Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» (далі - ТОВ «ФК «Надія України») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, в якій просить суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2013 №000547С48Е9В6ВАВ12094ЕЕ043С0А8016DAA9B в частині 523 517,55 грн., з яких 419 275,13 грн. за основним платежем та 104 242,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки перевірки не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, є надуманими та не підтверджуються належними доказами. Посилався на наявність первинних документів, а також документів бухгалтерського та податкового обліку, які свідчать про правомірність включення позивачем спірних сум до складу валових витрат. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 523 517,55 грн. протиправними. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що витрати позивача не підтверджені документально, а також посилався на те, що позивач всупереч прикінцевих положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та перехідних положень Податкового кодексу України включив до складу валових витрат витрати минулих періодів. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне. Посадовими особами відповідача на підставі направлень від 11.06.2013 №11, №12, №13, №14, №15, згідно із статтею 77, пунктом 82.1 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 29.05.2013 №564-П проведена планова виїзна документальна перевірка позивача. За результатами перевірки складено акт №686/2202/34067398 від 07.08.2013 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «ФК «Надія України» (код ЄДРПОУ 34067398) з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 (далі - акт перевірки №686/2202/34067398), згідно висновків якого позивачем допущено порушення вимог законодавства України. Зокрема, відповідач встановив заниження ТОВ «ФК «Надія України» податкових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 450 464,60 грн. у періоді, який перевірявся. На підставі акту перевірки №686/2202/34067398 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №0003532270 від 27.08.2013, яким визначив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 530 957,92 грн., в т.ч. основний платіж - 450 464,60 грн., штрафна (фінансова) санкція 110 493,32 грн. Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення №0003532270 від 27.08.2013 у порядку адміністративного оскарження, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України. Рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06.11.2013 № 6199/10/26-15-10-04 скасовано податкове повідомлення-рішення №0003532270 від 27.08.2013 в частині основного платежу у розмірі 28 874,87 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 5708,81 грн. та рішенням Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 17311/6/99-99-10-01-15 вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у місті Києві. На підставі рішення Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06.11.2013 № 6199/10/26-15-10-04 відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення №000547С48Е9В6ВАВ12094ЕЕ043С0А8016DAA9B від 28.11.2013, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 526 374,24 грн., в т.ч. основний платіж - 421 589,73 грн., штрафні (фінансові) санкції 104784,51 грн. Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 523 517,55 грн., з яких 419 275,13 грн. за основним платежем та 104 242,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, ТОВ «ФК «Надія України» звернулось до суду. Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Суд встановив, що позивач не погоджується із наступними порушеннями, викладеними в акті перевірки №686/2202/34067398: - порушення підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 140.1.1 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, а саме: завищення валових доходів в частині віднесення до валових витрат вартості придбаної питної води у сумі 101,00 грн.; - порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, а саме: протиправне віднесення до валових витрат вартості комунальних послуг без підтвердження всіма необхідними первинними документами у сумі 21 464,00 грн.; - порушення пункту 138.11 статті 138 Податкового кодексу України, а саме: неправомірне віднесення до витрат суми 1 924 142,00 грн.; - порушення пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: не віднесено до валових доходів суми 43 744,95 грн. Щодо донарахування позивачу спірним податковим повідомленням рішенням податкового зобов'язання з податку на прибуток на підставі висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства у вигляді завищення валових доходів в частині віднесення до валових витрат вартості придбаної питної води у сумі 101,00 грн., суд встановив наступне. Зазначене порушення було виявлене посадовими особами ДПІ у місті Новій Каховці Херсонської області Державної податкової служби в ході перевірки Таврійської філії ТОВ «ФК «Надія України» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 11.07.2013 №384/220-35183681 (далі - акт перевірки Таврійської філії) (а.с. 169-175 Т. І). Податковий орган дійшов висновку про відсутність підстав у Таврійської філії ТОВ «ФК «Надія України» для включення вартості питної води до валових витрат, оскільки питна вода не входить до переліку заходів та засобів з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включаються до витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №994 (далі - Перелік №994). Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаває (виготовляє) такий платник податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено віднесення витрат на охорону праці до валових витрат підприємства. Згідно з частиною 5 статті 19 Закону «Про охорону праці» суми витрат з охорони праці, що належать до валових витрат юридичної чи фізичної особи, яка відповідно до законодавства використовує найману працю, визначаються згідно з переліком заходів і засобів з охорони праці, який затверджує Кабінет Міністрів України. Таким чином, до валових витрат підприємства належать витрати на охорону праці, включені до Переліку № 994. Зазначений Перелік не містить прямого віднесення забезпечення працівників очищеною питною водою до засобів з охорони праці. Суд зазначає, що поняття охорони праці у розумінні статті 1 Закону «Про охорону праці» охоплює систему правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів і засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я та працездатності людини у процесі трудової діяльності. Тобто це певна система заходів і засобів, спрямована на збереження життя, здоров'я і працездатності людини саме у процесі трудової діяльності. Статтею 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» вода питна - вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. Фасована питна вода - це питна вода підземних джерел питного водопостачання або питна вода централізованого питного водопостачання, додатково оброблена з метою поліпшення її якості у герметичній тарі. Одним із принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання, визначених у статті 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», є гарантоване першочергове забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних і побутових потреб. Отже, з вищевикладених правових норм вбачається, що забезпечення людини питною водою є заходом щодо задоволення фізіологічних потреб, тоді як заходи та засоби з охорони праці мають вужчу спрямованість, оскільки спрямовані на збереження життя, здоров'я і працездатності людини саме у процесі трудової діяльності. Суд встановив, що позивач включив до складу валових витрат витрати на придбання питної води у сумі 101,00 грн., у тому числі по періодам: - 4 квартал 2010 у сумі 44 грн.; - 2 квартал 2011 у сумі 13 грн.; - 2-3 квартали 2011 у сумі 27 грн.; - 2-4 квартали 2011 у сумі 27 грн. - 1 півріччя 2012 у сумі 30 грн. У відповідності до пункту 10 підрозділу 4 перехідних положень Податкового кодексу України, вставка податку на прибуток підприємств встановлена у наступних розмірах: з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно - 23 відсотки; з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року включно - 21 відсоток. Таким чином, суд дійшов висновку, що за вказане порушення відповідач правомірно визначив позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 23,51 та застосував штрафну санкцію у розмірі 5,88 грн., а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.10.2011 №К-33690/09 (ЄДРСР №18881756). Стосовно донарахування позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням податкового зобов'язання з податку на прибуток на підставі висновків про протиправне віднесення до валових витрат вартості комунальних послуг без підтвердження всіма необхідними первинними документами у сумі 21 464,00 грн., суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, а донарахування грошового зобов'язання протиправним, виходячи з наступного. Суд встановив, що Таврійська філія ТОВ «ФК «Надія України» у періоді, що перевірявся орендувала нерухоме майно на підставі наступних договорів оренди, копії яких наявні в матеріалах справи: - Договір оренди приміщення від 01.08.2009 №18, укладений з ФОП [PERSON]; - Договір оренди приміщення від 01.08.2012 №24, укладений з ФОП [PERSON] Відповідно до пункту 5.1 вказаних договорів та додаткових угод до них, розмір до ставки орендної плати додається сума експлуатаційних витрат (оплата за електроенергію, за опалення, воду, каналізацію, землю, вивезення сміття) по розцінкам згідно рахунків, відповідно до площі, що орендується. Також, у періоді, що перевірявся ТОВ «ФК «Надія України»(Орендар) уклало Договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2010 №30/10 укладений з ВАТ «Херсон-Діпромісто» (Орендодавець). Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору орендна плата нараховується виходячи з вартості оренди приміщень за 1 кв.м., вартості витрат на забезпечення Об'єкта оренди комунальними послугами й послугами з утримання Об'єкта оренди, крім електроенергії та теплопостачання. Сума вартості відшкодування витрат за теплопостачання сплачується Орендарем окремо, на підставі наданого Орендодавцем рахунку згідно встановленим тарифам і нормам споживання (показанням приладів обліку). Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених за результатом виконання вищезазначених договорів, окремим рядком сторони визначали вартість експлуатаційних витрат, які підлягали відшкодуванню. Відповідач в обґрунтування протиправності включення до валових витрат суми вартості комунальних послуг посилався на те, що такі витрати не підтверджені відповідними первинними документами, а саме: без окремого визначення сум за послуги водопостачання пропорційно чисельності працівників підприємства-орендаря щодо загальної чисельності працівників, вартість спожитої електроенергії виходячи з потужності електроприладів і фактичного часу роботи; вартість теплопостачання із співвідношення орендованої та загальної площі. Однак, суд не погоджується з наведеними доводами відповідача з огляду на наступне. Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999. Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Згідно частиною 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Суд встановив, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які надані позивачем на підтвердження понесення витрат на відшкодування вартості комунальних послуг складені у відповідності до вимог законодавства, а інформація, наведена у них є достатньою для встановлення точної суми витрат які були понесені на оплату оренду та окремо на сплату вартості отриманих комунальних послуг. Оплата вартості послуг оренди приміщень та комунальних послуг підтверджується копіями платіжних доручень та банківських виписок (а.с. 24-56 Т. ІІ). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про протиправне віднесення позивачем до валових витрат вартості комунальних послуг без підтвердження всіма необхідними первинними документами у сумі 21 464,00 грн. необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи, з огляду на що, донарахування суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в цій частині є протиправним. Щодо донарахування позивачу спірним податковим повідомленням рішенням податкового зобов'язання з податку на прибуток на підставі висновків про порушення пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пункту 138.11 статті 138 Податкового кодексу України, а саме: не віднесення до валових доходів суми 43 744,95 грн. та неправомірне віднесення до витрат суми 1 924 142,00 грн., суд встановив наступне. В ході перевірки Закарпатської філії ТОВ «ФК «Надія України», за результатом якої складено акт від 12.06.2013 №2100/22-04/35792805 (а.с. 232-237 Т. І) податковий орган дійшов висновку про заниження суми валового доходу у розмірі 43 744,95 грн. Згідно письмових пояснень головного бухгалтера, копія яких наявна в матеріалах справи (а.с. 2 Т.ІІ), при проведенні внутрішньої інвентаризації нарахованих відсотків за договорами кредитів було виявлено завищення суми нарахованих відсотків на суму 84 885,45 грн., яка спричинена помилкою у алгоритмі нарахування процентів. До матеріалів справи позивач надав копії: - відомості по нарахуванню відсотків станом на червень 2010 року; - відомостей коригувань по нарахуванню відсотків по кредитам від 30.06.2010 та від 01.10.2010; - довідки про валові доходи, відображені в декларації за 2010 рік з відміткою про коригування валових доходів на суму 41 141,95 грн.; - оборотно-сальдової відомості за 2010 рік, журналу-ордеру і відомості по рахунку 703 за 2010 рік; - декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік з додатками; - звітів про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на доходи нерезидентів, обліку по рахунку 684 «Розрахунок за нарахованими процентами по іноземним кредитам» за період жовтень 2009 року - грудень 2010 року; - журнал-ордер і відомість по рахунку 85 «інші затрати (не операційні) за 01.10.2009-31.12.2010; - журнал-ордер і відомість по рахунку 6842 «Розрахунки за нарахованими відсотками в іноземній валюті за 2010 рік; - журнал-ордер і відомість по рахунку 6842 «Розрахунки за нарахованими відсотками в іноземній валюті за 01.09.2009-31.12.2009; - журнал-ордер і відомість по рахунку 849 «інші (неадміністративні) операційні витрати за 2010 рік (а.с. 3-23, 51-76 Т.ІІ). У зазначених документах наведено розрахунки по кредитним договорам та відображено суми виявлених розбіжностей, спричинених помилкою у алгоритмі нарахування відсотків. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у поясненнях головного бухгалтера Закарпатської філії ТОВ «ФК «Надія України» не вказано період, за який проводилось коригування відсотків, розрахунок коригування відсотків, алгоритм нарахування відсотків, оскільки посадові особи відповідача під час здійснення планової виїзної перевірки мали доступ до усіх первинних документів філії стосовно укладання кредитних договорів та документів бухгалтерської і податкової звітності, які містять необхідні дані. Відповідач в обґрунтування протиправного коригування валових доходів шляхом їх зменшення на суму 43 744,95 грн. посилався виключно на те, що в ході здійснення попередньої перевірки позивача, яка оформлена актом №41/22-0/35792805 від 14.01.2011 про результати планової виїзної перевірки Закарпатської філії ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010 було підтверджено відсотки, які коригувались за попередні звітні періоди по 30.09.2009. Посилання відповідача на акт попередньої перевірки щодо підтвердження витрат за період по 30.09.2009 суд відхиляє, оскільки сума 43 744,95 грн. була відкоригована за звітний період - 2010 рік, тобто в період, який не був охоплений актом перевірки, на який посилається відповідач. Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 статті 5 (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»). Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій. У відповідності до статті 15 зазначеного закону, строком давності, протягом якого платник податків може подати уточнюючий розрахунок або зазначити уточнені показники у звітній декларації не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, за період, за який здійснюються відповідні коригування. Відповідно до пункту 138.11 статті 138 Податкового кодексу України до складу витрат відносяться суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлені у звітному податковому періоді в розрахунку податкового зобов'язання. Зазначені в цьому пункті витрати, здійснені в минулі звітні роки, відображаються у складі інших витрат, а ті, які здійснені у звітному податковому році, - у складі витрат відповідної групи (собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, загальновиробничих витрат, адміністративних витрат тощо). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач правомірно здійснив коригування суми валових витрат, збільшивши їх на суму суми 43 744,95 грн., які не були враховані в минулих періодах, як виправлення самостійно виявленої помилки. Стосовно здійснення відповідачем коригування суми валових витрат на суму 1 924 142,00 грн., суд встановив наступне. Представник позивача зазначив, що у 2012 році ТОВ «ФК «Надія України» було виявлено суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилки, а саме: помилково не віднесло до складу витрат у 2009 році витрати по нарахуванню процентів за користування кредитами в сумі 454 857,55 грн., помилково не віднесло до складу витрат у 2010 році витрати по нарахуванню процентів за користування кредитами в сумі 1 399 337,83 грн., а також витрати в сумі 69 353,00 грн., понесені у зв'язку з перерахунком поточної заборгованості по іноземним кредитам, що виникла у зв'язку із зміною курсу гривні по відношенні до валюти іноземного кредиту. У зв'язку з виявленням зазначеної помилки у відображенні валових витрат, було здійснено відповідні коригування при поданні податкової декларації з податку на прибуток підприємства у 2012 році. На підтвердження витрат по нарахуванню відсотків за користування кредитами, а також витрат, які виникли у зв'язку з перерахунком поточної заборгованості по іноземним кредитам, що виникла у зв'язку зі зміною курсу гривні по відношенню до валюти іноземного кредиту, позивач надав до матеріалів справи копії кредитних договорів, платіжних доручень про сплату відсотків, журналів-ордерів, зведених аналізів «Розрахунок за нарахованими процентами по іноземним кредитам», обліку по рахунку «Залучені кредитні кошти», реєстраційних свідоцтв щодо кредитів в іноземній валюті, банківські виписки (а.с. 94-171, 176-189 Т. ІІ). Відповідач посилався на те, що у зв'язку з набранням чинності розділу ІІІ Податкового кодексу України та відсутністю у ньому посилання на врахування у другому кварталі 2011 року від'ємного значення об'єкта оподаткування, окрім того, що виник за результатами діяльності у першому кварталі 2011 року від'ємне значення об'єкта оподаткування 2010 року, що увійшло до першого кварталу 2011 року відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу від'ємного значення другого кварталу 2011 року не включається. На думку відповідача, у разі відображення ТОВ «ФК «Надія України» суми витрат у розмірі 1 924 142,00 грн. у періодах, в яких вони виникли, а саме: 2009-2010 роки, то він не мав би права на перенесення такого від'ємного значення до витрат у 2011, 2012 роках на підставі вищезазначених норм законодавства. Суд не погоджується із зазначеними доводами відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України якщо за результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Пункт 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України встановлює, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Згідно з пунктом 1 розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України, розділ ІІІ Податкового кодексу України - «Податок на прибуток підприємств» набирає чинності з 01 квітня 2011 року. Пункт 1 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначає, що розділ III цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 01 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом. Відповідно до пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий - четвертий квартали 2011 року. До набрання чинності розділом ІІІ Податкового кодексу України, питання оподаткування податком на прибуток регулювалось Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». Таким чином, під час розрахунків з бюджетом щодо доходів і витрат, отриманих і проведених до 01.04.2011, мають застосовуватись відповідні норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а такі розрахунки відображаються в декларації з податку на прибуток підприємства, форма та порядок складання якої затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003 № 143. Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. У 2010 році норми цього пункту діють з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 22.4 статті 22 цього Закону. У відповідності до абзацу 1 пункту 22.4 статті 22 прикінцевих положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» У 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року. Посилаючись на положення вказаного пункту відповідач зазначив, що позивач мав право включати до валових витрат виключно 20% суми витрат, невключених до складу валових витрат. Однак, згідно з абзацом 2 пункту 22.4 статті 22 прикінцевих положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом. Таким чином, від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягає включенню платником податку до складу валових витрат І кварталу 2011 року без обмежень; враховуючи, що від'ємне значення об'єкта оподаткування виникає фактично у разі перевищення валових витрат над валовими доходами, випливає, що від'ємне значення об'єкту оподаткування за І квартал 2011 року без урахування суми від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 рік утворитись не могло; суми від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 рік включались до фінансового результату І кварталу 2011 року не самі по собі, а в складі валових витрат за І квартал 2011 року, а їх виключення зі складу валових витрат не передбачено ні Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», ні Податковим кодексом України. Інших порушень при формуванні позивачем валових витрат за I квартал 2011 року відповідачем не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства оскаржуваним за податковим повідомленням-рішенням від 28.11.2013 №000547С48Е9В6ВАВ12094ЕЕ043С0А8016DAA9B в частині 523 488,16 грн., з яких 419 251,62 грн. за основним платежем та 104 236,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства. Беручи до уваги вищенаведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є в частині обґрунтованими та підлягають задоволеннючастково.

Результат розгляду: partial