької діяльності, серед яких ТОВ «Екстра-Білдінг». Відносно ТОВ «Будівельна компанія «Тоні», Саратською ОДПІ отримано від Роздільнянської МДПІ Одеської області довідку від 29.03.2011 року № 99/15-02/34450711 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «БК «Тоні» з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинам з контрагентами, яким сформовано податковий кредит в лютому 2011 року. Згідно даної довідки, перевіркою встановлено, що ТОВ «БК «Тоні» має стан 16: «закрито, ліквідовано». Остання податкова звітність з податку на прибуток надана за півріччя 2010 року, валовий дохід складає 1200 грн. Чисельність працюючих 2 особи. Таким чином, в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності. Враховуючи встановлені обставини, податковий орган дійшов висновку, що угоди укладені ТОВ «КАРКАС ЛД» з вищезазначеними контрагентами мають протиправний характер, по суті спрямовані на незаконне володіння майном держави, суперечать інтересам держави і суспільства, вважаються такими, що порушують публічний порядок та є нікчемними. З метою встановлення факту здійснення господарських операцій між зазначеними контрагентами та формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та податку з прибутку підприємств, судом були досліджені всі надані позивачем документи. Згідно зі ст. 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до положень ст. 9 Закону України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Судом встановлено, що на підтвердження проведених господарських операцій позивачем до суду в якості письмових доказів були надані первинні документи, згідно яких встановлено наступне. Між ТОВ «КАРКАС ЛД» та Саратською селищною радою було укладено договір від 15.02.2011 року № 30, предметом якого було виконання аварійно-відновлювальних робіт на водогоні та на мережах водовідведення смт. Сарата. На виконання даного договору ТОВ «КАРКАС ЛД» було укладено договір субпідряду з ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» № СП-01-02 від 15.02.2011 року, згідно умов якого ТОВ «Будівельна компанія «Тоні» виконує для ТОВ «КАРКАС ЛД» аварійно-відновлювальні роботи на водогоні та на мережах водовідведення смт. Сарата. На підтвердження надання ТОВ «БК «Тоні» субпідрядних робіт, протягом лютого 2011 року, ТОВ «КАРКАС ЛД» надало акт виконання робіт № 220201 від 22.02.2011 року та податкову накладну № 220201 від 22.02.2011 року. Розрахунки між контрагентами відбувались у безготівковій формі. Господарська операція відображена у бухгалтерському обліку, а суми податку на додану вартість нараховані у зв'язку з придбанням субпідрядних робіт, позивачем було включено до складу податкового кредиту та відображено в податковій декларації з ПДВ за лютий 2011 року. Перевіркою правових взаємовідносин ТОВ «КАРКАС ЛД» з контрагентом ТОВ «Екстра-білдінг» встановлено, що з зазначеним контрагентом позивачем було укладено низку господарських договорів по виконанню субпідрядних робіт. Договір № СП-04-04 від 01.04.2011 року, предметом якого було виконання капітального ремонту приміщень адмінспоруди в с. Сергіївка Саратського району Одеської області. Договір № СП-02-04 від 14.04.2011 року, предметом якого було виконання капітального ремонту дитячого садка в с. Сергіївка Саратського району Одеської області. Договір № СП-01-04 від 01.04.2011 року, предметом якого було виконання робіт по капітальному ремонту передягалок та санвузлів в Саратській загальноосвітній школі, Саратського району Одеської області. Договір № СП-05-04 від 01.04.2011 року, предметом якого був капітальний ремонт м'якої покрівлі будинку культури с. Розовка Саратського району Одеської області. На підтвердження надання ТОВ «Екстра-білдінг» субпідрядних робіт, протягом квітня 2011 року, ТОВ «КАРКАС ЛД» надало акти виконаних робіт, податкові накладні, які були досліджені під час проведення перевірки та зазначені в таблиці, приведеній в акті перевірки. Розрахунки між контрагентами відбувались у безготівковій формі. Господарські операції відображені у бухгалтерському обліку, а суми податку на додану вартість нараховані у зв'язку з придбанням субпідрядних робіт, позивачем було включено до складу податкового кредиту та відображено в податковій декларації з ПДВ за квітень 2011 року. Судом, за результатом розгляду справи, було встановлено, що ТОВ «КАРКАС ЛД» зареєстровано у встановленому законом порядку, та здійснює зареєстровані види діяльності, основним з яких є будівельно- монтажні роботи. Згідно положень п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Згідно положень п. 201.6, п. 201.7, п. 201.8 ст. 201 Податкового Кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Судом встановлено, на виконання вимог договору, контрагенти позивача надали ТОВ «КАРКАС ЛД» податкові накладні, наявність яких та правильність оформлення податковим органом не оспорюються. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагента позивача - ТОВ «БК «Тоні», оскільки такі висновки не можливо зробити без виїзної перевірки діяльності суб'єкта господарювання, яка в свою чергу не проводилась. Відповідно до акту перевірки відповідача, виїзна перевірки ТОВ «БК «Тоні» не проводилась, висновки відповідача обґрунтовані довідкою «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «БК «Тоні», з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинам з контрагентами, яким сформовано податковий кредит в лютому 2011 року», в ході якої не перевірялися та не могли бути перевіреними наявність господарсько- правових стосунків ТОВ «БК «Тоні» з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів; наявність укладених цивільно - правових угод з фізичними особами, щодо надання послуг або виконання робіт в період лютого 2011 року. Відповідачем не було доведено, що позивач був обізнаним у дефекті правового статусу його контрагенту ТОВ «Екстра-Білдінг», та навмисно скористався його послугами з метою штучного створення податкового кредиту. Крім того, податковим органом не було представлено належних доказів того, що вищезазначене товариство визнано фіктивним суб'єктом господарської діяльності (вирок суду, рішення суду тощо). Окрім зазначеного, жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року, встановлено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Відповідно до статі 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статі 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсним правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Відповідно до ч. 3 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України недійсність правочину повинна встановлюватись виключно судом. Рішення суду про недійсність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом, відповідачем надані не були. З урахуванням викладеного, суд вважає, що не є підставою для відмови у праві на формування податкового кредиту, валових витрат порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами позивача, оскільки судом встановлено, що дії ТОВ «Каркас ЛД», як платника податку, свідчать про його добросовісність, а вчинені ним правочини не викликають сумніву щодо їх реальності, що підтверджено сукупністю досліджених письмових доказів у вигляді первинної документації. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial