Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

Позивач просив скасувати постанови: №000903 від 01.10.2013 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; №000904 від 01.10.2013 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; №000855 від 24.09.2013 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; №000856 від 24.09.2013 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт». В обгрунтування позову зазначив, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, виконує пасажирські перевезення. 23.07.2013 року його працівник [PERSON], який керував автомобілем «Мерседес-Бенц 412Д» д/н [NUMBER], був зупинений у м.Бердянськ працівниками ДТІ, які, перевіривши надані водієм документи, склали акт про порушення водієм ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Також представники відповідача прийшли до висновку про порушення водієм ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Після чого позивач отримав постанови про накладення на нього адміністративно-господарського штрафу за вчинені порушення відповідно до абз.3, 8 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Проте ці постанови є незаконними, оскільки водій надав працівникам ДТІ всі необхідні документи, крім цього, в цей день у [PERSON] був вихідний та він використав транспортний засіб для особистих потреб, рухався без пасажирів, перевезення пасажирів не здійснював. 17.08.2013 року позивач, керуючи автобусом Мерседес д/н [NUMBER], разом з родиною повертався з відпочинку, був зупинений працівниками ДТІ, які склали акт про порушення позивачем ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» внаслідок відсутності певних документів на перевезення. Також представники відповідача прийшли до висновку про порушення позивачем ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт». На підставі цього акту прийнято постанови про накладення на нього адміністративно-господарського штрафу за вчинені порушення відповідно до абз.3,8 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Постанови є незаконними, оскільки позивач не виконував пасажирські перевезення, повертався зі своєю родиною з відпочинку на власному автомобілі, надав перевіряючим всі необхідні документи. Постановою Мар»їнського районного суду Донецької області від 27 листопада 2013 року позов задоволено. Скасовані постанови: №000903 від 01.10.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн; №000904 від 01.10.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 340 грн; №000855 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн; №000856 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 340 грн. Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що якщо водій здійснював перевезення пасажирів як для власних потреб, так і для нерегулярних перевезень, у нього повинен бути список пасажирів, яких перевозять відповідно до ч.ч.4,10 ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Такий список у [PERSON], [PERSON] на час проведення перевірки був відсутній, про що зазначено в актах перевірки. Також перевіряючим не було надано тахокарти за 28 попередніх календарних днів. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Відповідно до ліцензії, виданої 31.05.2011 року, [PERSON], зареєстрований як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець, здійснює послуги з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом, внутрішні перевезення пасажирів автобусами (а.с.40,42,55) 05.01.2013 року між [PERSON] та Мар»їнською районною організацією профспілки робітників освіти та науки укладено Договір на здійснення послуг з перевезення по необхідним маршрутам (а.с.76-78) З акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №021857 від 23.07.2013 року вбачається, що 23.07.2013 року о 10.04 годин у м. Бердянськ водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенц 412Д» д/н [NUMBER], який належить [PERSON], здійснюючи нерегулярні перевезення маршрутом «Мар»їнка-Бердянськ», надавав послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме, договору на перевезення пасажирів, документу про сплату послуг на перевезення. Також водій порушив режим праці і відпочинку, у водія відсутні реєстраційні листки (тахограми) за 28 календарних днів. Відповідальність за вчинене порушення передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». В акті водієм [PERSON] зазначено про незгоду з актом. (а.с.7) На підставі зазначеного акту прийнято постанову №000855 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 гривень за порушення ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (а.с.18), а також постанову №000856 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 340 гривень за порушення ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.8 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». (а.с.19) З акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №016181 від 17.08.2013 року вбачається, що 17.08.2013 року о 22.30 годин в р-ні д/д Харків-Сімферополь 417 км водій [PERSON], керуючи належним йому на праві власності транспортним засобом «Мерседес-Бенц» д/н [NUMBER] (а.с.50), надавав послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: договору на перевезення пасажирів. Також [PERSON] порушив режим праці і відпочинку, у водія відсутні листи обліку (тахограми) за 28 попередніх календарних дів, відсутній передній трафарет з написом «нерегулярні перевезення». Відповідальність за вчинене порушення передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». В акті водієм [PERSON] зазначено про незгоду з актом та,що документи всі були надані. (а.с.3) На підставі зазначеного акту прийнято постанову №000903 від 01.10.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 гривень за порушення ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (а.с.5), а також постанову №000904 від 01.10.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу в розмірі 340 гривень за порушення ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.8 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». (а.с.4) Між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір від 03.06.2013 року з терміном дії до 30.09.2013 року, відповідно до п.5 якого визначено вихідні дні водія [PERSON] - понеділок, вівторок. (а.с.22) Відповідно до додатку №1 до Договору обов'язкового страхування відповідальності перед третіми особами від 16.08.2014 року, за цим договором застраховані пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами родини позивача (а.с.51,56-57), та [PERSON] (а.с.52) З тахокарток вбачається (а.с.23-30), що водій [PERSON] неодноразово працював у вихідні дні, які визначені в трудовому договорі від 03.06.2013 року, укладеному з [PERSON] Також в усіх тахокартках не заповнені графи про визначення добового пробігу транспортного засобу з д/н [NUMBER], яким керував [PERSON], та транспортного засобу з д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] (а.с.47,49) Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, виходив з того, що ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначений перелік документів, які мають бути у перевізника під час використання транспортного засобу для власних потреб, в якому відсутні договори на перевезення пасажирів, тому є безпідставними застосування адміністративно-господарських штрафів до [PERSON], який 17.08.2013 року повертався з відпочинку зі своєю родиною на власному автомобілі у якості водія, постановами від 01.10.2013 року. Крім цього, також є безпідставними постанови від 24.09.2013 року, оскільки водій [PERSON] взагалі не перевозив пасажирів 23.07.2013 року, свій вихідний день використовував на власний розсуд - поїхав до м. Бердянськ за особистими справами, надати тахокарти за 28 попередніх календарних днів неможливо внаслідок відсутності такої кількості тахокарт, оскільки позивач здійснює нерегулярні пасажирські перевезення. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів з наступних підстав. Згідно ч.5 ст.35 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг. Відповідно до ч.1 ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Частиною 4 ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Частиною 10 статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено документи на перевезення пасажирів автобусами для власних потреб: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України. На підставі ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Відповідно до абз.3, абз.8 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач [PERSON] 17.08.2013 року використовував власний транспортний засіб для особистих потреб - перевозив свою родину та керував транспортним засобом в якості водія. Наведене підтверджено списком застрахованих пасажирів від 16.08.2013 року, довідкою про склад родини позивача та не спростовано відповідачем. Як вбачається з акту перевірки від 17.08.2013 року [PERSON] визначено порушення приписів ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме - не оформлення договору на перевезення пасажирів, порушення режиму праці та відпочинку водія, відсутність у водія листів обліку (тахограм) за 28 попередніх календарних днів. Проте, статтєю 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» не передбачено обов'язковість надання договору на перевезення пасажирів при здійсненні перевезення пасажирів автобусами для власних потреб. Крім цього судова колегія зазначає, що Закон «Про автомобільний транспорт» не містить жодної норми, яка б забороняла автоперевізнику використовувати транспортний засіб, який належить йому на праві власності, на власний розсуд для особистих потреб. Щодо порушення [PERSON] режиму праці та відпочинку 17.08.2013 року, то в даному випадку таке порушення з боку позивача відсутнє, оскільки в зазначену дату він не здійснював перевезення пасажирів як автоперевізник, а перебував в якості водія власного транспортного засобу, в якому знаходилися члени його родини. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження здійснення позивачем саме надання послуг з перевезення пасажирів. Що стосується порушення - відсутності листів обліку (тахограм) за 28 попередніх календарних днів, судова колегія зазначає наступне. Відповідно до п.6.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України N 340 від 07.06.2010 року, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Вищезазначений пункт Положення набирає чинності з 01.06.2013 року. За приписом пп. 1.5 п. 1 цього Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу. Згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 14.02.2013 року автомобіль Мерседес Бенц д/н [NUMBER] був обладнаний тахографом, що придатний для застосування (а. с. 53). Відповідно до п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №385 від 24.06.2010 року, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Зазначена Інструкція розроблена відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Проте в жодному з перелічених нормативно-правових актів не визначено обов'язок водія мати при собі тахокартки у кількості, визначеній ЄУТР - саме 28 тахокарток за попередні 28 колендарних днів, при цьому суд наголошує, що позивач здійснює нерегулярні пасажирські перевезення. Крім цього ЄУТР стосується роботи транспортних засобів, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення. Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не було подано доказів на підтвердження того, що позивач, транспортний засіб якого обладнаний діючим тахографом, здійснював перевезення пасажирів протягом 28 попередніх календарних днів при перевірці повинен був надати за ці дні тахокарти. На підставі викладеного є безпідставними висновки акту №016181 від 17.08.2013 року про порушення позивачем вимог ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», як наслідок є незаконними та підлягають скасуванню постанови №000903, 000904 від 01.10.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу. Що стосується порушень, виявлених відповідачем під час перевірки 23.07.2013 року, судова колегія погоджується з безпідставністю прийняття постанов №000855, 000856 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу, оскільки водій [PERSON] 23.07.2013 року керував належним йому, а не [PERSON] на праві власності транспортним засобом «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER], доказів перевезення [PERSON] пасажирів відповідачем не надано, тому відсутні підстави вважати, що водій здійснював перевезення пасажирів та не надав необхідних документів, що він порушив режим праці та відпочинку. Використання [PERSON] власного транспортного засобу для власних потреб 23.07.2013 року відповідачем не спростовано. Норми Закону «Про автомобільний транспорт» не забороняють власнику використовувати транспортний засіб, який залучається до нерегулярних пасажирських перевезень, на власний розсуд для особистих потреб. Що стосується ненадання [PERSON] тахокарт за 28 попередніх календарних днів, то, як зазначалося раніше, позивач здійснює нерегулярні пасажирські перевезення, а приписи ЄУТР стосуються роботи транспортних засобів, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення. На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що підлягає скасуванню постанови №000855, 000856 від 24.09.2013 року про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу. Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, вірно застосувавши норми матеріального право, суттєво порушив норми процесуального права, оскільки розглянувши цю справу, порушив приписи ч.2 ст.18 КАС України щодо предметної підсудності адміністративних справ. Статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначена предметна підсудність адміністративних справ. Так, згідно частини 2 вказаної статті окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Відповідач по справі є суб'єктом владних повноважень, державним органом, спори за позовами до яких за частиною 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України підсудні окружним адміністративним судам. Оскільки Управління Укртрансінспекції в Донейцькій області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, застосування до позивача штрафу є адміністративно-господарською санкцією, тому справа повинна бути розглянута окружним адміністративним судом. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права, справу розглянуто неповноважним судом, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: partial