Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради про визнання дій неправомірними щодо виплати державної допомоги, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона у відповідності до положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» №2811 від 21.11.1992 р. перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Синельниківської міськради Дніпропетровської області з 18.10.2010 р., так як доглядаю свою доньку [PERSON], [INFO]. Відповідачем, як органом, який призначає та здійснює виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, відповідно до ст.ст. 1,13,14,15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», їй була призначена державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.03.2011р. по 31.08.2011 року у розмірі 238,53 грн. на місяць, та з 01.09.2011р. по 04.12.2013 року у мінімальному розмірі 130,0 грн. на місяць. У зв'язку із скрутним фінансовим становищем 16.03.2012 року вона працевлаштувалась на роботу до Славгородського дошкільного навчального закладу №1 «Сонечко» на посаду музичного керівника у режимі неповного робочого часу, як жінка яка виховує малолітню дитину, що дозволено діючим законодавством, а саме нормами Конституції України, трудового законодавства та Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Звільнилась з вищевказаної установи 30.11.2012 року за власним бажанням, та до теперішнього часу не працює, займається вихованням доньки. 31.07.2013 року на її адресу надійшло повідомлення від відповідача про те, що виплата їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку припинена та нарахована переплата з 16.03.2012 р. по 31.07.2013 р. у сумі 2147,10 грн., яку їй необхідно повернути, у зв'язку з тим, що вона працевлаштувалась на роботу, чим на погляд відповідача порушила вимоги п.49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 р. З рішенням відповідача вона повністю незгодна і вважає такі дії незаконними, так як держава створює всі необхідні умови для поєднання материнства із працею, отже праця є важливою умовою життєдіяльності особи. Крім того ст. 56 КЗпП України, передбачено встановлення неповного робочого часу за погодженням сторін трудового договору як при працевлаштуванні, так і згодом, проте деяким категоріям працівників надане суб'єктивне право на встановлення неповного робочого часу, а саме це - вагітні жінки, жінки, які мають дитину віком до 14 років або дитину інваліда та інші, тому власник, або уповноважений орган зобов'язаний на вимогу такій жінці, встановити їй неповний робочий час. Згідно ч. 1, ст. 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по день досягнення дитиною трирічного віку. Частиною 7 ст.14 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що матерям, які мають дітей віком до трьох років і вийшли на роботу та працюють у режимі неповного робочого часу, допомога по догляду за дитиною призначається, а якщо вже призначена - виплачується у повному розмірі. Те ж саме вказано в абзаці 5, п.п. 2, п. 23 постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, а саме те, що не припиняється виплата допомоги особам, які працюють у режимі неповного робочого часу, вдома, у виборчій комісії, в тому числі у день голосування, дні встановлення підсумків голосування та результатів виборів, або провадять підприємницьку діяльність. Може припинитись виплата зазначеної допомоги, тільки у разі виходу матері дитини на роботу у режимі повного робочого часу, згідно ч. 5 ст. 14 Закону України « Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в якій сказано, що у разі працевлаштування або виходу на роботу матері, або особи яка фактично здійснює догляд за дитиною, до закінчення строку догляду у режимі повного робочого часу зазначена допомога виплачується особі, яка продовжує догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А режим неповного робочого часу законодавцем і був встановлений для деяких категорій жінок з метою поєднання праці з материнством і вихованням дитини. З цього приводу її представник [PERSON] звернувся до урядового контактного центру міністерства праці та соціального захисту України з проханням розібратись по суті порушення співробітниками Синельниківського управління праці та соціального захисту України її права на отримання державної допомоги. 09.08.2013 р. була надана письмова відповідь Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, в якій вказано на те, що причиною припинення виплати їй допомоги і нарахування переплати у сумі 2147,10 грн. є те, що вона вийшла на роботу не повідомивши про це органи соціального захисту, чим порушила вимоги п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 р. Та як зазначено в листі Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, позивачка своїм підписом підтвердила попередження про те, що у разі виходу на роботу впродовж терміну призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона зобов'язується повідомити про це управління. З рішенням Синельниківського управління праці та соціального захисту України позивачка не згодна та вважає, що по суті питання розглянуте не було в силу відомчої зацікавленості. Дійсно своїм підписом вона підтвердила той факт, що зобов'язалась повідомляти органи соціального захисту про всі обставини, які впливають на виплату допомоги (зміни у складі сім'ї, перевищення середньомісячного доходу, вихід на роботу впродовж терміну перебування у відпустці по догляду за дитиною у режимі повного робочого дня, що унеможливлює догляд за дитиною, тощо), чого і вимагає ст. 22 Закону України «Про державну допомогу», однак такі обставини не наступили і підстав для повідомлення Управління соціального захисту населення- не було. З 01.09.2011 року враховуючи дохід сім'ї, їй була призначена державна допомога у мінімальному розмірі 130 грн., менше якого, незважаючи на сукупний дохід сім'ї, держава не може виплачувати. А при працевлаштуванні позивачки на неповний робочий день, сукупний дохід сім'ї ніяк не міг вплинути на розмір державної допомоги, яка вже виплачувалась у мінімальному розмірі. Отже, оскільки закон зобов'язує повідомляти органи соцзахисту про обставини що впливають на виплату допомоги, а вже призначена допомога, особі яка працевлаштувалась і працює в режимі неповного робочого часу та одночасно здійснює догляд за дитиною не припиняється, розмір допомоги не перевищує мінімальний ( 130 грн. ), то і обставин, які могли б вплинути на виплату допомоги не склалось, шкода державі не спричинена. На думку позивачки - посилання відповідача в даному випадку на абзац 2, п.п.2, п.23 КМУ від 27.12.2001р. «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» про те, що зазначена допомога припиняється особі з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків), а право на отримання допомоги, відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки», залишається лише за жінками, які будучи у відпустці з підприємств, установ та організацій по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вийшли на роботу у режимі неповного робочого часу - є недоречним, тому що у такому випадку грубо порушується надане Конституцією та трудовим законодавством суб'єктивне право жінки на працевлаштування у режимі неповного робочого часу, як матері яка доглядає дитину віком до 14 років, а також унеможливлюється поєднання материнства із працею. Враховуючи вищевикладене просить визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Синельниківського виконавчого комітету щодо припинення виплати їй допомоги. Зобов'язати відповідача Управління праці та соціального захисту населення поновити виплати і повернути їй несплачені кошти. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити , на підставах, викладених в позовній заяві. Надав суду пояснення, аналогічно фактам та обставинам, викладеним в адміністративному позові. Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради в особі свого представника Заблуди М.В., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувало. Відповідач надав заперечення у яких зазначено, що [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради 01.03.2011 року з заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам. Відповідно до п.49 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року (далі - Порядок №1751), особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, зобов'язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги. Згідно вищезазначеної заяви, [PERSON] була ознайомлена з вимогами п.49 Порядку №1751 та зобов'язалась повідомити управління праці про працевлаштування впродовж терміну виплати допомоги, про що свідчить її особистий підпис. З метою контролю за використанням бюджетних коштів головним державним соціальним інспектором Микитенко Л.Г., були здійснені запити, в результаті чого було виявлено факт виходу на роботу [PERSON] до закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до довідки КЗ освіти Славгородського дошкільного навчального закладу № 1 «Сонечко» від 21.06.2013 року № 11, [PERSON] працювала на посаді музичного керівника на 0,5 ставки з 16.03.2012 року по 30.11.2012 року. Про своє працевлаштування Позивач управлінню не повідомила взагалі. Відповідно до п.23 Порядку № 1751, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку припиняється в разі, коли особа, що отримує допомогу виявила бажання працювати, тобто з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків). Виконуючи вимоги чинного законодавства, управління праці припинило виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам з 01.08.2013 року (розпорядження від 24.07.2013 року). За період з 16.03.2012 року по 31.07.2013 року у [PERSON] виникла переплата загальною сумою 2 147 грн. 10 коп. Відповідно до п. 49 Порядку № 1751 заявниця повинна повернути переплачені кошти до Державного бюджету. 31.07.2013 р. на адресу [PERSON] було направлено повідомлення щодо добровільного погашення виявленої переплати в строк до 20.01.2014 року. Крім того, представник відповідача пояснила суду, що підставою для припинення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам - стало саме те, що позивачка працевлаштувалася, та не повідомила про це Управління соціального захисту населення, як того, вимагає п.49 Порядку №1751, хоча була зобов'язана повідомити управління праці про працевлаштування впродовж терміну виплати допомоги, про що свідчить її особистий підпис. Позивачку було повідомлено про те, що якщо вона надасть необхідний пакет документам фахівцям, то їй будуть нараховані виплати, але на інших підставах, як працюючій жінці, яка працює на умовах неповного робочого дня, у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця вимога обумовлена тим, що виплата різних категорій соціальної допомоги відбувається з різних рахунків. Тому, при виконанні позивачкою умови, щодо надання в Управління соціального захисту населення необхідного переліку документів - виплата допомоги їй була би перерахована, але за інших підстав, передбачених законом. Та обставина, що позивачка повідомлялася про виконання певних вимог, щодо надання документів підтверджується листом Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації №З-160 від 09.08.2013 року. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне: Позивачка [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 грудня 2010 року ( а.с.10); - на підставі заяви позивачки від 01.03.2011 року - 03.03.2011 року їй була призначена державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В цій же заяві позивачка зазначила, що її повідомлено про необхідність повідомляти органи праці та соціального захисту населення у випадку її працевлаштування, що підтверджується підписом на заяві ( а.с.49-50); - відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], яку позивачка надала до матеріалів справи - на момент народження дитини та оформлення заяви про надання державної допомоги позивачка не була працевлаштована, та працевлаштувалася 16.03.2012 року на посаду музичного керівника в Славгородський ДНЗ№1 «Сонечко» ( а.с.8); Зазначеними документами підтверджується те, що на момент призначення державної допомоги позивачка [PERSON] мала статус «непрацююча жінка», потім її статус змінився на « працююча жінка», але позивачка не повідомила органи праці та соціального захисту населення про зміну статусу, хоча знала про свій обов'язок. Суд приходить до висновку, що відповідач Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради мало обґрунтовані підстави для припинення виплати державної допомоги позивачці у зв'язку з тим, що з 16.03.2012 року по 30.11.2012 року позивачка була працевлаштована, і виплачені їй кошти обліковувалися, як надмірно сплачені. Документи надані суду відповідачем підтверджують те, що припинення виплат відбувалося з дотриманням процедури ( а.с.44-48). Крім того, суд враховує те, що не дивлячись на роз'яснення працівників соціальної служби, позивачка не надала документи, необхідні для перерахування та виплати їй державної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку, на інших підставах, чим позбавила відповідача можливості зробити перерахунок та здійснити виплату державної допомоги на інших підставах. Посилання позивачки на порушення відповідачем абзацу 2, п.п.2, п.23 КМУ від 27.12.2001р. «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в частині того, що зазначена допомога припиняється особі з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків), а право на отримання допомоги, відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки», залишається лише за жінками, які будучи у відпустці з підприємств, установ та організацій по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вийшли на роботу у режимі неповного робочого часу - є необґрунтованим, оскільки, як на момент призначення державної допомоги 03.03.2011 року, так і на момент виявлення переплати, а саме 24.07.2013 року - позивачка була непрацюючою жінкою, тобто не могла перебувати у відпустці. Як вже зазначалося - виплата державної допомоги позивачці могла відбуватися з інших підстав, передбачених законом, але позивачка не вчинила дій, спрямованих та необхідних для призначення державної допомоги на інших підставах. Суд вважає, що відповідач діяв в порядку і у спосіб, встановлений законом, тому відсутні підстави для визнання дій відповідача неправомірними. Суд, також вважає, що у позивачки відсутні підстави вимагати від відповідача поновлення виплат і повернення несплачених коштів, оскільки позивачем не був дотриманий встановлений порядок, щодо надання документів для призначення державної допомоги. Суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.252, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8-12, 69, 104, 158-163 КАС України, суд -

Результат розгляду: denied