Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області (далі - Управління ПФУ), у якому просила визнати неправомірними дії Управління ПФУ та зобов'язати здійснити їй перерахунок пенсії як державному службовцю з моменту її призначення з 04.08.2010 року на виконання вимог статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) і додатково включити до заробітку для обчислення їй пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та суми на вирішення соціально-побутових питань. Вказує, що на її письмові звернення до відповідача у лютому 2014 року щодо перерахунку пенсії їй було відмовлено, тому вона подала адміністративний позов до суду. (а.с. 2-4) Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2014 року відкрито скорочене провадження у справі (а.с. 26-27). Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є складовою частиною заробітної плати, а тому їх не враховують під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Відповідач просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (а.с. 30). Суддя за наявністю достатніх підстав розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, і, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні спорів щодо вимог про включення матеріальної допомоги до складу заробітної плати та врахування її при обчисленні розміру пенсії державного службовця застосуванню підлягають положення статей 33, 37 Закону № 3723-ХІІ, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», статті 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), статті 66 Закону № 1788-ХІІ. Судом установлено, що позивачка [PERSON] наказом Управління ПФУ №46-о від 03 серпня 2010 року звільнена з посади начальника відділу виконання бюджету, бухгалтерського обліку та контролю за використанням коштів - головного бухгалтера, як державний службовець. Позивачка народилася 03 серпня 1955 року. З 04.08.2010 року [PERSON] отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». (а.с. 5-8, 11-15, 21) Відповідно до довідки Управління ПФУ від 14.02.2014р. №1026/14-06 про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» - надбавки, премії та інші виплати [PERSON] за період з 01.08.2008 року по 31.07.2010 року становили 19 328 грн. 82 коп. (а.с. 16-17). 18 лютого 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до відповідача про проведення перерахунку пенсії з дати її призначення, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, так як ці суми не були враховані на момент призначення пенсії (а.с. 9). Листом Управління ПФУ від 20.02.2014 року №57/О-14 позивачці щодо перерахунку пенсії державного службовця відмовлено, аргументуючи тим, що відповідно положення статей 33, 37 Закону № 3723-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», ці виплати не є складовою частиною заробітної плати (а.с. 10). Суд не погоджується з висновком відповідача з таких підстав. Управлінням ПФУ при призначенні пенсії позивачці не було враховано матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, що нараховувалась, виплачувалась і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що Управління ПФУ для призначення пенсії надали довідку від 03.08.2010 року № 6262/06-14, в якій не було вказано нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань. У зв'язку з цим позивачці призначена пенсія в меншому розмірі (а.с. 18, 19, 20, 21). За змістом ст. 37 Закону № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця. Крім того, ст. 66 Закону № 1788-XII врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, висновок Управління ПФУ про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788-XII. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.05.2013 року. Частина 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій. Таким чином Управління ПФУ при відмові у розрахунку призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відносно позивачки діяло не в межах законодавства України, а саме спеціальних норм, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788-XII, чим було порушено пенсійні права [PERSON], які підлягають захисту. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд визнає такі дії неправомірними і зобов'язує відповідача діяти відповідно до закону, вказавши яким чином має бути здійснено перерахунок. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: partial