Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, на підставі вимоги Служби безпеки України № 51/7/1-6283 від 28 листопада 2013 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] та ТОВ «Нивки Плаза» щодо чотирьохповерхового будинку готельного комплексу «Нивки Плаза» з прибудовою ресторану на [ADDRESS], за результатами якої складено акт від 28 листопада 2013 року. Під час перевірки з виїздом на місце встановлено, що на земельній ділянці, що належить [PERSON], (на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку , серія ЯЖ № 030349 від 18 липня 2008 року, цільове призначення для ведення садівництва) розташована чотирьохповерхова нежитлова будівля з прибудовою на рівні першого поверху, які побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт та експлуатуються ТОВ «Нивки Плаза» без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, чим порушено вимоги ст. 37 та ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На момент перевірки з боку осіб, які знаходились у приміщення готельного комплексу «Нивки Плаза» в наданні проектної-виконавчої та дозвільної документації відмовлено, будь-яких пояснень не надано. Будівельники та будівельна техніка відсутні. Категорія складності вищевказаного об'єкта будівництва (нежитлової будівлі) визначається як ІV - на підставі класу наслідків такого об'єкта будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В. 1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва». 28 листопада 2013 року відповідачем на підставі вказаного акту складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та внесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Вказаним приписом позивачу заборонено експлуатацію зазначеного вище об'єкта з 28.11.2013 року та зобов'язано усунути допущені правопорушення відповідно до чинного законодавства, повідомивши Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві в термін до 02 грудня 2013 року. На підставі вищевказаного акту перевірки, припису та протоколу Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві винесено постанову від 10 грудня 2013 року № 613/13/7/26-66/1012/02/1, якою, відповідно до абз. 5 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР, до позивача застосовано штраф у розмірі 450 660, 00 грн. Незгода з вказаними рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом. Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва частково погоджується з доводами ТОВ «Нивки Плаза», виходячи з наступного. Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до частини другої статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. На виконання статті 41 Закону № 3038-VI Кабінет Міністрів України своєю постановою від 23 травня 2011 року № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до пункту 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок. Пунктом 7 Порядку № 553 передбачено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є: - подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням чи письмової заяви про проведення перевірки щодо дотримання суб'єктом господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності; - необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; - виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; - перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів інспекцій; - перевірка виконання суб'єктом господарювання вимог інспекції щодо усунення порушень ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності; - звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; - вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Відповідно до пункту 11 Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. У відповідності до пунктів 16-18 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). Згідно з пунктом 4 статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, в тому числі, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: 1) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; 2) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до пп. 9 п. 4 ст.41 Закону № 3038-VI та пп. 12 п. 11 Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника відповідної інспекції чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію. Суд зазначає, що чинними нормативно-правовими актами не визначено форму такого рішення, у зв'язку із чим його оформлення у вигляді припису за умови дотримання вимог визначених пп. 9 п. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не буде суперечити вимогам чинного законодавства. Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України (п. 20 Порядку № 553). Згідно з Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року № 244, штрафи накладаються на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Рішення про накладення штрафу оформлюється постановою про накладення на суб'єкта містобудування штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку. У постанові зазначається розмір штрафу. Постанова повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, наведені вище норми законодавства відносять до компетенції відповідача прийняття постанов про накладення штрафу на суб'єктів містобудівної діяльності та рішень про заборону експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, а тому їх прийняття не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з діями відповідача, вимоги про визнання незаконними, протиправними дій посадових осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, які проявились у винесенні відносно ТОВ «Нивки Плаза» припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 листопада 2013 року та постанови від 10 грудня 2013 року № 613/13/7/26-66/1012/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 450 660, 00 грн. не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, а тому відповідна вимога позивача до задоволення не підлягає. При цьому, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є визнання протиправними та скасування припису від 28 листопада 2013 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постанови від 10 грудня 2013 року № 613/13/7/26-66/1012/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Відповідно до п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Аналогічну норму містить і Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема ч. 8 ст. 39, відповідно до якого експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Згідно Правил обстежень, оцінки технічного стану та паспортизації виробничих будівель і споруд, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 27 листопада 1997 р. № 32/288, експлуатація будівлі або споруди - використання будівлі (споруди) згідно з функціональним призначенням та проведенням необхідних заходів до збереження стану конструкцій, при якому вони здатні виконувати задані функції з параметрами, що визначені вимогами технічної документації. Таким чином, аналізуючи вказане вище суд приходить до висновку, що використання об'єктів (будівлі або споруди) для здійснення господарської діяльності, не прийнятих в експлуатацію також заборонено. В матеріалах справи документи, які б підтверджували введення вищевказаного об'єкту в експлуатацію відсутні, а позивачем відповідні письмові докази подано не було. У зв'язку із цим, припис від 28 листопада 2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким заборонено експлуатацію нежитлового приміщення, яке експлуатується позивачем у якості готельного комплексу «Нивки-Плаза» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до абз. 5 п. 6 ч. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації V категорії складності - у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат. Виходячи з положень вказаної вище статті Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єктом правопорушення є замовники будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно. Водночас, судом з матеріалів справи встановлено, що 20 вересня 2011 року між [PERSON] (Орендодавець) та ТОВ «Нивки-Плаза» (Орендар) укладено договір оренди № 3, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування жиле приміщення з підсобними приміщеннями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 479 м.кв. з ціллю використання його Орендарем для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Вказаний договір укладено на 35 місяців до 19 вересня 2013 року. Прийняття ТОВ «Нивки-Плаза» вказаного об'єкту оренди підтверджується Актом приймання-передачі від 20 вересня 2011 року Окрім цього, судом встановлено, що 03 січня 2013 року між [PERSON] Орендодавець) та ТОВ «Нивки-Плаза» (Орендар) укладено договір оренди № 03/-1/13, за умовами якого за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування жиле приміщення з підсобними приміщеннями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Садове товариство «Будівельник), загальною площею 1087, 2 м.кв. з ціллю використання його Орендарем для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, а саме надання місць для переважно короткострокового проживання гостей і відвідувачів, зазвичай на добовій або тижневій основі, щоденне прибирання та заміну постільної білизни, також можливе надання широкого переліку додаткових послуг, таких як забезпечення харчуванням і напоями, паркування, послуги пралень, басейнів, тренажерних залів, місць відпочинку та розваг, а також конференц-залів і місць для проведення нарад, здавання в суборенду майна Орендодавця. Вказаний договір укладено строком до 31 грудня 2013 року. Прийняття ТОВ «Нивки-Плаза» вказаного об'єкту оренди підтверджується Актом приймання-передачі від 03 січня 2013 року. Позивачем в підтвердження протиправності накладення на нього штрафу за експлуатацію або використання чотирьохповерхової нежитлової будівлі з прибудовою на рівні першого поверху у якості готельного комплексу «Нивки-Плаза», не прийнятої в експлуатацію надано копії: рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2009 року, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на садовий будинок [ADDRESS] у межах території Садівничого товариства «Будівельник», загальною площею 1087, 2 кв.м., у тому числі житловою 606, 0 кв.м., підсобного - 481, 2 кв.м.; реєстраційного напису на правовстановлюючому документі від 02 листопада 2009 року № 9965, виданого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», що підтверджує право приватної власності на вказаний вище об'єкт нерухомого майна за [PERSON] та державних актів на право власності на земельні ділянки за останнім, площею 0, 0608 га по [ADDRESS] (с/т «Будівельник») у Подільському районі м. Києва. Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що на час розгляду вказаної адміністративної справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення позивачем містобудівної діяльності за вказаною вище адресою у якості замовника, або такого суб'єкта, який здійснює функції замовника і підрядника одночасно. Отже, суд приходить до переконання, що позивач не є суб'єктом містобудівної діяльності в розумінні абз. 5 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а відтак не може бути суб'єктом правопорушень визначених нормами вказаного вище Закону. Таким чином, враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що постанова від 10 грудня 2013 року № 613/13/7/26-66/1012/02/1 про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв'язку із чим підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, відповідач в обґрунтування правомірності своїх висновків не надав достатніх доказів порушень закону позивачем, а тому суб'єктом владних повноважень не доведено своєї правоти в повному обсязі. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов ТОВ «Нивки Плаза» задовольнити частково. Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487, 20 грн. з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial