Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася в суд із позовом до Ягодинської митниці Міндоходів (далі - відповідач-1, Ягодинська митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - відповідач-2, ГУ ДКС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000047/1 від 3 червня 2013 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00063 від 3 червня 2013 року та стягнення надмірно сплаченої суми митних платежів в розмірі 37124 грн. 45 коп. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Ягодинської митниці № 205000006/2013/000047/1 від 3 червня 2013 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00063 від 3 червня 2013 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] надмірно сплачену суму митних платежів в розмірі 37124 грн. 45 коп. Не погоджуючись з прийнятою постановою, її в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Ягодинська митниця Міндоходів, яка просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Як на доводи апеляційної скарги покликається на те, що у зв'язку з наявністю прийнятого Ягодинською митницею рішення про коригування митної вартості № 205000006/2013/000047/1 від 3 червня 2013 року та неврахування декларантом скоригованої митної вартості товару та методу визначення митної вартості відповідно до даного рішення, під час здійснення митного контролю та митного оформлення товару "шкіра свійських свиней морожена" за ВМД № 205070000/2013/030391 від 1 червня 2013 року, митний орган правомірно виніс картку відмови № 205070000/2013/00063. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №365488 [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області 14 грудня 2004 року. 29 травня 2013 року між підприємцем [PERSON] (покупець) та фірмою "Vion Sales West BV" (Нідерланди) (продавець) укладений контракт № 32/2013/NL за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар - "шкіра свійських свиней морожена", згідно інвойсів. Відповідно до пункту 5.1 контракту поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах FCA - м. Ольст, згідно Правил "Інкотермс - 2010". Позивачем 1 червня 2013 року через представника-декларанта було подано для митного оформлення партію товару - "шкіра свійських свиней морожена", вагою нетто 20012 кг за ціною 0,78 Євро на загальну суму 15 609, 36 Євро, що надійшов згідно контракту купівлі-продажу № 32/2013/NL від 29 травня 2013 року та інвойсу № 5447422 від 29 травня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, декларантом для митного оформлення товару були подані: контракт № 32/2013/NL від 29 травня 2013 року; рахунок-фактура (інвойс) № 5447422 від 29 травня 2013 року; ВМД № 205070000/2013/030391 від 1 червня 2013 року; декларація митної вартості ДМВ-1 № 205070000/2013/030391 від 1 червня 2013 року; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 977273 від 29 травня 2013 року; сертифікат походження товару №10065342322161 від 29 травня 2013 року; ветеринарне свідоцтво ВРД-00 № 370117 від 1 червня 2013 року; сертифікат якості від 29 травня 2013 року; контракт на перевезення товару № 17/2013/PL від 25 лютого 2013 року; довідка про транспортні витрати від 1 червня 2013 року; довідка про не страхування товару №191 від 1 червня 2013 року та інші документи перелічені в графі 44 ВМД. В графах 12 та 45 ВМД № 205070000/2013/030391 від 1 червня 2013 року декларантом вказано митну вартість товару у розмірі 181502,20 грн. або 17459, 36 Євро (15 609,36 Євро - заявлена вартість товару, тобто 0,78 Євро за кілограм, та 1850 Євро - вартість перевезення товару, включаючи навантаження, розвантаження), за основним (першим) методом - ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), встановленим статтею 58 Митного кодексу України. Декларант надав документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість у вказаному розмірі. Посадовою особою митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листа фірми виробника, висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями відомості про страхування та навантаження товару, копію декларації країни відправника товару, розрахунок ціни (калькуляцію) товару та відомості про оплату товару. Представник декларанта ознайомився із зазначеним записом і зобов'язався надати зазначені документи до 3 червня 2013 року. З червня 2013 року Ягодинською митницею було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00063 та винесено рішення про коригування митної вартості товару від 3 червня 2013 року № 205000006/2013/000047/1 і визначено митну вартість партії товару у розмірі 28619,34 Євро, тобто, за ціною 1,4301 Євро за 1 кг. Різниця між митною вартістю визначеною відповідачем та митною вартістю визначеною декларантом за першим методом склала 0, 6501 Євро за 1 кг., на загальну суму 11 159, 98 Євро. Судом встановлено, що митну вартість визначено Ягодинською митницею за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України. 3 червня 2013 року позивачем через декларанта подано нову ВМД № 205070000/2013/030695 вказавши у графах 12 та 45 якої, митну вартість, визначену митним органом. Митне оформлення проведено за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави. Судом першої інстанції також встановлено, що декларуючи договірну вартість товару згідно з ВМД №205070000/2013/030391 від 1 червня 2013 року, тобто, за основним (першим) методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), встановленим статтею 57 Митного кодексу України, позивач керувався умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу від 29 травня 2013 року № 32/2013/NL. Для підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу всі документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, що дають можливість визначити митну вартість за першим методом визначення митної вартості. Пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів. Відповідно до частини восьмої статті 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. Апеляційним судом встановлено, що позивач скористалася таким правом та 16 липня 2013 року надіслала на адресу Ягодинської митниці заяву № 267 із доданими документами щодо задекларованого у ВМД товару, які вказані у графі "Для відміток митного органу" ДМВ: оригінал прайс-листа фірми виробника товару від 27 травня 2013 року; завірену копію висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25 січня 2013 року № 05.03.02.-03/3043; завірену копію платіжного доручення від 6 червня 2013 року № 1013; завірену копію повідомлення SWIFT № 3981FV.63509UBGB від 6 червня 2013 року. Ягодинська митниця листом від 23 липня 2013 року №1/12-6/1000 за результатами розгляду документів, що надійшли від позивача, вказала про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки калькуляція подана декларантом в повній мірі не пояснює формування ціни товару, адже вартість готової продукції з урахуванням всіх витрат дорівнює вартості сировини (напівтуш свинних), яка була використана для виготовлення готової продукції. Митний кодекс України від 11.07.2002 року № 92-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України. Кодекс спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу. Митна вартість заявляється (декларується) митному органу декларантом шляхом подання декларації митної вартості. Згідно з приписами ст. 261 Митного кодексу, відомості про митну вартість використовуються для нарахування податків і зборів, ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень. Відповідно до ч.1, 2 ст.264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст. 266 Митного кодексу України встановлені методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. При цьому основним методом є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Застосування цього методу чітко передбачено нормами ст. 267 Митного кодексу України, в якій зазначено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Частиною 4 ст. 267 Митного кодексу України визначено умови, при яких використовується метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), такими умовами є: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Аналіз наведених норм митного законодавства, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості. Водночас, зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини четвертої статті 266 Митного кодексу України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Разом з тим, витребувавши значну частину документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити. Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про протиправність рішення Ягодинської митниці Міндоходів щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 Митного кодексу України, та без належного обґрунтування неможливості їх застосування. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 травня 2012 року по справі № 21-91а12, а відтак відповідно до ст. 2442 КАС України є обов'язковою для всіх судів України. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України органом доходів і зборів безпідставно відмовлено у прийнятті митної декларації позивача та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару. Проте, колегія суддів зазначає, що аналіз положень статей 265, 266 МК України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, дає підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товару, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суд першої інстанції, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену суму митних платежів, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості. Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині стягнення з державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] надмірно сплачену суму митних платежів, фактично визначив митну вартість ввезеного позивачем товару за першим методом, чим підмінили митний орган. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року слід скасувати в частині стягнення надмірно сплачених сум митних платежів, задовольнивши при цьому позовні вимоги частково.

Результат розгляду: partial