Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

В грудні 2011 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 - 2011 роки та моральної шкоди в сумі 4000 грн., мотивуючи тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, однак відповідач не виплатив вказану допомогу, чим грубо порушив права позивача. В частині позовних вимог по 2011 рік позов залишено без розгляду. а решті позову відмовлено постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2012 року. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження. Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із посвідченням серії [NUMBER] від 25.03.2003р. позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС і відноситься до І категорії осіб. які постраждали від Чорнобильської катастрофи. Крім того, позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок катастрофи на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК. Відповідно до матеріалів справи, відповідач не виплачував позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2011" не передбачено проведення вказаних виплат. Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком. виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначенні та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, передбачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Колегія суддів зазначає, що вищевикладені приписи статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції станом на 05.07.2007 року є діючими, та на час спірних правовідносин не зупинялись та не змінювались іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Протягом 2011 року відповідач не виплатив позивачу допомогу на оздоровлення в розмірі, передбаченому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, адже відповідач зобов'язаний проводити вказані виплати. Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4000 грн. Надаючи правову оцінку даній вимозі, колегія суддів зважає на таке. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичною або юридичною особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок її джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках. Позивачем у позовній заяві, а також в апеляційній скарзі не було обґрунтовано, чи дійсно протиправними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода та в якому розмірі, а тому, виходячи із вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial