Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління ДАІ УМВС в Івано-Франківській області, інспектора ДПС 3-го взводу роти ДПС УДАІ при УМВС Завадецького Р.С. про скасування постанови від 17.10.2013 року про адміністративне правопорушення. Вимоги позову позивач у позовній заяві обґрунтовував тим, що 17.10.2013 року, приблизно о 08 год. 27 хв. по вул. Львівській в м. Калуші Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], був зупинений інспектором ДПС 3-го взводу роти ДПС УДАІ при УМВС Завадецьким Р.С., який вказав на порушення Правил дорожнього руху - перевищення швидкості руху в населеному пункті. У зв'язку з цим, не зважаючи на пояснення з боку позивача про відсутність такого порушення, інспектор склав протокол та на його підставі оформив постанову, якою притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що жодного правопорушення в той час позивач не вчиняв, він їхав в колоні машин і швидкість, яку показав прилад для вимірювання швидкості руху не є його автомобіля, жодного автомобіля, крім його інспектором не було зупинено. Вважає дії інспектора ДАІ неправомірними, оскільки інспектор виніс постанову за правопорушення, якого позивач не вчиняв. Просив суд позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Інспектор Завадецький Р.С. подав суду заперечення, в якому вказав, що постанова винесена правомірно. Дослідивши подані позивачем письмові матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно постанови серії АБ2 № 415124 від 17.10.2013 року, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП- накладено штраф. Позивач підтвердив, що в зазначений у оскаржуваній постанові час він перебував у вказаному в постанові місці. Доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача, суду не надав. При вирішенні даного спору суд керувався положеннями статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також положеннями частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України про те, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, перевіривши, чи оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає необґрунтованими доводи сторони позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення з огляду на непредставлення доказів, які підтверджують обставини, зазначені в позовній заяві, та спростовують факти, викладені в постанові, а тому дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 19, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 122, 251, 252, 258, 280 КпАП України,

Результат розгляду: denied