Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Позивач, територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Лутугинського районного управління юстиції в якому просить: - скасування постанову головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 14 січня 2014 року № 41450246; - зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції відкрити виконавче провадження та забезпечити виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до міського комунального підприємства «Центржилком» (91000, м. Луганськ, кВ. Дмитрова, 30, код ЄДРПОУ 31719318) шляхом повного зупинення експлуатації об'єктів, а саме ліфтів рег. № 14802, № 14806, № 14973, № 15214, № 15292, № 15291, 15216, № 15215, № 14975, № 14976, № 14974, № 14805, № 15302, № 15303, № 15304. Обґрунтовуючи вказані вимоги позивач зазначив, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до міського комунального підприємства «Центржилком» шляхом повного зупинення експлуатації об'єктів, а саме ліфтів рег. № 14802, № 14806, № 14973, № 15214, № 15292, № 15291, 15216, № 15215, № 14975, № 14976, № 14974, № 14805, № 15302, № 15303, № 15304. Виконавчий лист по зазначеній справі 25 грудня 2013 року надіслано позивачем до Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції. 05 лютого 2014 року позивачем отримана постанова відповідача від 14 січня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка вмотивована тим, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено заходів примусового виконання рішення шляхом застосування заходів державного реагування у сфері державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом повного зупинення експлуатації приміщень, з посиланням на пункт 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вказав на невідповідність такої відмови нормам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про виконавче провадження» та просив скасувати спірну постанову відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 20). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено заходів примусового виконання рішення, яким визначено: «застосувати заходи реагування» у сфері державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом повного зупинення експлуатації приміщень». Частиною 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого указом Президента України від 16 січня 2013 року № 20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України. Відповідно до п.1 Положення, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та технічної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру. З урахуванням вищесказаного застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом повного зупинення експлуатації нежитлових приміщень, орендованих ТОВ «Таліон», розташованих за адресою: м. Луганськ, вул. Курчатова, 10-А, має бути здійснено відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі № 812/9245/13-а застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до міського комунального підприємства «Центржилком» шляхом повного зупинення експлуатації об'єктів, а саме ліфтів рег. № 14802, № 14806, № 14973, № 15214, № 15292, № 15291, 15216, № 15215, № 14975, № 14976, № 14974, № 14805, № 15302, № 15303, № 15304. На підставі вказаної постанови територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області отримано виконавчий лист про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до міського комунального підприємства «Центржилком» (а.с. 8). Виконавчий лист від 24 грудня 2013 року у справі № 812/9245/13-а разом із заявою від 25 грудня 2013 року територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області для примусового виконання направлено до Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції (а.с. 7). Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 14 січня 2014 року ВП № 41450246 відмовлено у відкритті виконавчого провадження (а.с. 6). З мотивувальної частини постанови головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 14 січня 2014 року ВП № 41450246 вбачається, що підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стало те, що застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом повного зупинення експлуатації нежитлових приміщень має бути здійснено відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 08.03.2011). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. У відповідності із ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Згідно із положеннями ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків, крім випадку ухвалення постанови про накладення на особу адміністративного стягнення за неповагу до суду) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Судом встановлено, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 14 січня 2014 року ВП № 41450246 про відмову у відкритті виконавчого провадження прийнята з посиланням на пункт 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. В даному випадку, виконавчим документом застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до міського комунального підприємства «Центржилком» шляхом повного зупинення експлуатації об'єктів, а саме ліфтів рег. № 14802, № 14806, № 14973, № 15214, № 15292, № 15291, 15216, № 15215, № 14975, № 14976, № 14974, № 14805, № 15302, № 15303, № 15304, тобто визначено інший захід у розумінні пункту 4 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження». Таке формулювання резолютивної частини рішення повністю відповідає змісту пункту 5 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідно до якого, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності. З приписів статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що проведення виконавчих дій може бути делеговано іншим органам, у випадках, встановлених законом. Системним аналізом положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено відсутність делегування повноважень органам державного нагляду (контролю), визначеним статтею 1 вказаного Закону, щодо виконання рішень щодо повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність відмови відповідачем у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року у справі № 812/9245/13-а та скасування оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14 січня 2014 року ВП № 41450246. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження та забезпечити виконання постанови суду, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки після скасування судом постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідач повинен відкрити виконавче провадження в силу Закону України «Про виконавче провадження», а обов'язковість виконання судового рішення встановлена безпосередньо Конституцією України та статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», а отже не потребує додаткового зобов'язання судовим рішенням. За наслідками цього рішення суду відповідач повинен самостійно, без додаткового зобов'язання, після отримання від позивача заяви про примусове виконання та виконавчого листа відкрити виконавче провадження і вжити всіх необхідних заходів для його виконання. Слід, окремо зазначити, що у разі наявності незрозумілості або певних ускладнень у виконанні судового рішення державний виконавець наділений правом звертатися до суду з заявами про встановлення або зміну способу та порядку виконання чи роз'яснення судового рішення, втім, не повинен протиправно та необґрунтовано відмовляти у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа адміністративного суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Згідно з ч.2 ст.88 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі. Згідно ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати. Частиною 2 статті 94 КАС України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи, що позивача не звільнено від сплати судового збору, а ст.94 КАС України не передбачено їх стягнення з відповідача, враховуючи часткове задоволення даного позову, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь Державного бюджету України судового збору у розмірі 36,54 грн. На підставі ч.3 ст.160 КАС України у судовому засіданні 26 лютого 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 27 лютого 2014 року, про що згідно вимог ч.2 ст.167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial