Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

18 грудня 2013 року Державне підприємство " Український науково - дослідний інститут вагонобудування " звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0007432202/778 від 28.11.2013 року. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилався на необґрунтованість та протиправність висновків акту перевірки №4344/16-03-22-02-12/003388168 від 08.11.2013 року щодо порушення ним ст.ст.198,201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2013 року в сумі 112 474 грн. Наголошував на тому, що оскаржуване рішення відповідачем винесено безпідставно та протиправно, суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню. Таку позицію обґрунтовував тим, що ДП "Український науково - дослідний інститут вагонобудування " для перевірки податковому органу було надано всі первинні документи бухгалтерського обліку щодо підтвердження господарських операцій з ТОВ "Аналітичні технології" у спірному періоді. Як позивач, так і його контрагент, у період, що охоплювався перевіркою, були зареєстрованими суб'єктами господарювання, платниками ПДВ, перебуваючи на відповідному обліку в органах державної податкової служби. Висновки перевіряючих про нікчемність правочинів, безтоварний характер операцій обґрунтовані лише припущеннями та спростовуються наданими документами. З боку позивача виконані всі вимоги бухгалтерського та податкового законодавства, суму податкового кредиту сформовано за рахунок операцій, які мають реальний характер, отриманий товар був використаний у господарській діяльності позивача. Зазначав про індивідуальний характер юридичної відповідальності, платник податку не може нести відповідальність за можливе порушення його контрагентом податкового законодавства. Відтак, оскільки в діях ДП " Український науково - дослідний інститут вагонобудування " відсутні порушення податкового законодавства, оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню. Представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, у ході розгляду справи надали додаткові пояснення по суті оподаткованих операцій. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч.4. ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даної явки і наявними у ній матеріалами, оскільки вони повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що ДП "Український науково - дослідний інститут вагонобудування " зареєстроване як юридична особа 06.06.1996 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, перебуває на обліку у Кременчуцькій ОДПІ у з 11.06.1996 року за №12Д та з 27.06.1997 року є платником податку на додану вартість. (а.с.11-22) Кременчуцькою ОДПІ проведено виїзну позапланову перевірку ДП "Український науково - дослідний інститут вагонобудування " з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Аналітичні технології" за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року. Правомірність підстав та процедури проведення перевірки позивачем не оспорювалися. За результатами даної перевірки відповідачем складений акт №4344/16-03-22-02-12/003388168 від 08.11.2013 року (надалі - Акт перевірки), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем ст.198,201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 112 474 грн. за липень 2011 року. ( а.с.114-127 ) Відповіддю на заперечення №05-09-27 від 18.11.2013 року до акту перевірки від 08.11.2013 року його висновки Кременчуцькою ОДПІ були залишені без змін. (а.с. 131-132) У зв'язку зі встановленням в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, Кременчуцькою ОДПІ 29.11.2013 року прийнято податкове повідомлення - рішення №0007432202/778 від 28.11.2013 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 112 474 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 28 118,50 грн. (а.с.133) Зазначене податкове повідомлення - рішення не оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку. Не погоджуючись із вказаним рішенням Кременчуцької ОДПІ , позивач звернувся до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню та перевіряючи його на предмет відповідності вищезазначеним критеріям, суд приходить до висновку про його необґрунтованість та протиправність, виходячи з наступного. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався як на правову підставу його винесення встановлені ним у Акті перевірки порушення позивачем ст.ст.198,201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 112 474 грн. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Таким чином, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності. Зважаючи на вищевказані норми Податкового кодексу України, посилаючись на те, що ДП " Український науково - дослідний інститут вагонобудування " фактично не здійснювало придбання товару у ТОВ "Аналітичні технології", оскільки, на думку контролюючого органу, такі операції не підтверджені доказами, контрагент не може виконувати свої договірні зобов'язання в силу відсутності за своїм місцезнаходженням, відповідач стверджує про заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 112 474 грн. Суд знаходить вказані висновки податкового органу необґрунтованими та помилковими, не погоджується із наявністю в діях платника порушень норм податкового законодавства, з огляду на наступне. У ході розгляду справи судом встановлено факт господарських взаємовідносин між позивачем (Покупець) та ТОВ "Аналітичні технології" (Постачальник) щодо купівлі ДП "Український науково - дослідний інститут вагонобудування " товару (оптико - емісійний спектрометр Solaris CCD Plus) на підставі договору №47/0513 від 27 червня 2013 року. За умовами вказаного договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю продукцію відповідно до специфікації, якою визначається характеристика кожної партії, ціна, номенклатура товару. (а.с.23-33) Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На підтвердження дійсності укладення та реального виконання угоди представниками позивача надано суду податкові накладні, реєстр податкових накладних, рахунки - фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, журнал реєстрації довіреностей на отримання товару працівниками позивача, докази бухгалтерського обліку товару, а саме оборотну відомість по рахунках, технічний паспорт спектрометра, свідоцтво про державну метрологічну атестацію спектрометра, інвентарні картки обліку основних засобів. ( а.с.36-91) Представниками позивача було надано пояснення щодо перевезення купленого товару, зокрема зазначено, що поставка товару здійснювалась транспортом постачальника на склад позивача, як, власне, й передбачено угодою. Як вбачається з матеріалів справи, куплений позивачем у ТОВ "Аналітичні технології" товар введений в експлуатацію позивачем, що підтверджується актом введення в експлуатацію, наказом про введення в експлуатацію та проведення дооцінки основних засобів, актами приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, актом про завершення пусконалагоджувальних робіт, наказом про прийняття таких робіт. ( а.с.92-113) Під час дослідження зазначених документів судом не встановлено жодних порушень щодо їх оформлення, крім того належне оформлення первинних документів не заперечувалось і самим податковим органом. Відтак, в силу приписів норм Податкового кодексу України, наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів надає позивачу право на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді та підтверджує його правомірність. Суд не бере до уваги посилання Кременчуцької ОДПІ на неможливість виконання ТОВ "Аналітичні технології" своїх договірних зобов'язань в силу відсутності останнього за його місцезнаходженням, що начебто підтверджується Актом ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 18.10.2013 року №159/22-11/34975289 "Про неможливість проведення зустрічної звірки із контрагентами за липень 2013 року ". Такий акт свідчить лише про неможливість проведення зустрічної звірки, не може бути беззаперечним доказом відсутності суб'єкта господарювання за його місцезнаходженням та доказом неможливості виконання останнім своїх договірних зобов'язань. Крім того суду не було надано доказів на підтвердження внесення відповідних записів до ЄДР про відсутність ТОВ "Аналітичні технології" за його місцезнаходженням станом на момент проведення оподаткованих господарських операцій. Натомість у матеріалах справи мається Витяг з ЄДР щодо державної реєстрації вказаного контрагента позивача, у якому відсутні будь - які записи щодо відсутності останнього за його місцезнаходженням. (а.с.34-35) Як припущення суд розцінює посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, що виключає, як на думку відповідача, можливість виконання ним своїх договірних зобов'язань. Жодною нормою закону не встановлено залежності права платника податку на формування своїх податкових зобов'язань від наявності у його контрагента трудових та інших ресурсів для виконань своїх договірних зобов'язань, оскільки він має нічим не обмежене право укладати цивільно-правові угоди оренди приміщень, устаткування та автотранспорту та використання залучених за такими цивільно-правовими угодами трудових та інших ресурсів у власній господарській діяльності. Суд зазначає про індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податку. ДП "Український науково - дослідний інститут вагонобудування " не може нести відповідальність за можливе порушення податкового та валютного законодавства його контрагентом. Висновки податкового органу щодо фіктивності та сумнівності його контрагента ніяким чином не можуть стосуватись позивача та впливати на його податкові зобов'язання. Суд, таким чином, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знаходить у діях платника податків (позивача) порушень тих норм закону, на які посилається відповідач, і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача протирічать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач виконав усі передбачені законом умови набуття права на податковий кредит та має його документальне підтвердження, сформував суми ПДВ на реально придбаний товар, який був використаний у власній господарській діяльності. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення. Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення -рішення покладено на податковий орган. В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення - рішення та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові. Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted