Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

Приватний підприємець [PERSON] (далі - позивач, ПП [PERSON]) звернулась з адміністративним позовом до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ), у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - від 06.04.2011 р. № 0005741701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 46662,08 грн.; - від 06.04.2011 р. № 0005751701, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності з ПДВ у розмірі 1870 грн.; - від 06.04.2011 р. № 0005761701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 34996,56 грн.; - від 06.04.2011 р. № 0005771701, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення порядку ведення податкової звітності у розмірі 510 грн.; - від 06.04.2011 р. № 0005781701, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності з орендної плати у розмірі 340 грн.; - від 12.02.2013 р. № 0000061701, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності з ПДВ у розмірі 1870 грн.; - від 12.02.2013 р. № 0000071701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 41062,56 грн.; - від 12.02.2013 р. № 0000081701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 30796,97 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перевірка дотримання ПП [PERSON] вимог податкового законодавства старшими державними податковими інспекторами відділу оподаткування фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] фактично не проводилась, а бесіди, проведені начальником ДПІ Новак Н.П. та начальником відділу оподаткування фізичних осіб Іщенко Г.І., не можуть вважатись перевіркою в розумінні глави 8 ПК України, оскільки вони не мають жодного відношення до питання дотримання податкового законодавства. Позивач також зазначає, що не відповідає дійсності вказані в акті перевірки факт відмови від підписання акту, надання необхідних документів та пояснень, оскільки ніхто із перевіряючих ДПІ не пропонував надати документи для перевірки та будь-які пояснення, а тим більше ознайомитись із актом перевірки, що є порушенням прав платника податків, передбачених ст.17 ПК України. Крім цього, висновки ДПІ про нарахування податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб є помилковими з огляду на те, що відповідно до п.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.06.1998 p. № 727/988 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу за здійснення операцій з продажу продукції. У даному випадку ДПІ вважає виручкою грошові кошти, які зараховані на рахунок ПП [PERSON], і не мають відношення до господарської діяльності, оскільки до книги доходів і витрат вносились не тільки кошти, як доход від підприємницької діяльності, але і транзитні кошти від реалізації пріпейд-продукції, які доходом від підприємницької діяльності вважати не можна у зв'язку з їх отриманням на підставі агентського договору з реалізації пріпейд-продукції. Позивач також вважає протиправним рішення ДПІ щодо застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій із плати за землю з огляду на те, що договори оренди земельних ділянок, які вказані в акті перевірки, не мають відношення до господарської діяльності, яку проводить ПП [PERSON] Зазначає, що внаслідок порушення прав платника податків, ігнорування процедури проведення документальних перевірок контролюючим органом, відповідач прийняв незаконні рішення, які підлягають скасуванню. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити із зазначених підстав. Додатково пояснив, що не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005751701, 0005761701, 0005771701, 0005781701 ПП [PERSON] оскаржила їх до суду. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 р., яка залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р., позовні вимоги було задоволено частково: податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. №№ 0005771701, 0005781701 скасовано повністю, а податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005761701 - частково в частині застосування штрафних санкцій. На вказані рішення позивачем було подано касаційну скаргу. Між тим, ДПІ, не дочекавшись розгляду справи в касаційній інстанції, з урахуванням рішень судів першої та апеляційної інстанції винесено податкові повідомлення-рішення від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701, якими нараховано ті ж самі грошові зобов'язання з податку на додану вартість, з податку з доходів фізичних осіб та застосовано штрафні санкції за неподання звітності з ПДВ. Крім того, підставою у зазначених податкових повідомленнях-рішеннях ДПІ вказує акт від 03.01.2013 р. № 00083/1701/[NUMBER], якого не існує. Представник відповідача заперечувала проти позову, вказавши на те, що перевірка позивача здійснена у відповідності до вимог Податкового кодексу України, оскільки ПП [PERSON] особисто під підпис отримала копії наказу від 11.02.2011 р. № 45, письмового повідомлення від 14.02.2011 р. № 4/170-2445118987 та направлення від 24.02.2011 р. № 41, якими її було попереджено про проведення перевірки та вказані вимоги щодо необхідності надання всіх документів, що підтверджують дані податкових декларацій та розрахунків по податках, інших обов'язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів за перевіряємий період. Зазначила, що акт перевірки направлений позивачу поштою у зв'язку з її неявкою до ДПІ з метою ознайомлення з актом перевірки. Представник відповідача також вказує на правомірність нарахування ПП [PERSON] податку на додану вартість у сумі 37329,66 грн. та податку з доходів фізичних осіб в сумі 27997,25 грн., оскільки через відкриті у Севастопольській філії ПАК "Приватбанк" банківські рахунки ПП [PERSON] відбувся рух грошових коштів за придбання пріпейд-продукції у ТОВ "Сіті-Пей" на суму 703494,00 грн., що є порушенням п.1 Указу Президента № 727/98 в частині перевищення граничного розміру виручки у сумі 500 тис. грн. Нарахування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій зі сплати податку за землю здійснено ДПІ на підставі реєстраційних даних щодо видів діяльності, що здійснюється ПП [PERSON]: розведення великої рогатої худоби та надання послуг у рослинництві, що підтверджує факт використання земельної ділянки площею 24 га безпосередньо у її господарській діяльності та створює обов'язок згідно ст.14 Закону України "Про плату за землю" подавати податковому органу за місцем знаходження земельної ділянки податкові декларації на поточний рік. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що ПП [PERSON] здійснює господарську діяльність відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, зареєстрованого Новотроїцькою районною державною адміністрацією 09.06.2009 р., на податковому обліку перебуває з 10.06.2009 р. за № 2780. За період, що перевірявся, позивач здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 р. № 727/98 (далі - Указ № 727/98). Згідно Свідоцтва про сплату єдиного податку від 11.06.2009 р. ПП [PERSON] здійснювала наступні види діяльності: розведення великої рогатої худоби, надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту, надання інших комерційних послуг. Відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2011 року, на підставі направлення ДПІ у Новотроїцькому районі від 24.02.2011 р. № 41 старшим державним податковим інспектором відділу оподаткування фізичних осіб [PERSON] та старшим державним податковим інспектором відділу оподаткування фізичних осіб [PERSON] у період з 24.02.2011 р. по 10.03.2011 р. проведена документальна виїзна планова перевірка фізичної особи-підприємця [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09.06.2009 p. по 31.12.2010 p., за результатами якої складено акт від 17.03.2011 р. № 83/170/[NUMBER]. У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення: 1. п.176.1 "а", "б" ст.176 ПК України в частині ведення обліку доходів та витрат та зберігання протягом строку давності документів первинного обліку; 2. п.2 ст.1 та ст.5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727 від 03.07.1998 р.; 3. ст.13 Декрету КМУ від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", внаслідок чого донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 27997,25 грн.; 4. ст.14 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 р. № 25-35 -ХП в частині ненадання 2 податкових декларацій; 5. пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України від 03.04.1997 р. за № 168/97-BP "Про податок на додану вартість", внаслідок чого донараховано податку на додану вартість в сумі 37329,66 грн.; 6. п.4.1 ст.4 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-111 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в частині неподання 11 податкових декларацій з податку на додану вартість. На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16.04.2011 р.: - № 0005741701, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 46662,08 грн., у т.ч. за основним платежем 37329,66 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією 9332,42 грн.; - № 0005751701, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість за штрафною санкцією щодо порушення порядку подання податкової звітності в розмірі 1870 грн.; - № 0005761701, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 34996,56 грн., у т.ч. за основним платежем 27997,05 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією 6999,31 грн.; - № 0005771701, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за штрафною санкцією щодо порушення порядку подання податкової звітності в розмірі 510 грн.; - № 0005781701, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за штрафною санкцією щодо порушення порядку подання податкової звітності в розмірі 340 грн. Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ПП [PERSON] оскаржила їх до суду. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 р. позовні вимоги ПП [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р.: №№ 0005771701, 0005781701 - повністю; № 0005741701 - частково в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 5599,45 грн.; № 0005761701 - частково в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 4199,59 грн.; у решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2013 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р. скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. До розгляду справи в касаційній інстанції ДПІ з урахуванням рішень судів першої та апеляційної інстанції винесено податкові повідомлення-рішення від 12.02.2013 р.: - № 0000061701, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звітності з ПДВ у розмірі 1870 грн.; - № 0000071701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 41062,56 грн., з яких за основним платежем на 37329,66 грн., за штрафними санкціями на 3732,90 грн.; - № 0000081701, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 30796,97 грн., з яких за основним платежем на 27997,25 грн., за штрафними санкціями на 2799,72 грн. І. Що стосується правомірності проведення документальної планової перевірки ПП [PERSON] суд зазначає наступне. Положеннями пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Згідно п.п.77.1, 77.4, 77.6 ст.77 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Пунктом 81.1 статті 81 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, і фактичної перевірки, яка проводиться з підстав, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби. Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Судом встановлено, що на виконання вищевказаних приписів Податкового кодексу України, ДПІ прийняла наказ від 11.02.2011 р. № 45 про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП [PERSON] та повідомлення від 14.02.2011 р. за № 4/170-2445118987. Наказ та повідомлення про проведення перевірки вручено ПП Матрос 14.02.2011 р., про що свідчить її особистий підпис, тобто, за 10 днів до початку перевірки. Направлення від 24.02.2011 р. № 41 про проведення перевірки вручено [PERSON] 24.02.2011 р., про що свідчить відмітка на вказаному направленні. Як вбачається з акту перевірки від 17.03.2011 р. № 83/170/[NUMBER] "Про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON], за період з 09.06.2009 р. по 31.12.2010 р." перевірка ПП [PERSON] відбулась в приміщенні ДПІ у Новотроїцькому районі за адресою смт.Новотроїцьке, вул.Гагаріна, 14, з відома приватного підприємця. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку ДПІ щодо підстав для проведення документальної планової перевірки ПП [PERSON] ІІ. Що стосується податкових повідомлень-рішень від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005751701, 0005761701, суд зазначає наступне. Нарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 46662,08 грн. (за основним платежем 37329,66 грн., за штрафними санкціями 9332,42 грн.), з податку з доходів фізичних осіб у сумі 34996,56 грн. (за основним платежем 27997,05 грн., за штрафними санкціями 6999,31 грн.) та застосування штрафних санкцій у сумі 1870 грн. за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями пов'язане з висновками ДПІ щодо порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, а саме перевищення граничного обсягу виручки у розмірі 500000 грн. Суть порушення полягає у тому, що ПП [PERSON] протягом 2009 року знаходилась у господарських відносинах з постачальником пріпейд-продукції ТОВ "Сіті-Пей" на підставі заяви про приєднання до агентського договору по реалізації пріпейд-продукції від 17.06.2009 р. та заяви про приєднання до субагентського договору по прийманню платежів від 17.09.2009 р. На виконання агентського договору ПП [PERSON] у 2009 році перерахувала ТОВ "Сіті-Пей" за реалізовану пріпейд-продукцію 703494 грн., які, на думку ДПІ, повинні враховуватися до обсягу виручки приватного підприємця, а не лише отримана винагорода у розмірі 11184,16 грн. З огляду на це, відповідач вважає, що ПП [PERSON] порушила вимоги ст.1 Указу № 727/98 в частині перевищення обсягу виручки у сумі 500000 грн. і повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість, перейти на загальну систему обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, а також сплачувати податки на загальних підставах, починаючи з наступного звітного податкового періоду, тобто з 01.01.2010 р. Позивач зазначає, що до обсягу виручки повинна включатися лише винагорода у розмірі 11184,16 грн., так як кошти у сумі 703494 грн. не мають відношення до її господарської діяльності, отримані від реалізації пріпейд-продукції, що належить ТОВ "Сіті-Пей", і є "транзитними коштами". Таким чином спір між сторонами виник з приводу правомірності включення у дохідну частину отриманих позивачем в межах агентських договорів грошових коштів як "транзитних коштів". Відповідно до ст.1 Указу № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Згідно п.4 ст.1 Указу № 727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Судом встановлено, що ПП [PERSON] протягом 2009 року знаходилась у господарських відносинах з постачальником пріпейд-продукції ТОВ "Сіті-Пей" відповідно до заяви про приєднання до агентського договору по реалізації пріпейд-продукції від 17.06.2009 р. та заяви про приєднання до субагентського договору по прийманню платежів від 17.09.2009 р. Положеннями п.3.1 Правил роботи української системи моментальних платежів, затверджених наказом директора ТОВ «Сіті-Пей» № 1 від 02.01.2009 р., Агент зобов'язується без доручення та від імені Системи здійснювати юридичні і необхідні інші дії, спрямовані на забезпечення інформаційної і технологічної взаємодії між Платником і Системою при реалізації пріпейд-продукції на Території Агента, і здійснювати реалізацію пріпейд-продукції. Система зобов'язується виплачувати Агенту винагороду за здійснення зазначених у п.3.1 дій у порядку, встановлених Правилами, виходячи з діючого відносно Агента Тарифного плану (п.3.2). Пунктом 3.5 Правил визначено, що метою даного договору є юридичне оформлення відносин торгівельного посередництва, за його допомоги укладаються угоди по оплатній реалізації пріпейд-продукції, що не належить Агенту на праві власності. При цьому діяльність по реалізації пріпейд-продукції здійснює безпосередньо Агент. При виконанні Агентом умов цього договору, пріпейд-продукція, що передається на реалізацію, не переходить у власність Агента, але він несе всі ризики випадкової загибелі, втрати чи пошкодження переданої на реалізацію пріпейд-продукції (п.3.6). Отримані Агентом грошові кошти від реалізації пріпейд-продукції не є його власністю (транзитні грошові кошти), а належать у повному обсязі перерахуванню Системі на умовах, передбачених цим договором. За надані послуги Агент отримує винагороду (п.3.7). Статтею 295 ГК України визначено, що комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. Згідно ч.1 ст.297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Тобто особливістю агентських договорів є те, що за ними право власності на товар чи послугу не переходить до комерційного агента. За посередницькі послуги комерційний агент отримує винагороду від суб'єкта, якого він представляє, яка і є його доходом. Дана позиція також викладена у листі ДПС України від 27.03.2012 р. № 5472/6/15-2216є "Про розгляд листа (щодо застосування окремих норм податкового законодавства суб'єктами господарювання, які перебувають на спрощеній системі оподаткування)", рішеннях Верховного Суду України у справах №№ 21-135а13, 21-176а13. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що обсяг виручки ПП [PERSON], яка перебувала на спрощеній системі оподаткування обліку так звітності, і у відносинах з ТОВ "Сіті-Пей" здійснювала свою діяльність як комерційний представник, складається лише із сум винагороди у розмірі 11184,16 грн. Тому висновки ДПІ щодо перевищення позивачем обсягу виручки у розмірі 5000000 грн. у зв'язку з не включенням перерахованих ТОВ "Сіті-Пей" 703494 грн. за реалізовану пріпейд-продукції є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства. Враховуючи вищевикладене суд вважає протиправним нарахування ПП [PERSON] грошових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 46662,08 грн. (за основним платежем 37329,66 грн., за штрафними санкціями 9332,42 грн.), з податку з доходів фізичних осіб у сумі 34996,56 грн. (за основним платежем 27997,05 грн., за штрафними санкціями 6999,31 грн.) та застосування штрафних санкцій у сумі 1870 грн., а тому податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005751701, 0005761701 підлягають скасуванню. ІІІ. Що стосується податкового повідомлення-рішення № 0005771701 від 06.04.2011 р., яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося, у перевіряємому періоді ПП [PERSON] перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Положеннями ч.4 Указу № 727/98 передбачено, що форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України. На виконання Указу № 727/98 ДПА України видано наказ від 29.10.1999 р. № 599, яким затверджено форму книги обліку доходів i витрат та порядок її ведення (далі - Наказ № 599). Відповідно до п.8 Наказу № 599 для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснення господарських i фінансових операцій платник єдиного податку веде книгу обліку доходів i витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 р. № 12 та зареєстрованої в Мін'юсті України 09.06.1993 р. за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи "Період обліку", "Витрати на виробництво продукції", "Сума виручки (доходу)", "Чистий дохід". З аналізу вказаних норм слідує, що платники єдиного податку повинні вести книгу обліку доходів і витрат. Однак позивачем як під час проведення перевірки, так і розгляду справи книгу обліку доходів і витрат не надано. Доводи представника позивача про те, що саме відповідач повинен довести відсутність книги обліку доходів і витрат суд вважає неприйнятними, оскільки відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Жодних доказів про те, що на час проведення перевірки ПП [PERSON] вела книгу обліку доходів і витрат і вона була в наявності, позивачем не надано. Згідно п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн. При цьому суд застосовує положення пункту 11 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно якого штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу). Таким чином застосування до ПП [PERSON] штрафних санкцій у розмірі 510 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. № 0005771701 є правомірним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. ІV. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. № 000578170, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання податкової звітності з орендної плати у розмірі 340 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з акту перевірки, підставою для застосування до позивача вказаних штрафних санкцій є порушення ст.ст.5, 14 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 р. № 2535-XII (далі - Закон № 2535-XII), який діяв на момент виникнення правовідносин, а саме: не подання податкової декларації у 2009-2010 роках. Відповідач зазначає, що у 2009 році [PERSON] зареєструвалась приватним підприємцем із здійсненням видів діяльності: розведення великої рогатої худоби, а тому використання земельної ділянки з цільовим призначенням для випасу худоби згідно договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 р. безпосередньо пов'язано з підприємницькою діяльністю ПП [PERSON] У зв'язку з цим ДПІ вважає, що позивач відповідно до ст.14 Закону № 2535-XII є платником орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності і відповідно повинна була за 2009-2010 роки обчислити суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року і подати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Законом України "Про плату за землю" від 03.07.1992 р. № 2535-XII, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст.2 Закону України № 2535-XII та ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (ст.5 Закону № 2535-XII). Орендні відносини в Україні регулюються Законом України від 06.10.1998 р. № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV), статтею 1 якого визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Статтею 13 Закону № 2535-XII встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, є договір оренди такої ділянки. Відповідно до ст.16 Закону № 2535-XII облік громадян - платників земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності і нарахування відповідних сум проводиться щороку станом на 1 травня. Судом встановлено, що 05.05.2003 р. між фізичною особою [PERSON] та Новотроїцькою районною державною адміністрацією було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] набуває право користування земельною ділянкою площею 24,03 га. пасовищ на території Чкалівської сільської ради Новотроїцького району з цільовим призначенням для випасу худоби. Листами-відповідями Чкалівської сільської ради від 20.01.2011 р. за № 63 та відділом Держкомзему у Новотроїцькому районі від 28.01.2011 р. за № 01-128/1 підтверджено факт користування [PERSON] вказаною земельною ділянкою згідно договору оренди землі від 05.05.2003 р. Представником позивача в судовому засіданні вказано на те, що орендована земля використовується нею для випасу власної худоби та худоби СФГ "Колос". Суд не погоджується з вказаним доводом ДПІ, оскільки під час здійснення господарської діяльності, фізичні особи - підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України, та регулюються ним. Останнє випливає зі змісту частини третьої ст.45 Господарського кодексу України, відповідно до якої щодо громадян положення цього кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою. Відповідачем не надані суду докази щодо безпосереднього використання позивачем вказаної земельної ділянки у своїй підприємницькій діяльності, оскільки: по-перше, існуючі у перевіряємому періоді договірні правовідносини щодо оренди землі вказують на орендодавця [PERSON], як фізичну особу, при цьому діюче законодавство не передбачає обов'язок фізичної особи щодо переоформлення вказаного договору у зв'язку зі зміною його статусу. При цьому, суд зазначає, що контрольні функції щодо цільового використання земельних ділянок державної та комунальної власності покладені на органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень; по-друге, у наданій ДПІ довідці від 09.03.2011 р. вказано, що на території господарського комплексу в с.Ковильне перебуває 50 голів великої рогатої худоби, 17 голів молодняку та 6 бугайців, проте належність їх [PERSON] встановлена зі слів працівників, які працюють в СФГ "Колос", засновником якого є [PERSON], що не доводить факт обліковування вказаної худоби у підприємницькій діяльності позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. № 0005781701. V. Що стосується податкових повідомлень-рішень від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701, суд зазначає наступне. У судовому засіданні було встановлено, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті ДПІ за результатами розгляду судом адміністративного позову ПП [PERSON] про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005751701, 0005761701, 0005771701, 0005781701. Представник відповідача пояснила, що оскільки постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 р., яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р., визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. №№ 0005771701, 0005781701 - повністю, № 0005741701 - частково в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 5599,45 грн., № 0005761701 - частково в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 4199,59 грн.; в решті позовних вимог відмовлено, ДПІ винесено нові податкові повідомлення-рішення від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701. Зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями ПП [PERSON] визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість, з податку з доходів фізичних осіб та застосовано штрафні санкції за неподання податкової звітності з ПДВ без врахування частини штрафних санкцій, які скасовані судовим рішенням. Тобто, податкові повідомлення-рішення від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701 ґрунтуються на тих же висновках ДПІ щодо порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що і податкові повідомлення-рішення від 06.04.2011 р. №№ 0005741701, 0005751701, 0005761701, які визнані судом протиправними. Оскільки у судовому засіданні не встановлено перевищення ПП [PERSON] граничного обсягу виручки у розмірі 500000 грн., нарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 41062,56 грн. (за основним платежем на 37329,66 грн., за штрафними санкціями на 3732,90 грн.), з податку з доходів фізичних осіб у сумі 30796,97 грн. (за основним платежем на 27997,25 грн., за штрафними санкціями на 2790,72 грн.) та застосування штрафних санкцій у сумі 1870 грн. на підставі податкових повідомлень-рішень від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701 є неправомірним. Окремо суд зазначає, що вимоги щодо оформлення податкового повідомлення-рішення визначені ст.58 ПК України. Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. Пунктом 2.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну від 28.11.2012 р. № 1236, передбачено, що орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо: а) платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію; б) дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; в) згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є орган державної податкової служби; г) рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; ґ) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом; д) в інших випадках, коли здійснення такого розрахунку передбачено статтею 58 глави 4 розділі ІІ Кодексу. З аналізу підстав для винесення податкових повідомлень-рішень, визначених у ст.58 ПК України та п. 2.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, слідує, що така підстава як винесення нових податкових повідомлень-рішень за результатами розгляду судом адміністративної справи відсутня. Крім того, у податкових повідомленнях-рішеннях від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701 як підстава зазначено акт від 03.01.2013 р. № 00083/1701/[NUMBER]. Між тим судом встановлено, що акту за таким номером та від такої дати не існує. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що у вказані податкові повідомлення-рішення помилково внесено дані щодо наявності акту. Враховуючи вищевикладене суд зазначає про те, що у ДПІ не було жодних підстав для винесення за результатами перевірки ПП [PERSON] податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09.06.2009 р. по 31.12.2010 р., які оформлені актом від 17.03.2011 р. № 83/170/[NUMBER], нових податкових повідомлень-рішень від 12.02.2013 р. №№ 0000061701, 0000071701, 0000081701. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач частково довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим позовні вимоги ПП [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial