Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» Куреного Олександра Вікторовича (далі - уповноважена особа Фонду) про визнання протиправною відмови уповноваженої особи Фонду Куреного О.В. при розгляді вимог [PERSON] щодо включення її до реєстру кредиторів за вкладами публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» за договорами банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку № 1252/ФО, № 2307/Ф0, № 2622/ФО, № 3846/ФО, № 2904/ФО на загальну суму 131707,65 грн., яка складається із суми вкладу кредитора, що списана в дохід банку 117825,24 грн., суми відсотків за користування вкладом, що списана в дохід банку, у розмірі 13882,41 грн.; зобов'язання уповноваженої особи Фонду Куреного О.В. та Фонду включити вимоги [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» за договорами банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку № 1252/ФО, № 2307/Ф0, № 2622/, № 3846/ФО, № 2904/ФО на загальну суму 131707,65 грн. та віднести її вимоги до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством. Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 19 листопада 2013 року адміністративний позов задовольнив. Не погоджуючись з таким цим судовим рішенням, уповноважена особа Фонду Курений О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як, на його думку, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] і публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» (далі - ПАТ «ЕРДЕ БАНК») було укладено договори банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку 03 вересня 2011 року № 1252/ФО, від 07 березня 2012 року № 2307/ФО, від 07 червня 2012 року № 2622/ФО, від 14 вересня 2013 року № 3846/ФО. Фондом [PERSON] було відшкодовано грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. 09 січня 2013 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову № 4 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Ерде Банк". 10 січня 2013 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 3 про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «ЕРДЕ БАНК» - Куреного О.В. 14 січня 2013 року [PERSON] звернулась до Фонду із заявою, в якій просила включити її до Реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків. Далі, 15 січня 2013 року, уповноваженою особою Фонду на офіційній сторінці Фонду в мережі Інтернет та у газетах «Урядовий кур'єр» і «Голос України» було розміщено оголошення про ліквідацію банку із зазначенням інформації для вкладників про те, що впродовж тридцяти днів з дня опублікування даних відомостей кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду свої вимоги до банку. 11 квітня 2013 позивач повторно звернулась до Фонду із відповідною заявою про включення її до Реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків. Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 липня 2013 року [PERSON] було повідомлено про те, що її вимоги як кредитора не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними, а також про те, що її заява про повернення коштів від 14 січня 2013 року була подана раніше зазначеного строку, у зв'язку з чим, у даному випадку, відсутні правові підстави для включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Колегія суддів встановила, що задовольняючи адміністративний позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано вимоги законодавства щодо вчинення всіх необхідних дій щодо внесення її до реєстру кредиторів, тому Фондом було необґрунтовано відмовлено їй у включенні до загального реєстру кредиторів та віднесення її вимог до відповідної черги. Однак, судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Так, у пунктах 2, 4 частини 3 статті 12 Закону № 4452-VI закріплено, що виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Частиною 1 статті 26 Закону № 4452-VI передбачено, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону. Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 4452-VI, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно з частиною 3 статті 28 Закону № 4452-VI, фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Частинами 2, 3, статті 45 Закону № 4452-VI регламентовано, що фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 4452-VI, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У частині 1 статті 49 № 4452-VI чітко визначено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Отже, з наведених правових приписів вбачається, що законодавством у галузі гарантування вкладів фізичних осіб регламентовано чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Окрім того, аналіз положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дозволяє стверджувати про те, що порушення кредитором установленого законодавством тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку. Отже, дослідивши обставини справи та перевіривши доводи обох сторін апеляційного провадження, колегія суддів встановила, що відповідачами, на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було дотримано порядку здійснення оповіщення кредиторів про ліквідацію ПАТ «ЕРДЕ БАНК», зокрема вчасно оприлюднено інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів шляхом розміщення 15 січня 2013 року оголошення для вкладників на офіційній сторінці Фонду в мережі Інтернет та у газетах «Урядовий кур'єр» і «Голос України». Однак , ще до такого оприлюднення, 14 січня 2013 року, позивач вперше звернулась до Фонду із заявою, в якій просила включити її до Реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків, тобто в той час, коли відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 4452-VI в неї ще не виникло права такого звернення. Далі, позивач повторно звернулась до Фонду 11 квітня 2013 року, але це звернення відбулося вже з пропуском тридцятиденного строку, визначеного частиною 5 статті 45 Закону № 4452-VI. При цьому, слід відзначити, що з матеріалів справи вбачається та не оспорюється самим позивачем, що у відповідності до вимог статті 26 Закону № 4452-VI, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] було відшкодовано грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що у правовідносинах, які виникли, відсутні правові підстави для включення вимог [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредитора, тому уповноважена особа Фонду Курений О.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні спірного судового рішення було неповно з'ясовано фактичні обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справ та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕРДЕ БАНК» Куреного Олександра Вікторовича - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року - скасувати.

Результат розгляду: denied