Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України Ізюмському районі Харківської області (далі по тексту - Управління ПФУ) щодо визнання протиправними дії Управління ПФУ та зобов'язати здійснити їй перерахунок та виплату пенсії з урахуванням при розрахунку розміру пенсії, матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, отримуваних нею з дня призначення їй пенсії за віком, як державному службовцю - з 16 серпня 2011 року, на виконання вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (а.с. 2-4). Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2014 року відкрито скорочене провадження у справі (а.с. 26-27). Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є складовою частиною заробітної плати, а тому їх не враховують під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Відповідач просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (а.с. 30). Суддя за наявністю достатніх підстав розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, і, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Призначення пенсій регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ; «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-1У. Судом установлено, що позивачка [PERSON] наказом Управління ПФУ №56-0 від 15 серпня 2011 року звільнена з посади начальника відділу по контрольно-перевірочній роботі за нарахуванням та сплатою платежів як державний службовець. Стаж роботи позивачки на державній службі становить більше 19 років, [PERSON] народилася 10 лютого 1958 року (а.с. 10-17). З 16.08.2011 року [PERSON] отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 6). Відповідно до довідки Управління ПФУ від 14.02.2014р. №1027/14-06 про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» - надбавки, премії та інші виплати [PERSON] за період з 01.08.2009 року по 31.07.2011 року становили 17 204 грн. 96 коп. (а.с. 8-9). 18 лютого 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до відповідача про проведення перерахунку пенсії з дати її призначення, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, так як ці суми не були враховані на момент призначення пенсії (а.с. 7). Листом Управління ПФУ від 20.02.2014 року №58/К-14 позивачці щодо перерахунку пенсії державного службовця відмовлено, аргументуючи тим, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» ці виплати не є складовою частиною заробітної плати (а.с. 5). Суд не погоджується з висновком відповідача з таких підстав. Управлінням ПФУ при призначенні пенсії позивачці не було враховано матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, що нараховувалась, виплачувалась і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що Управління ПФУ для призначення пенсії надали довідку від 15.08.2011 року № 14947/06-14, в якій не було вказано нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань. У зв'язку з цим позивачці призначена пенсія в меншому розмірі (а.с. 6, 8-9). Згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ (текст в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011р.) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР до структури заробітної плати входять: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлюються види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до ч.1 ст. 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку) сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлює виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувались внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Із вказаних законів видно, що отримувані позивачем - застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсій, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, тому матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення, грошова винагорода за сумлінну безперервну працю є складовою заробітної плати позивача, які враховуються при обчисленні пенсії. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.05.2013 року. Частина 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій. Таким чином Управління ПФУ при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відносно позивачки діяло не в межах законодавства України, чим було порушено пенсійні права [PERSON], які підлягають захисту. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд визнає такі дії незаконними і зобов'язує відповідача діяти відповідно до закону, вказавши яким чином має бути здійснено перерахунок. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: partial