Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить: - визнати бездіяльність Головного управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області протиправною; - зобов'язати Головне управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області першочергово проводити видатки на утримання судів Дніпропетровської області. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що у результаті бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області утворилася кредиторська заборгованість у сумі 15 928 818,68 грн. Фінансові зобов'язання на вказану суму зареєстровані в ГУДКС України в Дніпропетровській області належним чином, починаючи з липня 2013 року. Фінансове підкріплення зазначених випадків, на виконання вимог частини другої ст. 49 Бюджетного кодексу України, було підтверджено органами Державної казначейської служби. При цьому, не зважаючи на наявність коштів на рахунках ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, оплата за ними ГУДКС України в Дніпропетровській області не здійснюється. Бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не дозволила належним чином здійснити видатки, передбачені Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік», для потреб 46 місцевих загальних судів Дніпропетровської області. Особливий статус та незалежність судових установ, є загальновизначеними з позиції міжнародного права. Відповідач надав заперечення, в яких зазначено, що вимоги позивача щодо зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області першочергово проводити видатки на отримання судів Дніпропетровської області є безпідставним, а визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, є необґрунтованим. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно звіту форми №7д, погодженого Головним управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області утворилася кредиторська заборгованість у сумі 15928818,68 грн. Так, станом на 01 січня 2014 року кредиторська заборгованість позивача складає: - за загальним фондом державного бюджету (КПК 0501010): по КЕКВ 2210 (товар) 16 400,00 грн., по КЕКВ 2240 (послуги, крім комунальних) 33176,42 грн., по КЕКВ 2250 (відрядження) 5414,71 грн.; - за спеціальним фондом державного бюджету (КПК 0501040): по КЕКВ 2210 (товар) 4330413,46 грн., по КЕКВ 2240 (послуги, крім комунальних) 3693823,78 грн., по КЕКВ 2250 (відрядження) 56100,00 грн., по КЕКВ 2280 (навчання) 14238,50 грн., по КЕКВ 2800 (винагорода народних засідателів) 56953,03 грн., по КЕКВ 3110 (обладнання довгостр.корист.) 6876102,00 грн., по КЕКВ 3122 (купівля будівлі) 535708,89 грн., по КЕКВ 3132 (кап ремонт) 365479,02 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно Положення "Про Державну казначейську службу України", затвердженого Указом Президент України № 460/2011 від 13.04.2011 року, Державна казначейська служба України (Казначейство України), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого, спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України серед іншого, є: реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань, серед іншого: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, Державна казначейська служба України здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та клієнтів, операцій з коштами бюджетів. Статтею 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів, у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань. Згідно ч.1 ст.55 Бюджетного кодексу України, захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких, не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень. Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Процес казначейського обслуговування розпорядників коштів державного бюджету регламентується Порядком казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.12.2012р. № 1407, яким визначено, що органи Державної казначейської служби України здійснюють платежі на підставі платіжних доручень розпорядників та одержувачів бюджетних коштів за наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та фінансового зобов'язання у межах залишків коштів на рахунках розпорядників та одержувачів бюджетних коштів за відповідними кодами економічної класифікації видатків та класифікації кредитування. Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 11.03.2010 року справа № 1-3/2010 особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів, є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися, також законами. Централізований порядок фінансування судових органів з Державного бюджету України в обсягах, які мають забезпечувати належні економічні умови для повного і незалежного здійснення правосуддя, фінансування потреб судів спрямований на гарантування судової діяльності на основі принципів і приписів Конституції України. Належне функціонування судів залежить, зокрема, від обсягів фінансування та вчасного виділення коштів, на чому неодноразово наголошувалося у міжнародних актах, а саме: Основних принципах незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, якими передбачено, що кожна держава-член ООН повинна надавати відповідні засоби, які давали б змогу судовим органам належним чином виконувати свої функції (принцип 7); Резолюції 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної і Соціальної Ради Організації Об'єднаних Націй "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів" від 24 травня 1989 року, згідно з якою, при реалізації принципів 8 і 12 Основних принципів незалежності судових органів держави, приділяють особливу увагу необхідності виділення відповідних ресурсів для функціонування судової системи (процедура 5); У Віденській декларації та Програмі дій, прийнятій на другій Всесвітній конференції з прав людини 25 червня 1993 року, за якою кожній державі необхідно належним чином фінансувати установи, зайняті відправленням правосуддя (пункт 27); Рекомендації № (94)12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року, згідно з якою, для створення відповідних умов праці, які дозволять суддям ефективно працювати, необхідно укомплектувати штати достатньою кількістю суддів, а також надати в розпорядження суддів допоміжний персонал та відповідне обладнання, зокрема, засоби для діловодства та зв'язку, з тим, щоб вони могли діяти ефективно та без невиправданих затримок (пункти "a", "d" принципу III). Суд вважає, що бездіяльність Головного управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо не проведення коштів по зобов'язанням позивача, порушує інтереси судової системи регіону, призводить до нівелювання особливого статусу судових установ і є протиправною. Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, при цьому, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КАС України). Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, порушені її права, свободи або інтереси. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах, здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 86 вищевказаного Кодексу, зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог, для належного захисту порушеного права. Також, суд зазначає наступне, що позовні вимоги позивача про зобов'язання Головне управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області першочергово проводити видатки на утримання судів Дніпропетровської області, є передчасними, тобто заявлені на майбутнє, а отже, позивачем вибрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, тому суд, в цій частині позовних вимог відмовляє в їх задоволені. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких, позивачеві відмовлено. У зв'язку з чим, стягнути з Державного бюджету України на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 34,41 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial