Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києві від 13 січня 2014 року в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Арнест Україна» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м.Києві про визнання дій протиправними, скасування постанови №000099 від 21 листопада 2013 року, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000064 від 21 листопада 2013 року та акту перевірки відмовлено повністю. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, на адресу Держспоживінспекції України надійшов лист Держспоживінспекції у Чернівецькій області від 05 вересня 2013 року №01-14/1082, який містив повідомлення про продукцію, що не відповідає встановленим вимогам та/або становить серйозний ризик. Листом Держспоживінспекції України від 17 жовтня 2013 року №4786-3-7/6 була надана згода на проведення позапланової перевірки характеристик продукції у TOB «Арнест Україна», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Красноткацька, 90, оф.5. Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м.Києві, на підставі направлення №000318 від 05 листопада 2013 року, було проведено позапланову/невиїзну у відповідності до ч.7 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» перевірку щодо відповідності продукції, а саме: засобу для чищення килимів та м'яких меблів TM «Mebelux» об'єм 500 мл, що вводиться в обіг TOB «Арнест Україна» за адресою: м.Київ, вул.Красноткацька, 90, офіс 5, вимогам Технічних регламентів, дія яких розповсюджується на зазначену продукцію, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», з одержанням для перевірки відповідно до ч.7 ст.23 та ч.2 ст.25 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» документів (їх копій). За результатами перевірки складено акт перевірки характеристик продукції від 19 листопада 2013 року №000189, в якому встановлено наступні порушення: відсутні дані про складові речовини, використані для виробництва мийного засобу, відсутність описів і пояснень щодо застосування мийного засобу, відсутній перелік національних стандартів та опис рішень, відсутній протокол випробувань речовини щодо рівня здатності до повного біологічного розкладу ПАР, що входять до складу мийного засобу. Крім того, за результатами перевірки Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м.Києві складено протокол від 19 листопада 2013 року №000111 про виявлені порушення вимог ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». На підставі акту перевірки №000189 та протоколу №000111 від 19 листопада 2013 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м.Києві винесено постанову від 21 листопада 2013 року №000099 про накладення на ТОВ «Арнест Україна» штрафних санкцій за повторне (протягом трьох років) порушення вимог п.2 ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» в розмірі 51000 грн., а також рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000064 від 21 листопада 2013 року, згідно якого вжити обмежувальні (корегувальні) заходи: обмежено надання продукції на ринку, шляхом приведення зазначеної продукції у відповідність із встановленими вимогами; тимчасово заборонено надання продукції на ринку, у відповідності із ч.5 ст.30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Як вбачається з тексту позовної заяви, тексту апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, позивач, обираючи такий спосіб захисту порушеного права як визнання дій контролюючого органу протиправними ставить питання щодо неправомірності проведення Держспоживінспекцією у м.Києві перевірки щодо відповідності засобу для чищення килимів та м'яких меблів TM «Mebelux» об'єм 500 мл, що вводиться в обіг TOB «Арнест Україна», вимогам Технічних регламентів, дія яких розповсюджується на зазначену продукцію, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». За таких обставин, предметом дослідження в процесі судового розгляду даної позовної вимоги є перевірка судом відповідності дій контролюючого органу по проведенню перевірки вимогам чинного законодавства України. У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» заходами ринкового нагляду є: перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: обмеження надання продукції на ринку; заборону надання продукції на ринку; вилучення продукції з обігу; відкликання продукції; контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція. Згідно ч.3 ст.23 цього ж Закону органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, - у розповсюджувачів та виробників такої продукції. Положеннями ч.5 ст.23 зазначеного Закону встановлюється, що перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, які видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно. Відповідно до ч.7 ст.10 цього ж Закону перелік органів ринкового нагляду, інформація про сфери їх відповідальності, їх поштові адреси, адреси електронної пошти та номери телефонів розміщуються на інформаційних стендах у приміщеннях органів ринкового нагляду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку, та на офіційних сторінках відповідних органів у мережі Інтернет. Як вбачається з Переліку органів державного ринкового нагляду та сфер їх відповідальності, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №573, Держспоживінспекція здійснює нагляд, зокрема, у сфері мийних засобів. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що органи Держспоживінспекції є органами державного ринкового нагляду в сфері мийних засобів. Одним із заходів ринкового нагляду, які віднесені до компетенції Держспоживінспекції, є проведення відповідних перевірок, які проводяться на підставі наказів цих органів. Як правильно встановлено судом першої інстанції, підставою для проведення позапланової/невиїзної перевірки є наказ відповідача від 05 листопада 2013 року №514 та направлення відповідача від 05 листопада 2013 року №000318, яке належним чином було вручене позивачу 06 листопада 2013 року, про що свідчить підпис уповноваженого представника позивача (а.с.133). Водночас, суд звертає увагу, що зазначений документ містить посилання на те, що перевірка проводиться у відповідності до ч.6 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Зазначена обставина свідчить про те, що позивачеві на момент проведення такої перевірки були відомі підстави для її проведення. Більш того, листом позивача від 15 листопада 2013 року вих.№387-н, останній надає відповідачеві перелік документів для проведення перевірки на підставі наказу відповідача від 05 листопада 2013 року №514 та направлення від 05 листопада 2013 року №000318 (а.с.136). У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що зазначеним листом позивач фактично продемонстрував своє волевиявлення щодо перевірки та надав свою згоду на її проведення, надавши відповідачу відповідні документи та допустивши контролюючий орган до перевірки; саме на етапі допуску до перевірки суб'єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення ринкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні відповідної перевірки. Відтак, з огляду на наведене, позови суб'єктів господарювання, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав господарюючого суб'єкту, оскільки після проведення перевірки права суб'єктів господарювання порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки. За таких обставин, відповідач як контролюючий орган державної влади, здійснюючи перевірку позивача, діяв у спосіб та з наявності повноважень, як це передбачено чинним законодавством України. Водночас, позивач, надавши контролюючому органу документи для проведення перевірки, фактично визнав наявність підстав для її проведення та допустив контролюючий орган до її проведення. Відтак, будь-які доводи апеляційної скарги про незаконність проведеної перевірки та/або відсутність належної правової підстави, судом до уваги не приймаються, а в задоволенні апеляційної скарги в цій частині слід відмовити у зв'язку з її необґрунтованістю. Щодо вимог про скасування акту перевірки від 19 листопада 2013 року №000189, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлює порядок проведення перевірок характеристик продукції. Частина 17 зазначеної статті встановлює, що за результатами перевірки характеристик продукції посадова особа, яка здійснює ринковий нагляд, складає акт відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Частина 6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає перелік відомостей, які має містити акт, складений посадовою особою органу державного нагляду (контролю) у разі виявлення порушень вимог законодавства, за результатами здійснення планового або позапланового заходу. Таким чином, акт перевірки - це службовий документ, що підтверджує факт проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу та відображає її результати, є носієм певної інформації, однак не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків позивача, оскільки передує прийняттю акту індивідуальної дії, який породжує певні правові наслідки та підлягає оскарженню у встановленому процесуальним законодавством порядку. Отже, акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому повинна використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення господарюючому суб'єкту відповідних заходів та/або санкцій. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів. Крім того, висновки акта перевірки не є остаточними, оскільки господарюючий суб'єкт має право надати свої зауваження до відповідного акта, що можуть у подальшому бути враховані контролюючим органом під час вирішення питання вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та санкцій за результатами перевірки. Натомість, висновки посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо діяльності (бездіяльності) господарюючого суб'єкта. Враховуючи, що безпосередньо акт перевірки не тягне для суб'єкта господарювання жодних наслідків, не породжує обов'язків, а тому не є рішенням органу владних повноважень в розумінні КАС України, у зв'язку з чим вимоги про скасування акту перевірки від 19 листопада 2013 року №000189 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою. За змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними. Водночас, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, оскільки Окружний адміністративний суд м.Києва фактично усунувся від перевірки відповідності дій контролюючого органу щодо проведення перевірки позивача вимогам чинного законодавства України, а також не навів правових підстав для задоволення/відмови у задоволенні вимоги адміністративного позову в частині скасування акту перевірки від 19 листопада 2013 року №000189. В частині вимог про скасування постанови №000099 від 21 листопада 2013 року, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000064 від 21 листопада 2013 року, слід зазначити наступне. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність суб'єктом владних повноважень в порядку ст.71 КАС України факту повторного порушення господарюючим суб'єктом Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у зв'язку з чим контролюючим органом обґрунтовано прийнято оскаржувані постанову №000099 від 21 листопада 2013 року про накладення штрафних санкцій та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000064 від 21 листопада 2013 року. Проте колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, у зв'язку з їх помилковістю, та зазначає наступне. Як вбачається з акту перевірки від 19 листопада 2013 року, відповідачем встановлено, що позивачем не надано технічної документації, обсяг якої визначений Технічним регламентом (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717), зокрема, відсутні: дані про складові речовини, використані для виробництва мийного засобу (паспорт безпеки або інший документ, що підтверджує їх походження); описи і пояснення щодо застосування мийного засобу; список національних стандартів згідно з офіційно опублікованим Мінекономрозвитку переліком і опис рішень, прийнятих на виконання вимог цього Технічного регламенту в разі, коли такі стандарти не були застосовані; протокол випробувань речовини щодо рівня здатності до повного біологічного розкладу поверхнево-активних речовин, що входять до складу мийного засобу. Ненадання суб'єктом господарювання зазначеної технічної документації, на думку контролюючого органу, свідчить про те, що продукція не відповідає встановленим вимогам. У зв'язку з цим, відповідачем 21 листопада 2013 року були прийняті постанова №000099 про накладення штрафних санкцій в порядку ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», якою зобов'язано позивача сплатити до державного бюджету 51000,00 грн. (3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян), та рішення №000064 про вжиття обмежувальних корегувальних заходів, відповідно до якого обмежено надання продукції на ринку, шляхом приведення зазначеної продукції у відповідність із встановленими вимогами; тимчасово заборонено надання продукції на ринку, у відповідності із ч.5 ст.30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування зазначених вище рішень контролюючого органу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем в порядку ст.71 КАС України не доведено відсутності факту порушення ним вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», які були зафіксовані в акті перевірки. Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкти господарювання за порушення цього Закону несуть згідно з законами України цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Положення ст.33 цього ж Закону встановлюють порядок прийняття рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів. Наведені вище положення Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» визначають можливість застосування до порушника відповідного виду відповідальності у вигляді штрафних санкцій та/або прийняття рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів за умови вчинення суб'єктом господарювання правопорушення у цій сфері. У відповідності до положень п.22 Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), виробник або уповноважений представник обов'язково розробляє технічну документацію, яка повинна містити інформацію про проектування, виробництво і застосування мийного засобу, його відповідність вимогам цього Технічного регламенту. До технічної документації додаються: нормативний документ, згідно з яким виробляється мийний засіб; результати випробувань, необхідні для проведення перевірки відповідності мийного засобу вимогам безпеки; описи і пояснення щодо застосування мийного засобу; дані про складові речовини, використані для виробництва мийного засобу (паспорт безпеки речовини або інший документ, що підтверджує їх походження); список національних стандартів згідно з офіційно опублікованим Мінекономрозвитку переліком і опис рішень, прийнятих на виконання вимог цього Технічного регламенту в разі, коли такі стандарти не були застосовані; результати випробувань на відповідність мийного засобу вимогам національних стандартів, проведених виробником чи акредитованою випробувальною лабораторією. На виконання вимог направлення контролюючого органу від 05 листопада 2013 року №000318 щодо проведення перевірки характеристик продукції, позивачем листами від 15 листопада 2013 року №387-н та додатком до цього листа від 19 листопада 2013 року надано контролюючому органу перелік документів, передбачених зазначеним вище пунктом Технічного регламенту. Суд звертає увагу на доводи апеляційної скарги про те, що будь-яких вимог щодо оформлення технічної документації Технічний регламент не містить. Здійснивши аналіз наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про належне виконання суб'єктом господарювання п.22 Технічного регламенту. Водночас, в порядку ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відтак, обов'язок доказування наявності в діях позивача правопорушення, за яке передбачена можливість застосування відповідальності в порядку ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» покладається на контролюючий орган, яким є відповідач. З акту перевірки від 19 листопада 2013 року також вбачається, що частину технічної документації, наданої господарюючим суб'єктом, відповідач не взяв до уваги через те, що вона не перекладена мовою діловодства. У відповідності до п.3 ч.1 ст.15 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право, серед іншого, вимагати від суб'єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб'єкти господарювання зобов'язані за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду. Та обставина, що позивачем не виконано вимоги п.3 ч.1 ст.15 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» щодо надання для перевірки технічну документацію мовою діловодства, не свідчить про те, що така документація відсутня взагалі. Невиконання вимог контролюючого органу щодо надання технічної документації мовою діловодства в процесі перевірки, свідчить про порушення господарюючим суб'єктом порядку та процедури проведення такої перевірки. При цьому, до господарюючого суб'єкта може бути застосовано певний вид відповідальності саме за таке порушення, у випадку якщо така відповідальність передбачена чинним законодавством України. Водночас, наявність технічної документації на нехарчовий продукт, який є об'єктом перевірки, яка не перекладена мовою діловодства, не свідчить, що такий продукт не відповідає Технічному регламенту. Отже, відсутній причинно-наслідковий та логічний зв'язок між мовою документаціі на продукт та її відповідністю Технічному регламенту. Крім того, чинне законодавство України не містить положень, які б передбачали право контролюючого органу під час перевірки залишати поза увагою технічну документацію на об'єкт перевірки. Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належним чином не доведено та не обґрунтовано факту вчинення господарюючим суб'єктом правопорушення, за яке передбачається застосування санкцій саме у відповідності до ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та прийняття рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів в порядку ст.29 цього ж Закону, у зв'язку з чим оскаржувані рішення контролюючого органу: постанова №000099 від 21 листопада 2013 року про накладення штрафних санкцій та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000064 від 21 листопада 2013 року підлягають скасуванню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 січня 2014 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial