Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

17.12.2012 позивачем подано до Державної служби інтелектуальної власності України подано заяву про реєстрацію знака для товарів та послуг в Україні за № m 2012 21856 в якій просив зареєструвати на ім'я заявника позначення «TUROPERATOR» як знак для товарів і послуг відносно класу 39 Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків та перелік товарів і послуг: автобусне перевезення ; влаштування подорожей; екскурсії туристські; пасажирське пере возіння; пере возіння подоврожувальників; подорожі; попереднє замовлення місць для подорожей; попереднє замовлення подорожей; товари та інші. Рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 26.11.2013 №52022 відмовлено в реєстрації знака «TUROPERATOR». Оцінюючи оскаржуване рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає на наступне. Згідно визначення пункту 1 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №436/2011, Державна служба інтелектуальної власності України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності. Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" установа (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності) забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них; видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію. Пункт 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №436/2011, передбачає, що Державна служба відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; визначає уповноважені заклади експертизи та доручає їм проведення експертизи заявок. Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою. Пункт 3 статті 10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" визначає, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику. Аналіз наведених правових норм дозволяє суду дійти висновку, що у процедурі реєстрації знака для товарів і послуг Державна служба інтелектуальної власності України виконує виключно технічні функції по затвердженню висновків експертизи, а характер прийнятого рішення (про реєстрацію знака для товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака) залежить від результатів експертизи, проведеної закладом експертизи; при цьому Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" не передбачає можливості для відповідача приймати рішення щодо реєстрації знака для товарів і послуг на власний розсуд без врахування результатів експертизи. Таким чином, Державна служба інтелектуальної власності України на підставі висновку експертизи зобов'язана прийняте одне із рішень щодо реєстрації знака для товарів і послуг, передбачених Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Як встановлено вище, за результатами кваліфікаційної експертизи заявки [PERSON] від 17.12.2012 № m 2012 21856 ДП "Український інститут промислової власності" складено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи щодо всіх, зазначених у заявці товарів і послуг. Таким чином, на думку колегії суддів, Державна служба інтелектуальної власності України на підставі висновку про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою позивача могла прийняти одне з можливих рішень - про відмову в реєстрації знака для зазначених у заявці товарів і послуг. Доказів, які б могли свідчити про порушення відповідачем процедури прийняття рішення про відмову в реєстрації знака для товарів і послуг за заявкою [PERSON] позивачем до суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ґрунтується на висновку ДП «Інститут промислової власності України» про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи (п. 1 ст. 5, ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»), оскільки заявлене словесне позначення для всіх послуг 39 класу, згідно з наведеним в матеріалах заявки переліком є таким, що: - для послуг 39 класу, які надають турпоператори: не має розрізняльної здатності та не набуло такої внаслідок його використання заявником. Може використовуватись будь-якою компанією, яка здійснює свою діяльність в індустрії туризму; Є загальновживаним терміном, викладеним літерами латинського алфавіту. Що широко використовується при наданні вище згадуваних послуг: TUROPERATOR - Туроператор - туристська установа, що займається організацією внутрішніх та міжнародних туристських подорожей з різноманітним асортиментом послуг. TUROPERATOR - Туроператор - найбільш крупні та сучасні оптові туристичні фірмиЮ, які взаємодіють з різними галузями, надають все можливі види туристичних послуг, створюють єдиний туристичний продукт і реалізують його через мережу агенцій та агентів. Туроператори можуть мати різний профіль і орієнтуватися на різні туристичні ринки: а) масові, б) спеціалізовані сегменти ринку, в) зовнішні, г) внутрішні. - є оманливим для послуг 39 класу, які не пов'язані з тур операторською діяльністю. За визначенням статті 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Пункт 2 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачає, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Згідно з пунктом 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" визначено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності. Позначення, вказані в абзацах другому, третьому, четвертому, шостому та сьомому цього пункту, можуть бути внесені до знака як елементи, що не охороняються, якщо вони не займають домінуючого положення в зображенні знака. З системного на налізу викладеного вбачається, що основною функцією знака для товарів і послуг є вирізнення та індивідуалізація товарів і послуг одного виробника від товарів і послуг інших виробників, а для виконання цієї функції заявлене позначення має відповідати умовам надання правової охорони; у свою чергу правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені Законом, зокрема знак має розрізняльну здатність на момент створення або набув такої внаслідок його використання. Згідно з п. 4.3.1.6 Правил до позначень, які являють собою загальновживані терміни, відносяться лексичні одиниці, характерні для конкретних галузей науки і техніки. Загальновживані символи і терміни є перешкодою для реєстрації знака, якщо знак заявлено для товарів і послуг, які відносяться до тієї ж галузі, що і загальновживані символи і терміни. Тлумачні словники української мови надають наступні визначення понять, що використовуються у абз. 6 п. 2 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та пп. 4.3.1.6 Правил: галузь науки - це певна сфера або напрям знань; галузь техніки - це певна сфера людської діяльності, пов'язана з вивченням, застосуванням і вдосконаленням засобів і знарядь праці сукупність прийомів, навичок, що застосовуються в певній діяльності. З системного аналізу викладеного вбачається, що загальновживаний термін - це слово, словосполучення або вислів, що вживається, застосовується, використовується всіма і означає чітко окреслене спеціальне поняття якої-небудь галузі науки, техніки та вживається в тому чи іншому середовищі, на певній території, людьми певного фаху. Сукупність таких термінів складає термінологію або термінологічну систему, в якій зосереджено понятійний апарат певної науки чи галузі. Інформаційними джерелами для встановлення, чи є позначення загальновживаним терміном є будь-які доступні в Україні офіційні та наукові джерела, зокрема словники, бази даних, галузеві довідники, стандарти, спеціальні видання тощо. Усі посилання на визначення поняття "TUROPERATOR", що містяться в різних джерелах (словниках, нормативному документі), дозволяють зробити однозначний висновок, що відповідний термін відноситься до такої галузі, як туризм. Виходячи із сутності знака для товарів і послуг колегія суддів вважає, що позначення " TUROPERATOR " є загальновживаним терміном, що використовується виключно в туристичній діяльності. Крім того, власник знака "TUROPERATOR" після реєстрації отримує виключне право забороняти використання будь-яких тотожних або схожих до ступеня змішання з його знаком позначень щодо таких самих або споріднених (однорідних) послуг, отже реєстрація знака "TUROPERATOR" може створити перешкоди для діяльності на українському ринку інших туроператорів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Отже, позначення "TUROPERATOR" є загальновживаним терміном, який використовується виключно у туристичній діяльності, а відтак позначення "TUROPERATOR" подане на державну реєстрацію в якості знака, в тому числі для послуг 39 МКТП, які не пов'язані із туристичною діяльністю, а відтак реєстрація цього знака для послуг, які не пов'язані із туристичною діяльністю, може призвести до можливості введення споживачів в оману щодо відповідної послуги. Враховуючи відповідачем дотримано процедуру прийняття рішення, з огляду на невідповідність позначення "TUROPERATOR", умовам надання правової охорони з підстав наведених вище, суд приходить до висновку, що рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 26.11.2013 року про відмову в наданні правової охорони позначенню за заявкою від 17.12.2012 №m2012 21856 узгоджується з нормами Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та є правомірним. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відповідність поданої ним заявки формальній експертизі, оскільки за правилами статті 10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" проходження формальної експертизи не є підставою для прийняття рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг, а лише підтверджує відповідність заявки формальним вимогам статті 7 цього Закону та Правилам. Доведена під час судового вирішення справи правомірність оскаржуваного рішення свідчить про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог щодо зобов'язання прийняти рішення про реєстрацію знаку. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною службою інтелектуальної власності України доведено правомірність оскаржуваного рішення вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов фізичної особи - підприємця [PERSON] не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied