Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 грудня 2013 року позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року відповідно до якої відділом державної виконавчої служби прийнято рішення примусового виконання вимоги Ф7-17-У від 03.12.2013 року. Пенсійний фонд України у Високопільському районі передав в Високопільське ОДПІ борг по фінансовій санкції та пені, яке оскаржується позивачем. Не зважаючи на це, Високопільське ОДПІ виставляє вимогу на неузгоджену суму. Просить суд захистити її право визначене ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. 41 Конституції України з боку відділу державної виконавчої служби Високопільського державного управління юстиції шляхом зобов'язання Відділу державної виконавчої служби повернути вимогу про сплату боргу від 03.12.2013 року Ф 7-17 Високопільському ОДПІ та закрити виконавче провадження. Розгляд справи просила проводити без її участі. Відділ державної виконавчої служби Високопільського районного управління юстиції надав до суду заперечення, відповідно до якого просить суд залишити без задоволення позовні вимоги. Посилається на те, що ВДВС Високопільського районного управління юстиції при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року діяло відповідно до вимог ст.ст 11, 17 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того ВДВС Високопільського районного управління юстиції повідомило суд про те, що виконавче провадження по виконанню вимоги № Ф 7-17 від 03.12.2013 року закінчено в зв'язку з фактично повним виконанням на підставі повідомлення про сплату боргу від 17.01.2014 року Високопільського ОДПІ. Розгляд справи просив проводити без участі представника відповідача. Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 03.12.2013 року Новокаховською ОДПІ (Високопільське відділення) відносно [PERSON] виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2013 року № Ф 7-17. 23.12.2013 року старшим державним виконавцем Школьнюк К.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вимогою від 03.12.2013 року № Ф 7-17. Згідно зі ст. 1 Закону "Про виконавче провадження"№ 606-XIV від 21.04.1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Стаття 25 Закону № 606-XIV встановлює, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Статтею 17 Закону № 606-XIV Закону № 606-XIV, передбачено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Так, згідно п. 8 ч. 2 вказаної статті, підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Частиною 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) передбачено, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону № 2464-VI вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Таким чином, прийнята Новокаховською ОДПІ на підставі Закону України № 2464-VІ вимога про сплату єдиного соціального внеску за своїм правовим характером та з урахуванням положень Закону України № 606-ХIV є виконавчим документом, який підлягає виконанню органами державної виконавчої служби. Дослідивши вимогу Новокаховської ОДПІ про сплату боргу № Ф-7-17 від 03.12.2013 року, суд встановив, що даний виконавчий документ видано на підставі Закону України "Про виконавче провадження", а тому правомірно був прийнятий до виконання державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Високопільського районного управління юстиції Крім того, суд вважає, що вимога № Ф-7-17 від 03.12.2013 року є виконавчим документом, який відповідає всім установленим законодавством вимогам, які пред'являються до виконавчого документа, і в результаті відповідач був зобов'язаний прийняти цю вимогу та відкрити за нею виконавче провадження, а тому суд не вбачає ознак протиправності у діях відповідача щодо відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги. Щодо вимоги позивача про закриття виконавчого провадження суд зазначає наступне: Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає такого виду виконавчих дій як закриття виконавчого провадження. Не можна прийняти до уваги вимогу позивача про те, що суд повинен зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-7-17 від 03.12.2013 року, оскільки приймаючи рішення про зобов'язання відповідача прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження, суд фактично візьме на себе повноваження, що надані лише органам виконавчої служби. Також суд враховує те, що позивачем не наведено обставин, які б могли свідчити про протиправність рішення відповідача щодо відкриття виконавчого провадження і не надано відповідних доказів. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо оскаржуваних правовідносин. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

Результат розгляду: denied