Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказує, що до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 02.03.2011р. з заявою про призначення соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам звернулась відповідач [PERSON], надавши необхідні документи. Відповідачу була призначена ця соціальна допомога з 10.02.2011р. по 29.02.2012р. В результаті подальшої перевірки встановлено, що відповідачка була позбавлена волі відповідно до вироку суду від 12.09.2011р. Відповідно до п.36 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою КМУ від 02.04.2005р. №261, у разі застосування до одержувача соціальної допомоги або допомоги на догляд такого виду покарання, як позбавлення волі, виплата допомоги припиняється з дня набрання сили обвинувальним вироком суду і поновлюється з дня закінчення строку ув'язнення. Тобто, відповідач не мала права на отримання вказаної допомоги з 02.11.2011р. по 29.02.2012р., за цей час вона незаконно отримала допомогу у сумі 3201,87 грн. З метою повернення вказаної суми відповідачу 06.09.2013р. та 07.10.2013р. були вручені повідомлення про повернення державної допомоги, але до теперішнього часу ці кошти не повернуті. Тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить поновити процесуальний строк звернення до суду та стягнути з [PERSON] на користь управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області суму надміру виплаченої соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам, в сумі 3201,87 грн. В судовому засіданні представник позивача Боброва С.А. позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та в своїх поясненнях підтвердила всі викладені в позовній заяві факти. Але при цьому вона вважає, що соціальна допомога їй виплачувалась у відповідності до закону і тому повертати її вона не зобов'язана, просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що про арешт відповідачки позивачу повинен був повідомити суд, або позивач повинен був встановити це самостійно, цей факт ніхто не приховував, але відповідачка не мала можливості повідомити про це у зв'язку з її знаходженням у місцях позбавлення волі. Також вважає, що ув'язнення відповідачки не позбавляє її права на отримання соціальної допомоги, при цьому постанова Кабінету Міністрів України не може підміняти існуючий закон. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на підставі наступного. В ході судового розгляду справи підтверджено документально та визнано всіма особами, що брали участь в розгляді справи, ті факти, що до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 02.03.2011р. з заявою про призначення соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам звернулась відповідач [PERSON], надавши необхідні документи. Відповідачу була призначена ця соціальна допомога з 10.02.2011р. Відповідачка була позбавлена волі відповідно до вироку суду від 12.09.2011р., який набрав законної сили 02.11.2011р. та звільнилася 29.05.2013р. За час знаходження у місцях позбавлення волі вона отримала допомогу у сумі 3201,87 грн. Вказана соціальна допомога була призначена відповідачу на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію та інвалідам». Відповідно до ст.4 вказаного Закону, призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.36 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою КМУ від 02.04.2005р. №261, у разі застосування до одержувача соціальної допомоги або допомоги на догляд такого виду покарання, як позбавлення волі, виплата допомоги припиняється з дня набрання сили обвинувальним вироком суду і поновлюється з дня закінчення строку ув'язнення. Тобто, за час свого ув'язнення відповідачкою вказана соціальна допомога отримана незаконно. Відповідно до ст.14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію та інвалідам», одержувачі державної соціальної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають державну соціальну допомогу, про обставини, що можуть вплинути на умови призначення державної соціальної допомоги та її виплату. У разі невиконання цього обов'язку та одержання у зв'язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодовувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача надміру виплаченої соціальної допомоги в сумі 3201,87 грн. підлягають задоволенню. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, оскільки відповідно до ч.2 ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду відраховується від дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. В даному випадку таке право у позивача виникло з моменту отримання копії рішення Бердянського міськрайонного суду 18.06.2013р., з позовом до суду позивач звернувся 21.10.2013р., тобто в межах передбаченого законом шестимісячного строку, тому цей строк не є пропущеним, поновлення не потребує, в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial