Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих коштів згідно з п.2 ч.1 ст. 23, ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановою суду першої інстанції позов задовлено частково. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову повністю. Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст. ст. 197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи у порядку письмового провадження. За таких умов, згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено Кіцманським районним судом Чернівецької області та підтверджується матеріалами справи, позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення. Позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області із заявою, в якій просила провести нарахування та виплату належної їй щомісячної допомоги (у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва) та компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні згідно з ст. 37 та п.2 ч.1 ст.23 Закону України №796-ХІІ . Своїм листом відповідач відмовив позивачу в проведенні нарахування та виплати щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 4, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, першочергове забезпечення пільговою санаторно-курортною путівкою або путівкою на відпочинок чи одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 10, 17 Положення про організацію оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2000 року N 800, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, забезпечуються путівками на підставі письмової заяви та довідки, зазначеної в пункті 6 цього Положення. У разі самостійної організації санаторно-курортного лікування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація середньої вартості путівки у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.8 вказаного Положення громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 15 жовтня поточного року подають до органів, що організовують оздоровлення, заяви щодо виділення путівок для санітарно-курортного лікування та відпочинку в наступному році або виплати грошової компенсації. Оскільки, позивач у спірний період до управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області із письмовою заявою про надання путівки не зверталась та самостійно санаторно-курортне лікування не організовувала, вона не має права на отримання путівки або грошової компенсації. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied