Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

управління УПФУ в місті Калуші та Калуському районі звернулось в суд з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання дій старшого державного виконавця відділ ПВР управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області Сапі жака І.І. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1360 грн. від 05.03.2014 року незаконними та скасування постанови від 05.03.2014 року ВП №40647145 про стягнення виконавчого збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов не визнає з наведених у запереченні підстав. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2012 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжак І.І. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-1698/2010 виданого 31.10.2013 року Калуським міськрайонним судом про визнання дій управління пенсійного фонду України в Калуському районі щодо відмови у призначенні пільгової пенсії [PERSON] неправомірною та зобов'язати зарахувати до пільгового стажу роботи у ВАТ «Калушхімремонт» піскоструминником по очистці металу, металевих виробів і деталей сухим способом з повним робочим днем при 5-ти денному робочому тижні, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 - з 02.01.1980 року по 04.03.1985 рік. Даною постановою встановлено добровільне виконання виконавчого документу в строк до семи днів. Дану постанову УПФУ в м.Калуші та Калуському районі отримало 18.11.2013 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.5). 05.03.2014 року постановою ВП №40647145 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака І.І. було стягнуто виконавчий збір в сумі 1360 грн. за несвоєчасне виконання документу виконавчого провадження боржником в добровільному порядку в семиденний термін (а.с.9). Дана постанова про стягнення виконавчого збору отримана позивачем 07.03.2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.10). Згідно протоколу від 20.02.2014 року №1213 [PERSON] було призначено пенсію (а.с.13) про, що його повідомлено (а.с.14). За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Як слідує зі ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовна заява може бути подана до суду протягом 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Виходячи з норм ст.181 КАС України та ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» позовна заява, в тому числі про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, може бути подана до суду протягом 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. В даному спорі Колуським міськрайонним судом ухвалено рішення немайнового характеру, тому сума виконавчого збору, визначається саме з розміру вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Проте, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч.5 ст.25 даного Законукопії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, що не було дотримано відповідачем. За вимогами ст.27 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Відповідачем не надано суду доказів про те, що належним чином відправлена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно якої не виконано добровільно боржником виконавчого листа. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування постанови від 05.03.2014р. ВП №40647145 про стягнення виконавчого збору, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують правомірність прийнятих оскаржуваних постанов та не спростував їх протиправність. Суд зазначає, що згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Як роз'яснено пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року №3 із змінами від 21.05.2012р., юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. На підставі наведеного, відповідно до ст. 25, 28, 82 Закону України «Про виконавче провадження» та

Результат розгляду: partial