Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати незаконними дії в частині залишення зави [PERSON] від 12.11.2013 року без виконання та повернення її документів про стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 34,41 грн. за постановою у справі 820/5799/13-а від 18.08.2013 року; визнати незаконним рішення від 21.11.2013 року за № 02-08/1709; зобов'язати відповідача стягнути за заявою від 12.11.2013 року з Державного бюджету судовий збір у розмірі 34,41 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що нею подано до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області заяву про повернення судового збору за постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2013 року № 820/5799/13-а. Листом від 12.11.2013 року УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області залишило заяву [PERSON] без виконання, а документи повернуло, мотивуючи тим, що до заяви не додано оригіналу або копії платіжного документа на підтвердження сплати судового збору, чим порушено на думку позивача положення постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи до суду не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечувала пославшись на те, що при зверненні до казначейства позивачем не дотримано вимог п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845- не долучено до заяви копії(оригіналу) платіжного документа на підтвердження сплати до бюджету судового збору, що стало підставою для повернення документів без виконання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2013 року у справі 820/5799/13-а стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код ЄДРПОУ 37999628, ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, рахунок № 31217206784011) на користь [PERSON] (39600, [ADDRESS], реєстраційний номер [NUMBER]) судовий збір у розмірі 34, 41 грн. Та виданий 31.10.2013 року виконавчий лист (а.с.6-7, 9) 12.11.2013 року позивач подав вказаний виконавчий лист разом із заявою про повернення судового збору до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області (а.с. 8). Управлінням Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області за заявою позивача прийнято рішення від 21.11.2013 року за вих. № 02- 08/1709 про залишення заяви без виконання та повернення документів через ненадання оригіналу або копії розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Перевіряючи оскаржувані рішення та дії відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне. Згідно з п.п. 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Процедура стягнення коштів державного та місцевих бюджетів врегульована Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок). Відповідно до абз.1 пункту 2 Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Підстави повернення виконавчого документу стягувачеві, визначені пп.1 п.9 Порядку, згідно якого виконавчий документ повертається у разі, коли він не підлягає виконанню органом Казначейства; поданий особою, що не має відповідних повноважень; пред'явлений до виконання з пропущенням установленого строку; виданий або оформлений з порушенням установлених вимог; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; наявні інші передбачені законом випадки, - вказані підстави обумовлені або наявністю волевиявлення стягувача на відмову від примусового виконання рішення або наявністю обставин, які унеможливлюють виконання рішення та не можуть бути усунуті в процесі такого виконання та відповідно віднесені до виконавчого документу Недотримання вимог, які висуваються до заяви про повернення коштів та доданих документів, обумовлені повноваженням відповідача відповідно до пп.2 п.8 Положення здійснити попередній розгляд документів та визначити необхідність отримання від стягувача інших документів, відомостей необхідних для стягнення коштів Із дослідженого в судовому засіданні листа Управлінням Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області від 21.11.2013 року за вих. № 02-08/1709 встановлено, що підставою для залишення заяви без виконання та повернення документів є ненадання оригіналу (копії) розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету, яка не підпадає під підстави, визначені пп.1 п.9 Порядку. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Так у п. 39-41 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року визначено, що право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, що стаття 6, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії - справедливий, відкритий і швидкий розгляд, - залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа під час судової стадії розгляду, втрачають зміст. Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах. Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України). Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, чим порушив права [PERSON], які передбачені ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ETS №9) і ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Управлінням Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області не доведено правомірність своїх дій під час повернення позивачу заяви разом з виконавчим документом та додатками й прийняття відповідного рішення. Відповідно до абзаців 2 та 3 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (абз. 10 ч. 2 ст. 162 КАС України). На підставі викладеного суд, дійшов висновку, що вимоги стосовно визнання незаконними дій відповідача про залишення заяви [PERSON] без виконання та повернення документів, а також визнання незаконним рішення від 21.11.13 року за вих. № 02 -08/1709 як таких, що вчинені з порушенням норм діючого законодавства України, підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача стягнути за заявою від 12.11.2013 року з Державного бюджету судовий збір у розмірі 34,41 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до приписів ч.2 ст. 45 БКУкраїни центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. На виконання частини другої статті 45 БК України розроблено та затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845) Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо). З аналізу вказаних норм вбачається, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сплаченого судового збору є заява у відповідній формі про таке повернення та відповідний оригінал виконавчого документу з доданими розрахунковими документами, на підтвердження дійсності сплати судового збору до відповідного бюджету. Отже, виходячи зі змісту заяви, визначеного у п.6 Порядку суд приходить до висновку, що вона є своєрідним супровідним листом, якій містить певну додаткову інформацію, тоді як виконанню підлягає саме виконавчий документ. Судовим розглядом встановлено, що на момент звернення до суду заява про повернення сплаченого судового збору залишена без виконання, а виконавчий лист повернутий заявникові та повторно до відповідача не поданий, а отже у органу казначейської служби на момент розгляду справи у суді відсутній документ, який обумовлює початок виконання процедури повернення судового збору. Отже, оскільки, належним чином оформлена заява про повернення суми сплаченого судового збору з відповідними додатками, визначеними п. 6 Порядку у відповідача на момент розгляду справи у суді відсутня, і за вказаним виконавчим листом не сплинув строк пред'явлення останнього до виконання, суд вважає позовну вимогу про зобов'язання відповідача стягнути за заявою від 12.11.2013 року з Державного бюджету судовий збір у розмірі 34,41 грн. передчасною та такою, що не підлягає задоволенню та зазначає, що приписами абз.10 п.9 Порядку передбачено право стягувача на повторне надсилати органові Казначейства повернутого виконавчого документу у встановлений пунктом 6 цього Порядку строк, перебіг якого починається з дня отримання стягувачем виконавчого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Результат розгляду: partial