Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання рішення Черкаської міської ради від 10.02.2011 року № 2-180 недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року №2-395 п.1.4 її матері [PERSON] 30.05.2007 року, як власнику 17/20 частини домоволодіння по [ADDRESS] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 515,5 кв.м по [ADDRESS]. Приватизація земельної ділянки на ім'я матері була здійснена за спільним погодженням до дозволу їх родини: матері, брата - [PERSON] і її. [INFO] [PERSON] померла, не залишивши заповіту. 22.06.2010 року нею, як спадкоємцем першої черги, до Першої Черкаської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини. Її брат - [PERSON], як спадкоємець першої черги, до нотаріальної контори в установлений шестимісячний строк не звернувся. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2010 року, проти якого вона не заперечувала, йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини і 12.10.2010 року ним до нотаріальної контори подана відповідна заява. Інших спадкоємців першої черги, окрім неї та [PERSON], немає. В березні 2011 року вона звернулась до першої державної нотаріальної контори із заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], але нотаріус листом від 30.03.2011 року вих. №898/02-14 у видачі свідоцтва відмовив у зв'язку з тим, що для його оформлення необхідно надати оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, якого вона не має. При зверненні до Держкомзему з проханням видати дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку, що увійшла до складу спадщини, вона дізналась, що рішенням Черкаської міськради від 10.02.2011 року № 2-180 «Про протест прокурора міста Черкаси на пункт 1.4 рішення Черкаської міської ради № 2-395 від 21.12.2006 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність» (а саме її мамі - [PERSON]) протест прокурора від 12.10.2010р. задоволено, п. 1.4 зазначеного рішення Черкаської міськради №2-395 від 21.12.2006 року. скасовано. Вважає рішення міськради від 10.02.2011 року незаконним та спрямованим на порушенням її права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, тому звернулась з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати недійсним рішення Черкаської міської ради від 10.02.2011 року № 2-180. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити. Прокурор в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Рішенням Черкаської міської ради від 21.12.2006 року № 2-395 п.1.4 матері позивача, [PERSON], 30.05.2007 року, як власнику 17/20 частини домоволодіння по [ADDRESS] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 515,5 кв.м по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 11 січня 2010 року. За життя [PERSON] подарувала , а [PERSON] прийняв у дар 17/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS]. В подальшому, прокурором м. Черкаси 12.10.2010 року був внесений протест на п. 1.4 рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року № 2-395 « Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( [PERSON] та інші). 12.10.2011 року Черкаська міська рада своїм рішенням № 2-180 «Про протест прокурора міста Черкаси на п. 1.4. рішення Черкаської міської ради № 2-395 від 21.12.2006 р. «Про протест прокурора міста Черкаси на п.1.4 рішення Черкаської міської ради № 2-395 від 21.12.2006 року « задовольнила протест прокурора та скасувала п. 1.4. рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року , на підставі якого [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Системний аналіз конституційних і законодавчих положень та положень пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV „Перехідні положення" Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України „Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону "України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України „Про прокуратуру"). Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України „Про прокуратуру" порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55). Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин посилання позивача на порушення Черкаською міською радою вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме те, що орган місцевого самоврядування не в праві був скасовувати власне рішення є безпідставним. Більше того, як встановлено в ході розгляду даної справи обґрунтування адміністративного позову з мотивів порушення прав позивача як спадкоємця після смерті матері було предметом судового розгляду у цивільній справі за позовом [PERSON] до Черкаської міської ради , [PERSON] про визнання недійсним державного акту. В ході розгляду даної цивільної справи було встановлено, що договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] був нотаріально посвідчений, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. А тому з переходом до [PERSON] права власності на житловий будинок, він набув і право на земельну ділянку по [ADDRESS]. Рішення суду визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 515,5 кв.м. по [ADDRESS] , виданий [PERSON] Рішення суду набрало законної сили, встановлені ним факти не підлягають додатковому доведенню у даному судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied