Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Звернувшись до суду із зазначеним позовом, позивач посилається на те, що 11 січня 2014 року він отримав від відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2014 року, винесену на підставі постанови № 3239 від 29.12.2012 року, що видала Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Вважає дії державного виконавця такими, що не відповідають вимогам закону і є протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування такої своєї позиції посилається на те, що заява про примусове виконання постанови про накладення штрафу від 29.12.2012 року подана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України більше ніж через один рік з моменту накладення адміністративного стягнення і що було підставою для відмови у відкритті провадження у відповідності до положень ч.1 ст.303 КУпАП в тім, що не підлягає до виконання постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення та положень ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» в тім, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання. Просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції Бабенко О.І. ВП № 4148270 від 10.01.2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 3239 від 29.12.2012 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 6800.00 грн.. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Із матеріалів справи слідує, що 29.12.2012 року постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області у справі про адміністративні правопорушення серії № 3239 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800.00 грн. Добровільно правопорушником штраф сплачено не було і що стало підставою для відкриття 06.03.2013 року за заявою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 05.03.2013 року виконавчого провадження (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 37009787) по примусовому виконанню постанови. Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Згідно із статтею 291 цього ж Кодексу постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження (опротестування) цієї постанови. Враховуючі вказане, постанова від 29.12.2012 року набрала законної сили 08.01.2013 року, що не спростовує у своїй заяві позивач. Статтею 229 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 307 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову. Відповідно до частини першої статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом 3-х місяців з дня винесення. Із матеріалів справи слідує, що інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області постанову звернуто в межах вказаного терміну часу, тобто своєчасно і на що вказує дата постанови про відкриття провадження - 06.03.2013 року. У відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону. Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців. Згідно із положенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Враховуючі вказане, заступником начальника відділу ДВС Рокитнянського районного управління юстиції Красуцькою Н.В. правомірно 06.03.2013 року відкрито виконавче провадження (ВП № 37009787) на виконання постанови № 3239 від 29.12.2012 про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 6800.00 грн.. Разом із тим, як слідує із матеріалів виконавчого провадження, 28.10.2013 року заступником начальника відділу ДВС Рокитнянського районного управління юстиції Красуцькою Н.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення та відсутності у останнього роботи і що узгоджується із положеннями пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в тім, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Одночасно державним виконавцем було роз'яснено стягувану його право повторного пред'явлення виконавчого документу для виконання в строк до 28.01.2014 року і що було ним вчинено шляхом повторного пред'явлення постанови № 3239 від 29.12.2012 року до примусового виконання і на що вказує дата винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 41418270 від 10.01.2014 року. Що стосується доводів позивача про необхідність закінчення виконавчого провадження з підстав закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення слід зазначити слідуюче. Пунктом 6 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Однак, Кодексом України про адміністративні правопорушення, окрім строку, передбаченого частиною першою статті 303 цього Кодексу, встановлені наступні строки адміністративного стягнення: строки накладення адміністративного стягнення (стаття 38) та строк, після закінчення якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню (стаття 39). Стаття 38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через 2 місяця з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні 2 місяця з дня його виявлення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ухвалена в межах цього 2-місячного строку. Стаття 39 КУпАП встановлює: якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Цей річний строк стосовно позивача ще не закінчився. Інших строків для адміністративного стягнення (у тому числі, у вигляді штрафу), діючим законодавством не передбачено. Відповідно до статті 298 КУпАП України постанова про накладення адміністративного стягнення є обов'язковою для виконання громадянами України. З урахуванням викладеного суд вважає, що постанова державного виконавця від 28.10.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Враховуючі вказане, строк пред'явлення до виконання постанови № 3239 від 29.12.2012 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 6800.00 грн. після його переривання (пред'явлення до виконання 05.03.2013 року) поновлюється та розпочинається з 28.10.2013 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців. Враховуючі викладені вище положення Закону та встановлені судом обставини строк пред'явлення вказаного виконавчого документа до виконання спливає 28.01.2014 року. Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Судом встановлено, що виконавче провадження (ВП № 41418270) відкрито 10.01.2014 року за заявою стягувача від 08.01.2014 року на підставі постанови № 3239 від 29.12.2012 року. Зважаючи на викладене, строк пред`явлення постанови № 3239 від 29.12.2012 року до виконання стягувачем не пропущений. Таким чином протиправності в діях відповідача під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 41418270 від 10.01.2014 року судом не встановлено. Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України. Позивач всупереч вимогам ч. 1 ст.71 КАС України не довів суду обставин, які можуть бути підставою для задоволення позову. За таких обставин, враховуючи те, що інших підстав для задоволення позовних вимог позивачем не зазначено, а судом не встановлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied