Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON], керуючи автомобілем „Шкода", д.н.з.[NUMBER], 4.08.2013 року о 13-22 годин по вул. Набережне шосе в м. Києві рухався зі швидкістю 80 км/год., але його зупинив відповідач Канчук Ю.М., який пояснив, що він перевищив встановлену швидкість руху, чим вчинив правопорушення за ч.1, ст.122 КУпАП, показавши прилад, на якому значилась швидкість 94 км/год. Його незгоду інспектор ДПС до уваги не взяв, незаконно склав на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1, ст.122 КУпАП, а потім виніс постанову, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Такі дії відповідача є незаконними, поскільки позивач рухався в межах встановленої швидкості. За таких обставин вважають, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова є незаконною, тому підлягає скасуванню. Відповідач інспектор ДПС 1 взводу 1 батальйону ДПС ГУ МВС України в м. Києві Канчук Ю.М. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно вимірював швидкість транспортрних засобів на вул. Набережне шоссе в м. Києві і, побачивши на стаціонарному приладі швидкість руху позивача у 94 км/год., на законних підставах склав протокол про адміністративне правопорушення, а потім і постанову про накладення адміністративного стягнення, при цьому [PERSON] не заявляв клопотань про надання часу на ознайомлення зі справою, укладення угоди з адвокатом, тощо. Всі його дії, як інспектора ДПС, грунтувались виключно на нормах чинного законодавства і будь-яких протиправних дій він не вчиняв. Відповідач УДАІ ГУМВС України в м. Києві в особі свого представника в судові засідання не з'явився жодного разу, про розгляд справи був неодноразово повідомлений належним чином (а.с.23; 41; 46), з заявами до суду про неможливість розгяду справу у відсутність свого представника не звертався. Заслухавши сторонни, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні вимог адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.11 Закону України „Про міліцію" міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право: 7) у випадках, передбачених законом, складати протоколи про адміністративні правопорушення, провадити особистий огляд, огляд речей, вилучення речей і документів, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; 8) у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення або передавати матеріали про адміністративні правопорушення на розгляд інших державних органів. Згідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON], керуючи автомобілем „Шкода", д.н.з.[NUMBER], 4.08.2013 року о 13-22 годин по вул. Набережне шосе в м. Києві рухався зі швидкістю 94 км/год., перевищивши встановлену швидкість руху транспортного засобу у населеному пункті, і порушивши п.12.4 ПДР України. Дана швидкість була виміряна інспектором ДПС 1 взводу 1 батальйону ДПС ГУ МВС України в м. Києві Канчуком Ю.М. за допомогою радіолокаційного відеозаписуючого вимірювача швидкості „Візир", що підтвердив сам позивач, надавши судові фотографії (а.с.11). Зазначений вимірювач швидкості „Візир" №0711158, власником якого є УДАІ ГУМВС України в м. Києві, на підставі результатів повірки визнаний придатним до застосування з абсолютною похибкою у стаціонарному режимі + 1 км/год і чинний з 31 січня 2013 року до 31.01.2014 року, про що йдеться у свідоцтві про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (а.с.28). Даний вимірювальний пристрій зафіксував швидкість руху автомобіля позивача на вказаній ділянці дороги 4.08.2013 року о 13 годині 22 хвилини 12 секунд, що знайшло своє відображення на вехньому фотознімку (а.с.29). На підставі вказаних фактів інспектор ДПС Канчук Ю.М. того ж дня склав на позивача протокол про адміністративне правопорушення серія АБ2 №264726 про те, що він вчинив описане вище адміністративне правопорушення, передбачене ст.122, ч.1 КУпАП (а.с.9). У відповідності до ч.1, ст.122 КУпАП ... перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину ... тягне за собою накладення штрафу від 15-ти до 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Далі після складання вказаного протоколу 4.08.2013 року інспектор ДПС Канчук Ю.М. виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серія АА2 №051615 про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.122, ч.1 КУпАП за порушення п.12.4 ПДР України у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. на користь держави (а.с.8). Як наголошує ч.1 та ч.2, ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків кспертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. За змістом ч.2, ст.70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як зазначено у ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Враховуючи описані вище докази, суд вважає, що перевищення позивачем швидкості руху його транспортного засобу 4.08.2013 року о 13:22:12 годин є доведеним фактом в суді. Ствердження позивача, його представника та свідка про те, що під час руху в салоні автомобіля позивач та його дружина, свідок по справі, спостерігали за показаннями спідометра автомобіля, який показував швидкість не більше 80 км/год., суд не може покласти в основу постанови, поскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються описаними вище доказами. У відповідності до ч.2, ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. При винесенні оскаржуваної постанови, застосовуючи адміністративне стягнення до [PERSON], інспектор ДПС Канчук Ю.М. призначив штраф у мінімальних межах санкції статті в розмірі 255 грн. на користь держави. Поскільки в судовому засіданні факт перевищення швидкості автомобілю позивача понад 20 км/год. знайшов своє підтвердження і не викликає сумніву, тому в задоволенні адміністративного позову позивача [PERSON] про визнання дій інспектора ДПС Канчука Ю.М. неправомірними, скасування оскаржуваної постанови, складеної відповідачем 4.08.2013 року, необхідно відмовити. В порядку ст.94 КАС України поскільки позивачу, який був звільнений від сплати судового збору, було відмовлено в задоленні позову, тому судовий збір приймається за рахунок держави. Як вказує ч.2, ст.171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: denied