Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

27 грудня 2013 року [PERSON] /надалі - позивач/ звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Полтавській області /надалі - відповідач/ про визнання протиправною відмови Головного управління Держземагенства у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектара із земель запасу Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, які обліковуються землями сільськогосподарського призначення - рілля в контурі № 156 (за межами населеного пункту); зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 гектара із земель запасу Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що при розгляді заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою відповідачем порушено вимоги статті 118 Земельного кодексу України щодо порядку розгляду такого роду заяв в частині вимагання додаткових матеріалів. 15 січня 2014 року до суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову, у яких на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, відповідач зазначив, що 24.10.2013 року до Головного управлінням Держземагенства у Полтавській області надійшло клопотання [PERSON] № 7701/900 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Дане клопотання було розглянуте у відповідності до чинного законодавства та залишено без задоволення на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням вимог Закону України "Про особисте селянське господарство". Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду клопотання, у якому позов підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.10.2013 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держземагенства у Полтавській області із заявою № 7701/900 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, до якої додала наступні документи: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, викопіювання з плану землекористування, графічні матеріали та копію рішення Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області № 10 від 14.12.2012 року /а.с. 13, 6-10/. Головне управління Держземагенства у Полтавській області листом від 22.11.2013 року № 7701/900 залишило клопотання про надання дозволу без задоволення та запропонувало [PERSON] надати детальну інформацію щодо подальшого використання вказаної земельної ділянки. Позивач не погодилася із зазначеною відповіддю відповідача та оскаржила її до суду. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Держземагенства у Полтавській області, останнє є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане /а.с. 26-31/. Відповідно до підпункту 4.29 пункту 4 Положення про Головне управління Держземагенства у Полтавській області Головне управління Держземагенства у Полтавській області відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. Таким чином, Головне управління Держземагенства у Полтавській області, як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, мало розглянути клопотання позивача у місячний строк та за результатами його розгляду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Судом встановлено, що 24.10.2013 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держземагенства у Полтавській області із заявою № 7701/900, якою прохала надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га із земель запасу Денисівської сільської ради, які обліковуються землями сільськогосподарського призначення - рілля в контурі № 156 згідно технічної документації по перерозподілу земель на території Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області від 1992 року. До своєї заяви позивач додала наступні документи: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, викопіювання з плану землекористування, графічні матеріали та копію рішення Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області № 10 від 14.12.2012 року /а.с. 13, 6-10/. Таким чином, до клопотання позивачем було додано, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області листом від 22.11.2013 року вих. № 7701/900 клопотання позивача залишено без задоволення, запропоновано надати детальну інформацію щодо подальшого використання вказаної земельної ділянки /а.с. 11/. Отже, відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з ненаданням позивачем детальної інформації щодо подальшого використання земельної ділянки. Разом з тим, статтею 118 Земельного кодексу України визначено єдину підставу для відмови у наданні такого дозволу, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Заявником до клопотання додано викопіювання з плану землекористування та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки /а.с. 9-10/. Із пояснень представника відповідача у судовому засіданні встановлено, що відповідачем при розгляді клопотання місце розташування об'єкта та його відповідність вимогам законів та технічній документації не встановлювалась. За приписами частини 6 статті 118 Податкового кодексу України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відтак, суд відхиляє твердження відповідача про необхідність надання позивачем до клопотання детальної інформації щодо подальшого використання земельної ділянки з посиланням на Закон України "Про особисте селянське господарство". Таким чином, при розгляді клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідачем порушено вимоги статті 118 Земельного кодексу України в частині визначення підстави для відмови у наданні дозволу. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною відмови Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 22.11.2013 року № 7701/900 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідно до приписів частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Таким чином, питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивовану відмови у його наданні відноситься до компетенції відповідача. Суд не вправі перебирати на себе функцію органу, якому надано такі повноваження. Таким чином, позовна вимога про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 гектара із земель запасу Денисівської сільської ради Оржицького району Полтавської області задоволенню не підлягає. Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держземагенства у Полтавській розглянути клопотання [PERSON] вх. № 7701/900 відповідно до вимог Земельного кодексу України. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012, № 5515-VI на 2013 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 1147 коп. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв немайнового характеру становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 68 грн. 82 коп. Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено частково, стягненню з Державного бюджету України в особі Головного управління Держземагенства у Полтавській області на користь [PERSON] підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 34 грн. 31 коп. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial