Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

03 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить суд: - визнати протиправними дії відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області по реєстрації [PERSON] в належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS]. - зобов'язати відповідача скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв'язку із недотриманням вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано строк для усунення недоліків до 13 грудня 2013 року. Ухвалою суду від 12 грудня 2013 року відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він є власником 19/100 частини домоволодіння за адресою - [ADDRESS] та зареєстрований в ньому 18.08.2000 р. Однак в квітні 2013 р. при розгляді цивільної справи про визнання права власності в Апеляційному суді Дніпропетровської області позивач дізнався, що за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON], який не має ніякого відношення до позивача. [PERSON] вважає, що незаконною реєстрацією в його будинку [PERSON] порушено його право на вільне розпорядження власним майном. Позивач у судове засідання з'явився, адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти адміністративного позову заперечував, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши суду те, що станом на 20.02.2006 р. реєстрацію [PERSON] здійснював інший орган, а саме Красногвардійським РВ Дніпропетровського міського управління УМВС України у Дніпропетровській області, який було ліквідовано та утворено новий орган - Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. З огляду на викладене, на сьогоднішній час у відповідача відсутні будь - які документи та інформація щодо реєстрації [PERSON] в належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS], а тому Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області не може надити пояснення щодо правомірності вищезазначеної реєстрації [PERSON] за вказаною адресою. Третя особа [PERSON] у судове зсідання не з'явився, про дату час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотаннями про перенесення розгляду справи до суду не звертався. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, [PERSON] є власником 19/100 частини домоволодіння за адресою - [ADDRESS] та зареєстрований в ньому 18.08.2000 р. В квітні 2013 р. при розгляді цивільної справи про визнання права власності в Апеляційному суді Дніпропетровської області позивач дізнався, що за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON], який не має ніякого відношення до позивача. Вищевказане домоволодіння належить декільком власникам і будинок кожного мав відповідний номер. Належні позивачу 19/100 частини мають [NUMBER], про що зазначено в домовій книзі для прописки громадян, що проживають в домі [NUMBER]. 10.06.2013 р. позивач звернувся із заявою до Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS], однак відповіді на дану заяву [PERSON] не отримав. Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.10.2012 р. №1085/2010 створено Державну міграційну службу України. Указом Президента України «Питання державної міграційної служби України» 06.04.11. №405/2011 на базі Міністерства внутрішніх справ, Міністерства культури, Державного комітету України у справах національностей і релігій створено державну міграційну службу України та затверджено Положення про державну міграційну службу. Відповідно до ч. 3 даного Указу для забезпечення виконання покладених на Державну міграційну службу України завдань з реалізації державної політики у сфері протидії нелегальній міграції, а також притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері реєстрації фізичних осіб, видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, було утворено в Міністерстві внутрішніх справ України підрозділ міліції міграційного контролю загальною граничною чисельністю 1500 одиниць, функціонально підпорядкований Державній міграційній службі України. В судовому засіданні з'ясовано та представником відповідача підтверджено, що реєстрацію [PERSON] здійснював Красногвардійський РВ Дніпропетровського міського управління УМВС України у Дніпропетровській області. який було ліквідовано. З огляду на те, що з 2006 року пройшло більше 6 років, а архівні копії документів зберігаються 5 років, у відповідача відсутня будь - яка інформація, відомості та документи щодо реєстрації [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS]. Приймаючи до уваги викладене, перевіривши дії відповідача та враховуючи той факт, що реєстрацію [PERSON] здійснював інший орган, який на даний час вже ліквідовано, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дії відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області по реєстрації [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію [PERSON] за вищезазначеною адресою. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення, ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з чим, судові витрати, понесені позивачем, не повертаються. Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково. З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: denied