Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт" (далі - ТОВ "Заваллівський графіт") звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Шевченківському районі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2013 р. №0003642220. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 14.03.2013 р. №0003642220. На вказану постанову ДПІ у Шевченківському районі подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи, ДПІ у Шевченківському районі проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ "Заваллівський графіт" щодо підтвердження відомостей по правовідносинам з ТОВ "Дормашавто" за вересень 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.02.2013 р. №569/22-20/32921289. Даною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 101 504,00 грн. за вересень 2011 року. На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від від 14.03.2013 р. №0003642220, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 101 504,00 грн. Статтею 198 Податкового кодексу України, визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, в тому числі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, при цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, а саме дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. При цьому, колегія суддів враховує те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини. Відповідно до матеріалів справи, між позивачем (замовник) та ТОВ «Дормашавто» (виконавець) укладено договір від 05.09.2011 р. №05-3 на виконання робіт по ремонту вантажних транспортних засобів замовника. На підтвердження товарності та реальності виконання укладеного з ТОВ «Дормашавто» договору позивачем надані такі первинні документи: договір, специфікації до договору, рахунки-фактури, акти прийому-передачі виконаних робіт, банківські виписки та податкові накладні. На підставі податкових накладних позивачем сформований кредит в розмірі 101054,37 грн. Проте, колегія суддів завертає увагу на те, що надані позивачем первинні документи не підтверджують факти виконання послуг, оскільки не містять характеристики кількісних та якісних показників, обсягу наданих послуг, зокрема, висновків технічного огляду, найменувань і кількості запчастин, які підлягали заміні, конкретизації та об'єму робіт по ремонту та матеріалів, які використовувались для покраски в ціновому виразі, а лише містять загальну назву робіт та їх вартість. Із наданих позивачем документів не вбачається, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку) і правомірність формування податкового кредиту. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем перераховувалися, а ТОВ «Дормашавто» приймалися кошти без мети реального настання правових наслідків, а тому підстави для віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у позивача відсутні, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірними та не підлягає скасуванню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, а тому апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі необхідно задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, оскільки постанова ухвалена з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права.

Результат розгляду: denied