Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов’язання вчинити певні дії, посилаючись на наступні обставини. 27 травня 2013 р. в порядку ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України до [PERSON] селищної ради він надіслав клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Орієнтовна площа земельної ділянки була вказана 0,15 гектара. 20 червня 2013 р. [PERSON] селищна рада на пленарному засіданні прийняла рішення за №. 1745 про відмову у наданнійому земельної ділянки. Свою відмову [PERSON] селищна рада мотивує тим, що відповідно до доданих до клопотання графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місцерозташування затребуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівної документації. Вважає, що це твердження не грунтується на вимогах законодавчих актів, порушує його права на отримання земельної ділянки, а тому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради від 20 червня 2013 р. № 1741 «Об отказе в предоставлении земельного участка гр. Украины [PERSON]С.»; зобов'язати [PERSON] селищну раду повторно розглянути Клопотання [PERSON] від 27 травня 2013 р. та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,15 га для надання безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, судові витрати покласти по відповідача. В судове засідання позивач не з’явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Підтримав вимоги позову та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з’явився. 16.10.2013 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.ст. 104, 105 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, вимагати зобов’язати суб’єкта владних повноважень вчинити певні дії. Як встановлено судом, [PERSON] 27 травня 2013 року в порядку ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України надіслав до [PERSON] селищної ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Орієнтовна площа земельної ділянки була вказана 0,15 гектара. До зазначеного Клопотання додано: копія паспорту та ідентифікаційного номеру: викопіюваня з кадастрової карти Державного земельного кадастру з позначенням червоним чотирикутником місце розташування земельної ділянки; графічні матеріали (ортофотоплани) з позначенням: червоним чотирикутником місце розташування земельної ділянки в смт. Коктебель, Автономна Республіка Крим. 20 червня 2013 року [PERSON] селищна рада на пленарному засіданні 45-ої сесії 6 скликання прийняла рішення за №. 1745 про відмову у наданні [PERSON] земельної ділянки. Свою відмову [PERSON] селищна рада мотивує тим, що відповідно до доданих до клопотання графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місцерозташування затребуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів та містобудівної документації. Позивач вважає, що рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним було надано повний пакет документів та на даному етапі виділення земельної ділянки були надані належні графічні матеріали. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл. селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного рішення) було встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється, зокрема, шляхом створення відповідної державної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону. Ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено перелік відомостей про земельні ділянки, які включаються до Державного земельного кадастру, а саме: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Також, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про його власників (користувачів), зазначені у частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно. При цьому ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який також є і держателем Державного земельного кадастру, а отже встановлено, що у [PERSON] селищна рада у своєму розпорядженні даних державного земельного кадастру не має. Суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що депутатські комісії ради повинні робити запити та залучати відповідних фахівців для ідентифікації місяця розташування витребуваної позивачем земельної ділянки, оскільки норми земельного та іншого законодавства не визначають обов’язки органів місцевого самоврядування щодо підбору вільних земельних ділянок за клопотаннями про надання земельних ділянок зацікавленим особам. [PERSON] селищна рада згідно вимог чинного законодавства повинна розглядати питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретно визначеної земельної ділянки, місце розташування якої відоме, чого у даному випадку не було. З приводу наданих позивачем до клопотання та позовної заяви «Викопіювання з кадастрової карти державного земельного кадастру смт. Коктебель, Автономна Республіка Крим» та графічних матеріалів (ортофотоплани), в якості доказу, суд зауважує наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 35 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об'єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, [PERSON] Крим).Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру. Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру. Вид картографічної основи та перелік відомостей Державного земельного кадастру, які відображаються на викопіюванні, визначаються фізичними та юридичними особами під час подання згідно з пунктами 162-199 цього Порядку заяви про отримання викопіювання. У свою чергу, позивач звернувся з клопотанням до Коктебельскої селищної ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки, до якого було додано графічний матеріал з назвою «Викопіювання з кадастрової карти державного земельного кадастру смт. Коктебель, Автономна Республіка Крим», який сформований та підписаний самим позивачем, що не відповідає вищенаведеним положенням Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру. Також, судом не може бути розцінені як належні графічні матеріали (ортофотоплани), які додані до клопотання і позовної заяви, оскільки безпосередньо у графічній їх частині не наводиться інформація стосовно населеного пункту, частина території якого відображена на графічному матеріалі. Також у позовній заяві позивач вказує, що відповідно до інформації з державного земельного кадастру затребувана земельна ділянка є вільною, тобто така, що не надана у власність або користування громадянам чи юридичним особам, при цьому жодних письмових доказів на підтвердження цієї інформації позивачем у позові не наводиться та у переліку документів, доданих до позовної заяви, не вказується. Відносно заявлених позовних вимог про зобов'язання [PERSON] селищної ради про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для надання безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд зазначає наступне. Так, відповідно до п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст відносяться повноваження з передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Отже, відповідно до вищенаведених норм, суд не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування з приводу прийняття рішень щодо розпорядження землями територіальних громад і як наслідок зобов'язувати орган місцевого самоврядування приймати конкретні рішення щодо реалізації громадянами певних етапів безоплатного отримання у власність земельних ділянок. Крім того, суд не погоджується із доводами позивача відносно того, що на першому етапі отримання земельної ділянки місцева рада може надати особі дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, місцезнаходження якої визначено не точно, адже тільки саме спеціально розроблений погоджений проект землеустрою містить чіткі орієнтири місцезнаходження земельної ділянки. Так, згадно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про землеустрій», замовники документації із землеустрою зобов'язані виконувати всі умови договору, а також прийняти виконані роботи та оплатити їх. Також певних сил та матеріальних витрат замовники документації несуть у процесі погодження документації із землеустрою. Таким чином, розробивши проект землеустрою щодо земельної ділянки, місцезнаходження якої на момент прийняття рішення було визначено не точно, а також відносно якої були відсутні відомості щодо прав на неї третіх осіб, особа, зацікавлена в одержані безоплатно у власність земельної ділянки, після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може не отримати її у власність, у зв'язку із знаходження витребуваної земельної ділянки (або її частини), наприклад, у власності або користуванні інших осіб, або перебування земельної ділянки в категорії земель, які відповідно до законодавства або затвердженої документації не можуть передаватися у приватну власність. Таким чином, згідно вимог чинного законодавства [PERSON] селищна рада повинна розглядати питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретно визначеної земельної ділянки з певними межами, місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, відомостями щодо ії категорії, форми власності та інше. З урахуванням викладеного, та враховуючи те, що [PERSON] селищна рада діяла в межах наданих їй повноважень та у повній відповідності до вимог Закону, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied