Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд: - скасувати повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0013751730 від 30.04.2013 року; - визнати недійсним повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0013751730 від 30.04.2013 року про сплату [PERSON] земельного податку з фізичних осіб в сумі 9101,57 грн. [ADDRESS]. Свій позов позивач обґрунтував тим, що відповідачем невірно зроблений розрахунок суми, яка відображена в податковому повідомленні - рішенні Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0013751730 від 30.04.2013 року та тим, що позивач є платником єдиного податку та не зобов'язаний сплачувати земельний податок, посилаючись при цьому на доводи, які викладені в позовній заяві. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та посилаючись на усні пояснення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Згідно наданих до суду письмових заперечень пояснив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0013751730 від 30.04.2013 року є цілком законним та обґрунтованим, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до заяви громадянки [PERSON] від 14.12.2012р. щодо постановки на облік, як платника земельного податку за земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] літ. «А», її було залучено до оподаткування. Вказане також підтверджується довідкою відповідача від 26.02.2014р. за №3267/10/20-38-15-03-17, відповідно якої [PERSON] станом на 01.02.2014р. є платником земельного податку з громадян згідно заяви від 14.12.2012р. Відповідно до статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки, які перебувають у власності. Згідно з пунктом 287.2 статті 287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб платників податку і нарахування відповідних сум проводиться щороку до 1 травня. Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. На виконання вказаних вище норм Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0013751730 від 30.04.2013 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 9101,57 грн. При нарахуванні податку податковою інспекцією була використана інформація зазначена в акті про визначення збитків № 276 від 17.10.2012р., складеного комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, що діє на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.11.2008р. № 717 (зі змінами згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.06.2012р. № 379) та Рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010р. №27/10 «Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.08р. №42/08 «Про затвердження «Положення про впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007р.». В акті про визначення збитків № 276 від 17.10.2012р. вказано, що під час обстеження земельної ділянки велась фотозйомка та здійснювався контрольний замір площі земельної ділянки інженером-геодезистом з урахуванням вимог ст.ст. 1,34 Закону України «Про землеустрій», в результаті якого встановлено, що гр. [PERSON] використовується земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі загальною площею 0,0287 га без оформлення документів, які посвідчують право на земельну ділянку. Вказаний акт не скасований та на момент розгляду справи є діючим. Доказів щодо скасування даного акту позивачем до суду не надано. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Згідно із статтею 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. У пункті 286.2 статті 286 Податкового кодексу України зазначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Позивач, як власник нежитлової будівлі, використовуєте земельну ділянку загальною площею 0,0287 га, обстеження якої і контрольний замір площі цієї ділянки був здійснений уповноваженими посадовими особами Управління земельних відносин Харківської міської ради (акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 12.10.2012р. № 3307/12). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.07.2008р. №19361792, нежитлова будівля, літ «А-1» [ADDRESS], загальною площею 285,6 кв.м. належить позивачу. Оскільки, позивач витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої під нежилим приміщенням, не надав, то відповідачем правомірно розрахований земельний податок виходячи з проведеної нормативної грошової оцінки землі м. Харкова. Враховуючи викладені норми законодавства України, відповідачем розрахована сума податкового зобов'язання по земельному податку на 2013 р. наступним чином: (317,7*3,32* 1,20265*2,5*287,0)* 1%, де, 317.7 - базова вартість за 1 кв.м. земель м. Харкова; 3.32- зональний коефіцієнт (Км2); 1.20265 - середній коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки; 287.0 кв.м. - площа земельної ділянки з урахуванням прибудинкової території; 1% - відсоток, що береться для визначення земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено (п. 274.1 ст. 274 ПКУ). Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується свідоцтвом про право власності на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі. Відповідно до підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. Згідно із підпунктом 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, фізичні особи - підприємці, які надають в оренду земельні ділянки, загальна площа яких перевищує 0,2 гектара, житлові приміщення, загальна площа яких перевищує 100 квадратних метрів, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів. Згідно із пунктом 1 статті 128 Господарського кодексу громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Враховуючи зазначене, якщо свідоцтво про право власності на земельну ділянку оформлене на фізичну особу - підприємця, і земельну ділянку використовує сам підприємець, яка надана для здійснення підприємницької діяльності, то тільки такий підприємець (платник єдиного податку) звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку. Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86). Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, податкове повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №0013751730 від 30.04.2013 року відповідає ч.3 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, спростовуються зібраними доказами по справі та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied