Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

У березні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просив визнати неправомірними дії щодо відмови йому у призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 27.09.2011 року. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 квітня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції, скасувати, з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] [INFO], одержує пенсію по ІІІ групі інвалідності від професійного захворювання. З 01.08.1978 р. по 09.10.1990 р. позивач працював на ДП Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» за спеціальністю «складальник-клепальник» та з 19.09.2011 р. по 27.09.2011 р. за цією ж спеціальністю у ТОВ Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ», що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою №1/26 від 27.09.2011 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 27.09.2011 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з відповідною заявою. Відповідач своїм листом № 2235 від 23.11.2011 року відмовив в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Так, протоколом №25 від 12.10.2011 року засідання Комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відмовлено в призначенні [PERSON] пенсії на пільгових умовах у зв'язку з тим, що відповідно до Списків, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1956 року №1173 період роботи позивача за професією «складальник-клепальник» на ДП Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» з 01.08.1978 року по 09.10.1990 року зарахувати не можливо, оскільки зазначеними Списками його професія не була передбачена. Позивач, вважаючи таке рішення управління Пенсійного фонду України м.Вінниці неправомірним, звернувся за захистом своїх прав до суду. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, достатнього для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне. Пунктом «б» статті 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію : чоловіки - по досягненню 55 років і при наявності загального стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років 06 місяців на зазначених роботах. Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення"основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 20 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, передбачено, що право на пільгове пенсійне забезпечення підтверджується довідками, які уточнюють особливий характер роботи, які видані підприємствами на підставі документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого часу на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно цієї статті застосовуються "Список N 1 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах" і "Список N 2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах", затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. N 1173. З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком N 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 (далі - Списки), наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 р. N 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 1 грудня 2005 року за N 1451/11731, затверджено Порядок застосування Списків N 1 та N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення". При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Вперше професія "складальник-клепальник" була внесена до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 року № 10, які діяли з 01.01.1992 року. Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце". Наведене дає підстави для висновку про те, що дія нормативно-правового акта - Списка № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, яким вперше віднесено до посад та робіт, які дають право на призначення працівникам пенсії за віком на пільгових умовах, професію "складальник-клепальник", не може поширюватися на правовідносини, пов'язані з виконанням трудових функцій на цій посаді позивачем, які мали місце до набрання цим Списком чинності. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в справі № 21-429а11 від 07.05.2012 року. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] працював по професії "складальник-клепальник" з 01.08.1978 р. по 09.10.1990 р., тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 року №10, вказаний період роботи не може бути зарахований до пільгового стажу роботи згідно із зазначеною постановою. При цьому період роботи позивача на посаді "складальник-клепальник" на ТОВ Вінницький авіаційний завод "ВІАЗ" з 19.09.2011р. по 27.09.2011р. зараховано до робіт відповідно до Списку № 2, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, що підтверджується і відповідачем. Разом з тим, його не достатньо з врахуванням стажу за посадою "складальник-клепальник" для призначення пенсії на пільгових умовах, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню. Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied