Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Позивач - Основ'янська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Державного підприємства "Підприємство Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 12" (код 08680841) заборгованість з податку на додану вартість у сумі 1618826,37грн. з розрахунків в банку, які його обслуговують, та перерахувати стягнену суму до державного бюджету у відділення УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, код одержувача (37999628) в установі банку ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 на розрахунковий рахунок 31111029700011 код бюджетної класифікації 14010100. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12)" перебуває на податковому обліку в Основ'янській ОДПІ м. Харкова з 16.03.1993 р. та відповідно до облікових даних має податковий борг перед бюджетом України у сумі 1618826,37грн. з податку на додану вартість, який виник на підставі поданих підприємством декларацій у 2012-2013рр. Також, податковою інспекцією підприємству донараховано штрафних санкцій по податковому повідомленню - рішенню № 0001011503 від 12.03.2013р. у сумі 195158, 23 грн. За наслідками проведеної перевірки своєчасності сплати податкового зобов'язання по податку на додану вартість з серпня 2006 р. по серпень 2008 р., оформленої актом від 08.02.2013 р. №865/15.3-09/08680841, Основ'янською ОДПІ встановлено, що підприємство відповідача несвоєчасно сплатило податок на додану вартість за перевірений період, чим порушило п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України і що слугувало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення №00010111503 від 11.09.2013 р. на суму 195939,63 грн. Посилаючись на п. 59.1 ст. 59 та п. 14.1.153 ст. 14 Податкового кодексу України, позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв'язку надіслано першу та другу податкові вимоги від 05.10.2001р. на суму 496214, 32 грн. та від 13.12.2001р. та на суму 52020, 37 грн. відповідно, які відповідачем не виконані. Вказуючи на те, що несвоєчасна сплата сум податків призводить до ненадходження у місцевий бюджет грошових коштів, чим завдається істотна шкода економіці держави і порушується державний інтерес, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову. Представники відповідача - Державного підприємства "Підприємство Диканівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12)", позов не визнали. У письмових запереченнях на позов (т.1 а.с.143-147) відповідач вказав, що позивач, який за ознаками ст. З КАС України є суб'єктом владних повноважень, не виконав приписів ст. ст. 60, 101 Податкового кодексу України та не відкликав податкове повідомлення рішення № 0001011505 від 12.03.2013 р., не провів списання безнадійного податкового боргу у відповідності до судових рішень: постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2013р. по справі № 2а-14145/12/2070 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 року по справі № 2а-14145/12/2070, постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2013р. по справі № 820/3323/13-а та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013 року по справі № 820/3323/13-а, постанови Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. по справі № 820/7454/13-а. Таким чином, на думку відповідача, у зв'язку з неправомірними діями позивача щодо спрямування коштів в безнадійний податковий борг станом на 01.10.2013р., як вбачається з облікової картки підприємства, у останнього утворився неіснуючий податковий борг в сумі 2939592.24 грн. - за основним платежем та пенею в сумі 967027,53грн. Разом з тим, з набранням чинності Податкового кодексу, а саме: з 01.01.2011 р. податковий орган був обтяжений обов'язком списати безнадійний податковий борг без звернення відповідача. Крім того, за судженням відповідача, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на збільшення податкового боргу за податковими вимогами від 05.10.2001р. та 13.12.2001р. є безпідставними, оскільки податковий борг, який за законом є безнадійним підлягає списанню. Податкові вимоги від 05.10.2001р. та 13.12.2001р., прийняті податковим органом стосовно податкового боргу, що виник до прийняття Податкового кодексу України, і якщо навіть дані податкові вимоги і направлялись підприємству, то вони направлялись на підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який втратив чинність з 01.01.2011р. та не регулює відносини, що виникли між сторонами у зв'язку зі сплатою нового податкового боргу, що утворився після 01.01.2011р. Відповідач стверджує, доказів направлення відповідачу податкових вимог, оформлених і надісланих у відповідності з приписами Порядку направлення органами державної податкової служби податкових вимог платникам податків, затвердженому наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010р. № 1037, позивач не надав. За таких підстав відповідач вважає позов цілком необґрунтованим та безпідставним. До того ж, заборгованість підприємства у розмірі 1618826, 37 грн. є грошовим зобов'язанням відповідача за самостійно узгодженою сумою ПДВ з грудня 2011р. по серпень 2013р., яка підприємством сплачена, що також підтверджується даними облікової картки. Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просили суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів: Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач - Державне підприємство «Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12)» зареєстрований як юридична особа з 07.06.2000 року, включений до ЄДРПОУ за номером 08680841, що підтверджується Довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. (т.1 а.с.11-14, 148). З 16.03.1993 року підприємство узято на облік в органах державної податкової служби як платник податків та перебуває на обліку у Основ'янській об'єднаній державній податковій інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів за № 28. (т.1 а.с.149). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України, вимогам Податкового кодексу України. Дії податкового органу є регламентованими, підлягають законодавчим обмеженням та реалізуються з дотриманням порядку, встановленого законом. Розглядаючи спір, суд бере до уваги, що правовідносини з приводу стягнення коштів платника податків в рахунок погашення податкового боргу унормовані ст.95 Податкового кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача - «Підприємства Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12)», податкового боргу з податку на додану вартість, задекларованого з грудня 2011р. по серпень 2013р. Відповідно до п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену ним у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. За визначенням п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Пунктом 59.1 ст.59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установленні законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно з п. 59 ст.59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Відповідно до п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.5 ст.59 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент узгодження податкового зобов'язання) передбачено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. Проаналізувавши вищевикладені положення податкового законодавства, суд дійшов висновку, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби зобов'язаний надіслати такому платнику податків податкову вимогу. Згідно з приписами п.п.20.1.18 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Таким чином, органи державної податкової служби мають звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання платнику податкової вимоги на кожну суму податкового боргу. Разом з тим, податкові вимоги перша №1/79 від 05.12.2001 року на суму податкового боргу: за основним платежем 494205,66 гривень та за пенею 2008,66 грн. та друга від 13.12.2001 року на суму податкового боргу 52020,37 гривень, прийняті податковим органом стосовно податкового боргу, що виник до прийняття Податкового кодексу України. Отже, для стягнення вказаної суми податкового боргу податковий орган повинен був, відповідно до ст.59, п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України, надіслати підприємству відповідача податкову вимогу на зазначену суму. Однак, судовим розглядом встановлено, не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду справи, що податковим органом на суму податкового зобов'язання Підприємства Диканівської виправної колонії (№12) з ПДВ з грудня 2011 року по серпень 2013 року податкові вимоги не надсилались. За таких підстав, слід дійти висновку, що у позивача не виникло права на стягнення такого податкового боргу у судовому порядку. Суд також вважає за необхідне відзначити, що податкові вимоги №1/79 від 05.12.2001 року та №2 від 13.12.2001 року, на які посилається позивач в обґрунтування позову, направлялись підприємству відповідача на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який втратив чинність з 01.01.2011 року та не регулює правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку зі сплатою нового податкового боргу, який утворився після 01.01.2011 року та регулюється нормами Податкового кодексу України. Отже, висновки податкового органу, що у відповідача з часу надсилання згаданих вище податкових вимог №1/79 від 05.12.2001 року та №2 від 13.12.2001 року постійно існує податкова заборгованість, яка станом на час звернення до суду повністю не погашена, у зв'язку з чим у податкового органу відсутній обов'язок надсилати нову податкову вимогу, суд вважає необґрунтованими, адже, податковим органом ставиться питання не про стягнення всієї суми податкового боргу, який виник з 2001 року, а лише з грудня 2011 року. Слід також відзначити, що за правилами, визначеними ст.101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом. За змістом ст. 101 Податкового кодексу України строк давності протягом якого грошове зобов'язання, нараховане контролюючим органом, може бути стягнуто складає 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Крім того, заборгованість Підприємства Диканівської виправної колонії (№12) в розмірі 1618826,37 грн., є грошовим зобов'язанням відповідача за самостійно узгодженою сумою ПДВ з грудня 2011 року по серпень 2013 року, яка ним сплачена, що підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи: № 38 від 20.01.2012р. на суму 20000,00грн., №46 від 27.01.2012р. на суму 46294,00 грн., №64 від 30.01.2012р. на суму 5000,00грн., № 121 від 10.02.2012р. на суму 10000,00 грн., № 141 від 17.02.2012р. на суму 10000,00грн., № 164 від 22.02.2012р. на суму 25000,00 грн., № 167 від 23.02.2012р. на суму 5 000,00грн., № 199 від 29.02.2012р. на суму 10000,00 грн., № 288 від 30.03.2012р. на суму 30000,00грн., № 289 від 30.03.2012р. на суму 29277,00грн., №385 від 25.04.2012р. на суму 23000,00грн., № 404 від 28.04.2012р. на суму 21000,00грн., № 405 від 28.04.2012р. на суму 2000,00грн., № 522 від 25.05.2012р. на суму 35500,00грн., № 546 від 30.05.2012р. на суму 35355,00грн., № 654 від 27.06.2012р. на суму 33000,00грн., № 773 від 27.07.2012р. на суму 30000грн., № 776 від 30.07.2012р. на суму 9200,00грн., № 931 від 30.08.2012р. на суму 6570,00грн., № 1073 від 24.09.2012р. на суму 40000,00грн., № 1091 від 27.09.2012р. на суму 96034,00грн., № 1172 від 30.10.2012р. на суму 31093,00грн., № 1177 від 31.10.2012р. на суму 47306,00грн., № 1259 від 30.11.2012р. на суму 47400,00грн., № 8 від 30.11.2012р. на суму 13580,00грн., № 9 від 30.11.2012р. на суму 737,00грн., № 120 від 27.12.2012р. на суму 92252,00грн., № 87 від 23.01.2013р. на суму 30000,00грн., № 127 від 31.01.2013р. на суму 70400,00грн., № 271 від 27.02.2013р. на суму 25000,00грн., № 287 від 28.02.2013р. на суму 51975,00грн., № 399 від 28.03.2013р. на суму 45000,00грн., № 410 від 29.03.2013р. на суму 73012,00грн., №411 від 29.03.2013р. на суму 1035,00грн., № 524 від 30.04.2013р. на суму 83195,00грн., № 614 від 22.05.2013р. на суму 10000,00грн., № 660 від 29.05.2013р. на суму 26645,00грн., № 696 від 30.05.2013р. на суму 26645,00грн., № 672 від 30.05.2013р. на суму 334,00грн., № 821 від 27.06.2013р. на суму 33700,00грн., № 822 від 27.06.2013р. на суму 17300,00грн., №990 від 29.07.2013р. на суму 32150,00грн., № 995 від 30.07.2013р. на суму 32150,00грн. , № 1189 від 22.08.2013р. на суму 20000,00грн., № 1225 від 29.08.2013р. на суму 30000,00грн., № 1281 від 10.09.2013р. на суму 47520,00грн., № 1364 від 19.09.2013р. на суму 44200,00грн., № 1403 від 27.09.2013р. на суму 640,00грн. (т.1 а.с.197-222), а також даними облікової картки, яка за правилами ст.70 КАС України та Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України (затверджено наказом ДПА України від 18.07.2005р. №276, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.08.2005р. за №843/11123; далі за текстом-Інструкція №276) є належним та допустимим доказом виконаного податкового обов'язку з боку відповідача. Суд також відзначає, що позивачем не надано суду доказів виконання ним судових рішень, які в силу ст. 254 КАС України набули законної сили щодо списання безнадійного податкового боргу підприємству відповідача, а саме: постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2013р. по справі № 2а-14145/12/2070 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 року по справі № 2а-14145/12/2070, постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2013р. по справі № 820/3323/13-а та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013 року по справі № 820/3323/13-а, постанови Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. по справі № 820/7454/13-а. Оскільки судовим розглядом встановлений факт порушення заявленою суб'єктом владних повноважень вимогою прав та охоронюваних законом інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин, то у задоволенні позову належить відмовити, адже обґрунтованість заявленої вимоги не підтверджена добутими судом і долученими до матеріалів справи доказами. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: denied