Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Коропський районний центр зайнятості (далі - Коропський РЦЗ) звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Страус» (далі - третя особа, СТОВ «Страус»), в якому просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 10568,47 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що кошти по безробіттю, виплачені відповідачу Коропським РЦЗ, були отримані ним протиправно, оскільки [PERSON] в період 2008-2009 р. відносився до категорії зайнятого населення. Так, наказом Коропського РЦЗ від 04.11.2008 року № НТ 081104 на підставі заяви [PERSON] було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного та призначена допомога по безробіттю. За результатами розслідування страхових випадків, Коропським РЦЗ встановлено, що [PERSON] під час перебування на обліку в центрі зайнятості, працював у СТОВ «Страус» та отримував доходи. Згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Наказом Коропського РЦЗ від 12.11.2009 року № 61 [PERSON] запропоновано повернути кошти в сумі 10568,47 грн. в добровільному порядку, проте відповідачем вказана сума не повернута. За таких обставин позивач просить стягнути суму допомоги по безробіттю з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] у СТОВ «Страус» в період 2008-2009 р. не працював, заяв про прийняття на роботу та звільнення адміністрації підприємства не подавав, з наказами про прийняття на роботу та звільнення ознайомлений не був. Кошти, які відповідач отримав по касовому ордеру № 6 в сумі 765,00грн., - це заборгованість по заробітній платі за 2006-2007 роки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому порядку. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців діяльність СТОВ «Страус» припинено - 15.12.2009(а.с.104). Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] надано статус безробітного та виплачена допомога по безробіттю в сумі 10568,47 грн., що підтверджується наказом Коропського РЦЗ від 04.11.2008 № НТ081104 та даними про виконані платежі (а.с.17-19). 12.11.2009 посадовими особами Коропського РЦЗ проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якого складено акт № 213. Вказаним актом встановлено, що [PERSON] під час перебування на обліку в центрі зайнятості працював у СТОВ «Страус» неповний робочий день та отримував доходи(а.с.7). Відповідно до наказу Коропського РЦЗ від 12.11.2009 № 61 [PERSON] запропоновано повернути виплачені кошти в сумі 10568,47грн. на рахунок позивача в добровільному порядку. Кошти на даний час відповідачем не повернуто. Спірні правовідносини даного адміністративного позову регулюються Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533, Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307. Відповідно до підпункту «б» частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство». Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до пункту 1.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, допомога по безробіттю надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 5 частини другої статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виконавча дирекція Фонду та її робочі органи, зокрема, контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до пункту 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами. Згідно пунктів 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, як обов'язкову умову повернення незаконно отриманих коштів особою визначено встановлення центром зайнятості відповідно до вказаного Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих. Як вбачається з матеріалів справи, СТОВ «Страус» припинено діяльність 15.12.2009, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.104). За змістом статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України оформлення трудових відносин є трудовій договір, який укладається, як правило, в письмовій формі та оформлюється наказом чи розпорядженням власника. Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджена типова форма № П-1 наказу (розпорядження) про прийняття на роботу та про припинення трудового договору (контракту), в якому міститься запис про те, що працівник з наказом ознайомлений. Наказом Міністерства статистики України від 09.10.1995 № 253 «Про затвердження типових форм первинного обліку» зазначено, що табель обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати, застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням працюючими встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати, а також для складання статистичної звітності з праці. Згідно пункту 2 частини другої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533, роботодавець зобов'язаний подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами. Однак, докази про укладення трудового договору між відповідачем та СТОВ «Страус», позивачем суду не надано. В наказі СТОВ «Страус» про прийняття на роботу [PERSON] від 01.09.2008 № 1 та звільнення його з роботи від 05.09.2009 № 4 відсутній запис про ознайомлення(а.с.16). Позивачем також не надано відомості СТОВ «Страус» про розрахунок заробітної плати [PERSON] за період 2008 - 2009 роки та табель обліку використання робочого часу відповідачем. Відсутність даних документів підтверджується інформацією, яка міститься в листі Комунальної установи Коропської районної ради «Трудовий архів Коропського району» Чернігівської області від 06.03.2014 № 01-19/6 на запит Коропського РЦЗ (а.с.116,117) у зв'язку з припиненням діяльності СТОВ «Страус». Суд також вважає помилковим твердження позивача про те, що [PERSON] в період надання йому статусу безробітного (2008-2009р.), отримана заробітна плата в сумі 765,04 грн., оскільки вказане підтверджується касовим ордером СТОВ «Страус» від 10.05.2009 № 6. Так, у вказаному ордері йдеться про заборгованість заробітної плати, але з матеріалів наглядового провадження №80 прокуратури Коропського району Чернігівської області вбачається, що відповідач звертався до прокуратури з питань невиплати заробітної плати в сумі 765,00грн. за період 2006-2007 року і станом на 03.06.2009 йому виплачена заборгованість саме по цій сумі(124, 125). Письмові пояснення представника СТОВ «Страус» про те, що відповідач був працевлаштований у СТОВ «Страус» як інвалід(а.с.23), також суд до уваги не бере, оскільки пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість» та приписами частини дев'ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обов'язок роботодавців реєстрації у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щорічного подання цим відділенням та центрам зайнятості звітів про зайнятість, працевлаштування інвалідів і попит на робочу силу (вакансії), Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження подання СТОВ «Страус» таких звітів. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку позивачем не підтверджено належними доказами факт працевлаштування [PERSON] у СТОВ «Страус», тобто належності його до категорії зайнятого населення та отримання ним будь-яких доходів в період надання допомоги по безробіттю (2008-2009р.), а відтак відсутні і підстави для стягнення коштів з відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Результат розгляду: denied