Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08.11.2013 року № 0004152201. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що ним правомірно, згідно до вимог ст..50 Податкового кодексу України, було подано уточнюючі розрахунки. Застосування до спірних правовідносин положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України вважає безпідставним, оскільки сума податку на додану вартість була включена до складу податкового кредиту у вересні 2009 року, жовтні 2009 року, листопаді 2009 року, грудні 2009 року та січні 2010 року, а уточнюючими розрахунками було лише змінено найменування контрагента. Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі. Представник позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем була проведена невиїзна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Компанія «СПЕЦ-АВТО» за червень 2012р., за результатами якої складено акт від 25.10.2013р. №220/22-01 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 року № 0004152201 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 158242,50 грн. (у т.ч. за основним платежем - 126594,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 31648,50 грн.) . Підставою для прийняття спірного рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту на 126594,00 грн., у тому числі по періодах: за вересень 2009 року на суму 19110,00 грн., за жовтень 2009 року на суму 30630,00 грн., за листопад 2009 року на суму 14423,00 грн., за грудень 2009 року на суму 59827,00 грн. та за січень 2010 року на суму 2634,00 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до податкового органу було надано податкові декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року, жовтень 2009 року, листопад 2009 року, грудень 2009 року та січень 2010 року, в яких визначено суми податкового кредиту в загальному розмірі 127943,00 гривень, у тому числі: за вересень 2009 року в розмірі 19995,00 гривень, жовтень 2009 року в розмірі 30630,00 гривень, листопад 2009 року в розмірі 14776,00 гривень, грудень 2009 року в розмірі 59881,00 гривень та січень 2010 року в розмірі 2661,00 гривень. У додатку 5 до наведених вище податкових декларацій (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) позивачем було відображено операції з придбання товарів (послуг) від контрагента ТОВ «ЛАЗУРІТТРЕЙД» (індивідуальний податковий номер 362535505633). У зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, позивачем 21.06.2012 р. було подано до податкового органу уточнюючі розрахунки за вказані звітні періоди та розрахунки коригування сум податку на додану вартість, якими було змінено найменування контрагента ТОВ «ЛАЗУРІТТРЕЙД» (індивідуальний податковий номер 362535505633) на ТОВ «СПЕЦ-АВТО» (індивідуальний податковий номер 362530905647). При цьому, суми податку на додану вартість не змінювались. Порядок внесення змін до податкової звітності врегульовано ст..50 Податкового кодексу України, згідно до п.50.1 якої у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Аналогічні положення містилися у п.5.1 ст.5, ст..15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", норми якої діяли до 01.01.2011р.. Таким чином, діючим законодавством, чинним як на дату звітного періоду, так і на дату подання позивачем уточнюючого розрахунку, чітко визначено право платників податків на самостійне виправлення виявленої помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, шляхом надіслання уточнюючого розрахунку, протягом 1095 днів. Як вбачається з матеріалів справи, уточнюючі розрахунки для самостійного виправлення виявленої помилки у деклараціях з податку на додану вартість за вересень 2009 року, жовтень 2009 року, листопад 2009 року, грудень 2009 року та січень 2010 року, були надіслані позивачем до податкового органу 21.06.2012 р., тобто протягом 1095 днів. У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (порушення вимог якої зазначено в акті перевірки) встановлено, що у разі, якщо платник податків не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Тобто, наведена норма надає платнику податків право на включення до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних протягом року з дати складання податкової накладної. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Компанія «СПЕЦ-АВТО» було складено податкові накладні за надані послуги згідно договору № 15/09 від 01 вересня 2009 року, а саме: від 02 вересня 2009 року № 65300 на загальну суму 114660,00 грн., у т.ч. пдв 19110,00 грн. , від 02 жовтня 2009 року №73602 на загальну суму 183600,00 грн., у т.ч. пдв 30600,00 грн., від 02 листопада 2009 року № 83115 на загальну суму 83538,00 грн., у т.ч. пдв 14423,00 грн., від 01 грудня 2009 року № 91901 на загальну суму 358962,00 грн., у т.ч. пдв 59827,00 грн., від 26 січня 2010 року № 10401 на загальну суму 15804,00 грн., у т.ч. пдв 2634,00 грн.. Зазначені податкові накладні були отримані позивачем та відображені у Реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, що засвідчується відповідними витягами з Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за вересень-грудень 2009р. та січень 2010р., наданими під час проведення перевірки. Уточнюючими розрахунками позивачем було самостійно виправлено допущену помилку тільки у найменуванні контрагента, а саме змінено найменування ТОВ «ЛАЗУРІТТРЕЙД» (індивідуальний податковий номер 362535505633) на ТОВ «СПЕЦ-АВТО» (індивідуальний податковий номер 362530905647). Тобто, при поданні уточнюючих розрахунків позивачем не включалося до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за новими податковими накладними. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а тому безпідставно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Посилання суду першої інстанції на ті обставини, що ТОВ «Компанія «СПЕЦ-АВТО» 04 січня 2012 року було припинено як юридичну особу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки на дату складання спірних податкових накладних, наведене підприємство було зареєстровано як юридична особа. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted