Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Просила визнати протиправним і скасувати накази Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області №30-К від 08.10.2013року про її звільнення з посади головного спеціаліста та наказ №31-К від 02.12.2013 року про дату звільнення та проведення з нею розрахунків, поновити її на посаді головного спеціаліста відділу екологічної експертизи, економіки природокористування, моніторингу та зв'язків з громадськістю державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області та зобов'язати Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області вжити заходи щодо її працевлаштування у відповідності до вимог ст.184 КЗпП України. В обґрунтування свого позову зазначала, що під час звільнення її відповідачем за п.1 ст. 40 КЗпП України ( у зв'язку з ліквідацією) вона перебувала на лікарняному у зв'язку з вагітністю та пологами. Проте, в порушення вимог ст. 184 КЗпП України, відповідач її не працевлаштував. Зазначала також що про майбутнє вивільнення з займаної посади її не було попереджено в строки, передбаченні чинним законодавством, іншу посаду не запропоновано. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що звільнення позивачки відбулося на законних підставах, у вересні 2013 року її було повідомлено про можливість подальшого звільнення та запропоновано відповідний перелік посад, проте позивачка відмовилась від запропонованого працевлаштування. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] перебувала на посаді головного спеціаліста відділу екологічної експертизи, економіки природокористування, моніторингу та зв'язків з громадськістю державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області. Відповідно до постанови КМ України від 13 березня 2013 року №159, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області підлягає ліквідації. На даний час ліквідаційна процедура триває. 21.03.2013 року, відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України, позивачку було повідомлено про ліквідацію Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області та про її майбутнє звільнення з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України. Наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 08 жовтня 2013 року № 30-К [PERSON] звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з непрацездатністю позивачки в період з 15 липня по 1 грудня 2013 року у зв'язку з народженням нею 12 вересня 2013 року дитини відповідач наказом № 31-К від 02.12.2013 року визнав датою звільнення [PERSON] з займаної посади 02 грудня 2013 року. Порушень вимог чинного трудового законодавства при звільненні [PERSON] відповідач не допустив. Наявність дитини віком до трьох років звільненню не перешкоджала, оскільки йдеться про повну ліквідацію установи (ч.3 ст.184 КЗпП). В той же час, відповідач не виконав покладеного на нього статтею184 КЗпП України обов'язку по працевлаштуванню позивачки як жінки, яка має дитину віком до трьох років. Відповідно до п.9 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що декілька разів пропонував [PERSON] три вакантні посади, перелік яких був наданий Житомирським міським центром зайнятості, але вона від них відмовилась (а.с.49 -50 ). Проте суд вважає, що така пропозиція посад була неналежною, оскільки в ній не було визначено жодної істотної умови праці за цими посадами (оплата праці, режим, місце роботи тощо). Тобто, причина відмови від запропонованих посад була поважною. За таких обставин, суд вважає, що бездіяльність відповідача є протиправною, право позивачки на обов'язкове працевлаштування порушене. Разом з тим, таке порушення не тягне за собою поновлення на роботі, оскільки звільнення з роботи в разі ліквідації установи є безальтернативним. Порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом її працевлаштування на роботі, яку вона могла б виконувати за станом здоров'я. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial