Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивач - [PERSON], звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 13 січня 2014 року серії АВ № 881198, якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за правопорушення передбачене ч. 3 ст. 165-1, 188-23, 244-2 КУпАП. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вказаною постановою її притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 165-1 КпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за листопад місяць 2013 року і станом на 20 листопада 2013 року складає 514 грн. 06 коп. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки в оспорюваній постанові жодним чином не доведено її вини. Позивач 10 лютого 2014 року в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав зазначених у ньому, 17 лютого 2014 року в судове засідання не з'явилась суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 52 КАС України ухвалою суду до справи було залучено другого відповідача - Бучацьке ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення проти позову не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. 08 січня 2014 року відносно [PERSON] ІДПРУ Монастириського відділення Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області Грабовською М.І. було складено протокол серії КР №347858 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 165-1 КУпАП за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно картки особового рахунку платника єдиного внеску за листопад 2013 року і станом на 20 листопада 2013 складає 514 грн. 06 коп. У протоколі зазначено, що порушено ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та підпункт 4.3.6 пункту 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року №455 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за № 1622/24154. У поясненнях, які містяться у протоколі, [PERSON] зазначила про те, що станом на 20 листопада 2013 року єдиний соціальний внесок був не проплачений в зв'язку з тим, що не було кошторисних призначень. 13 січня 2014 року відносно [PERSON] начальником Монастириського відділення Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області Тимчишин М.І. винесено постанову серії АВ №881198 згідно якої останню притягнено до адміністративної відповідальності за ст. ст. 165-1, 188-23 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного. Відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Відповідно до зазначеного Закону завданнями органів доходів і зборів є забезпечення та реалізація в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску. Статус платника єдиного внеску згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону набувають підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб за умов, якщо вони: по-перше - використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством; по-друге - мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Із зазначеного слідує, що Монастириський дитячий садок «Казка», як державна установа, що використовує найману працю, має окремий баланс і самостійно веде розрахунки із застрахованими особами є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до частини 2 ст. 6 Закону платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно із частиною 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Приписами частини 12 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Положеннями частини 11 ст. 9 цього Закону визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Із диспозиції частини 3 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що ця стаття фактично передбачає відповідальність за діяння направленні на несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Тобто адміністративна відповідальність за вказане правопорушення, може мати місце тільки при наявності в діях особи вини, як суб'єктивної сторони правопорушення, яка характеризується направленістю дій на умисне чи з необережності зволікання щодо сплати передбаченого законодавством платежу. Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання про відсутність в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні даними викладеними в протоколі серії КР №347858 про адміністративне правопорушення від 08 січня 2014 року встановлено несвоєчасну сплату [PERSON] єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за листопад 2013 року. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, а саме, єдиний внесок за листопад місяць 2013 року [PERSON] повинен був бути сплачений до 20 числа грудня місяця 2013 року, а в зв'язку з його несвоєчасною сплатою заборгованість повинна нараховуватись станом на закінчення строку його сплати, а саме 20 грудня 2013 року. Натомість заборгованість в протоколі встановлена станом на 20 листопада 2013 року, що є передчасним та порушенням строків встановлених ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Також в постанові серії АВ № 881198 від 13 січня 2014 року по справі про адміністративне правопорушення не зазначено частини статті 165-1 КУпАП за якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Як слідує з постанови серії АВ № 881198 від 13 січня 2014 року [PERSON] притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 188-23 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення за перешкоджання уповноваженим особам органів доходів і зборів, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування у проведенні перевірок. Даних про те, що [PERSON] вчинила кілька адміністративних правопорушень і щодо неї одночасно розглядались дві справи і стягнення накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених в постанові не міститься, а тому притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 188-23 КУпАП є безпідставним. Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Всупереч зазначеним вимогам закону, суб'єкт владних повноважень - відповідач по справі не вжив належних заходів для всебічного, повного розгляду справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, внаслідок яких оспорювану постанову неможливо визнати законною та обґрунтованою. Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати поряд із іншими обставинами, що мають значення для правильного вирішення справи також чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення. Отже дослідженню та оцінці підлягали зі сторони відповідача усі докази, які могли свідчити про причетність чи не причетність особи до вчинення нею адміністративного проступку та наявність вини у її діяннях. Реалізуючи свої повноваження в конкретній сфері, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як убачається із адміністративного позову, відповідача у ньому позивач визначив Монастириське відділення Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області. Разом з тим, визначений позивачем орган не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області, а тому не може бути відповідачем за цим позовом. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову в частині вимог заявлених до Монастириського відділення Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області. Натомість задовольняє вимогу щодо Бучацької ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області, оскільки саме цей орган є належним відповідачем відповідальним за адміністративним позовом позивача. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, ст. 188-23 КУпАП, а тому позов є підставним й підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова скасуванню. На підставі наведеного,

Результат розгляду: partial