Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2005 року між АКБ «Форум», і.к. 21574573, (з 19.04.2010 року - ПАТ «БАНК ФОРУМ»), та гр. [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений Договір іпотеки №8435, згідно умов якого позивачу в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] 18.09.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. на підставі вказаного вище договору іпотеки було вчинено виконавчий напис реєстр. №1544, яким з метою погашення заборгованості перед АКБ «Форум» на загальну суму 5731001 грн. запропоновано звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 30.09.2009 року Головним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову № 236/5 про відкриття виконавчого провадження (ВП №15065455) з виконання виконавчого напису № 1544 від 18.09.2009 року. Представник позивача стверджує, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №15065455 стало відомо про існування арешту на вказану вище квартиру, що накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 15.03.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31601913. Зокрема, згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 03.08.2013 зареєстровані наступні заборони щодо відчуження квартири [ADDRESS], належної [PERSON]: - заборона на нерухоме майно, внесена 29.10.2004 року за № 1425413 на підставі договору іпотеки, 3371, 29.10.2004, приватним нотаріусом КМНО [PERSON]; - заборона на нерухоме майно, внесена 01.11.2005 року за № 2554261 на підставі договору іпотеки, 8435, 01.11.2005, приватним нотаріусом КМНО [PERSON]; - арешт нерухомого майна, зареєстрований 21.06.2010 за № 9958704 Івано-Франківською філією ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови старшого слідчого відділу прокуратури про накладення арешту на майно, б/н, 17.06.2010, винесеною в межах кримінальної справи №315831; - арешт нерухомого майна, зареєстрований 25.11.2011 року за №11889846 Одинадцятою київською держаною нотаріальною конторою на підставі ухвали Оболонського райсуду м. Києва від 22.11.2011 року по справі № 2-4021/2011; - арешт нерухомого майна, зареєстрований 15.03.2012 за № 1227926 ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 31601913, 15.03.2012, винесеної ВДВС Облолонським РУЮ у м. Києві. В зв'язку з цим, 02.01.2014 року ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернувся до відповідача з заявою вих. № 248/41 про скасування постанови про арешт майна боржника в частині накладення арешту на об'єкт іпотеки та звільнення квартири [ADDRESS], з-під арешту. Доказів розгляду та вирішення даної заяви в матеріали справи сторонами не надано. Позивач, посилаючись на норму ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», просить суд захистити його права та звільнити іпотечне майно з-під арешту. Вирішуючи дану справу на підставі норм чинного законодавства та наявних матеріалів справи суд виходить з наступного. З наданих Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві копій матеріалів зведеного виконавчого провадження ВП № 35379594 стосовно боржника [PERSON] встановлено наступне. Постановою Державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Рабцевич К.Ю. від 07.03.2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 31601913 з виконання виконавчого листа № 2-4021/2011 від 01.02.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1 115 200 грн., що був виданий Оболонським районним судом м. Києва. 15.03.2012 року Державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Рабцевич К.Ю. винесено постанову ВП № 31601913 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 1115200,00 грн. та в межах суми боргу заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Разом з тим, з наданих матеріалів зведеного виконавчого провадження № 35379594 та інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua) судом встановлено, що державним виконавцем Рабцевич К.Ю. було винесено кілька аналогічних постанов ВП № 31601913 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, де зазначено різні суми звернення стягнення та різні особи, зокрема: - постанова від 15.03.2012 року ВП № 31601913 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 1115200,00 грн., стягувачем в якій зазначений [PERSON] - постанова від 10.04.2012 року ВП № 31601913 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 1117020,00 грн. Обґрунтованих пояснень з приводу винесення зазначених постанов відповідач не надав. Крім того, постановою Державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Кравця В.В. від 18.10.2010 відкрито виконавче провадження ВП № 22039462 з виконання виконавчого листа № 2-4226, виданого 15.08.2010 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» в особі Київської філії АКБ «Індустріалбанк» з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 991923,78 грн. Накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 991923,78 грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна боржника в межах суми боргу. 31.08.2011 року Державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Диких О.О. в межах виконавчого провадження ВП 22039462 було також винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення: 991923,78 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна боржника в межах суми боргу. Таким чином, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито, щонайменше, два виконавчі провадження стосовно [PERSON], що об'єднані в одне зведене виконавче провадження ВП № 35379594, в межах яких винесено кілька постанов про накладення арештів на майно боржника. В своїх позовних вимогах ПАТ «БАНК ФОРУМ» не конкретизує, яку саме постанову ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника він просить суд скасувати в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Водночас, з тексту позовної заяви (стор. 4 абз. 5) та додаткових пояснень випливає, що позивач не погоджується з постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною Державним виконавцем Рабцевич К.Ю. 15.03.2012 року в межах виконавчого провадження ВП№ 31601913 В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на норму ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Проте, суд не може погодитись з такими доводами позивача, оскільки ПАТ «БАНК ФОРУМ» не є власником квартири [ADDRESS]. Більш того, відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедура звернення стягнення на іпотечне майно за виконавчим написом нотаріуса передбачає продаж майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Отже, при такому зверненні стягнення право власності до іпотекодержателя не переходить, крім випадку придбання ним майна з торгів. З огляду на викладене, підстави для застосування до спірних правовідносин норми ч. 1 ст. 60 Закону «Про виконавче провадження» відсутні. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Право ПАТ «БАНК ФОРУМ», як іпотекодержателя, на задоволення своїх вимог до боржника за рахунок іпотечного майна реалізується у встановленому законодавством порядку. В свою чергу, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний діяти у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України в межах своїх повноважень та передбаченим законодавством способом. Межі повноважень, спосіб та порядок дій державного виконавця визначені в Законі України «Про виконавче провадження» та в Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженій Наказом Мінюсту України від 15.12.1999 року N 74/5. Відповідно до норм ст.ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на березень 2012 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий лист суду і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накладається арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Статтями 27, 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення, одним з заходів якого є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»). Майно, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення визначено в Додатку до Закону України «Про виконавче провадження». Особливості звернення стягнення на заставлене майно передбачені в ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї статті звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Отже, законодавство, з метою захисту переважного, перед іншими кредиторами, права заставодержателя, обмежує випадки можливого стягнення на заставне майно, однак не виключає можливості накладення арешту на таке майно в порядку здійснення процедур виконавчого провадження. Про це свідчить, зокрема, зміст п.п. 4,5,6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», п.5.3.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, де вказано, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, виносячи в межах виконавчого провадження постанову про накладення арешту на майно боржника в межах суми стягнення, відповідач діяв на підставі законодавства. Накладення арешту на все майно, включаючи заставне, не порушує ані закону, ані прав можливих заставодержателів. З огляду на викладене, підстави для скасування постанови про арешт майна боржника в частині накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] відстуні. Та обставина, що відповідач не повідомив позивача, як іпотекодержателя, про винесення постанови про накладення арешту на іпотече майно не є підставою для скасування такої постанови. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua) відсутні виконавчі провадження, в яких стягувачем є іпотекодержатель ПАТ «БАНК ФОРУМ» , а боржником [PERSON] По перше, виконавче провадження ВП №15065455 було порушено щодо боржника стосовно АТБ «Форум». Доказів заміни в установленому порядку сторони виконавчого провадження на ПАТ «БАНК ФОРУМ» в порядку, передбаченому ч.1 або ч. 2 п. 5 ст. 8 та 37 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано. По-друге, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Нечай Г.П. від 30.12.2013 року ВП № 15065455 було повернуто АКБ «Формум» виконавчий напис № 1544 виданий 18.09.2009 приватним нотаріусом КМНО про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Форум» 5731001,44 грн. Доказів скасування зазначеної постанови або повторного пред'явлення до виконання виконавчого напису документу суду не надано. Таким чином, судом не встановлено, що позивач є стягувачем-іпотекодержателем по відкритому виконавчому провадженню. Разом з тим, заставодержатель не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, оскільки такий спосіб захисту права іпотекодержателя передбачений законодавством, а саме: ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за відповідною постановою державного виконавця. Зі змісту вказаної статті вбачається, що заставодержатель може звернутись з таким позовом незалежно від того, чи є він стягувачем по виконавчих провадженнях. Зазначена стаття також не обмежує право заставодержателя звернутись з таким позовом, незалежно від черговості обтяження майна заставою. Суд звертає на це увагу, оскільки з наявної в матеріалах Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 03.08.2013 року випливає, що перша заборона була накладена на квартиру [ADDRESS], ще в 29.10.2004 р. в зв'язку з укладенням договору іпотеки. Таким чином, враховуючи право іпотекодержателя на задоволення вимог до боржника за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами, в тому числі в порядку виконавчого провадження, а також з огляду на те, що в ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено спосіб захисту такого права іпоткрдержателя суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині зняття арешту на квартиру. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Дослідивши надані сторонами у матеріали справи документи, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України на підставі своїх повноважень та передбаченим законом способом. В свою чергу, викладені в позовній заяві доводи щодо протиправності дій відповідача свого підтвердження не знайшли та були спростовані в ході судового розгляду. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно ля повного захисту прав та інтересів особи, про захист яких вона просить. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial