Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Відділу Держземагенства Бобровицького району в особі начальника відділу Осипенко П.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державний кадастровий реєстратор - Коломієць Н.В. про зобов'язання начальника відділу Держземагенства Осипенко П.О. дати розпорядження державному кадастровому реєстратору Коломієць Н.В. відділу Держземагенства у Бобровицькому районі прийняти технічну документацію із землеустрою та зареєструвати присадибну земельну ділянку загальною площею 0,1149 га, розташованої по [ADDRESS], переданої у власність [PERSON]; вирішення питання про відповідальність службовців Осипенко П.О. та Коломієць Н.В. відділу Держземагенства Бобровицького району Чернігівської області, які грубо порушили законодавство про Державний земельний кадастр, якщо буде встановлено судом їх причетність до бездіяльності як посадових осіб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що державним кадастровим реєстратором безпідставно було відмовлено в прийнятті технічної документації із землеустрою для реєстрації земельної ділянки. Вказує, що підставою для державної реєстрації земельної ділянки є реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення сесії сільської ради про затвердження матеріалів інвентаризації, безкоштовну передачу у власність присадибної ділянки та постанова суду щодо затвердження технічної документації із землеустрою. Крім того, зазначає, що відсутність згоди користувача суміжної земельної ділянки не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, а повідомлення про неможливість здійснити реєстрацію зазначеної спадкової земельної ділянки є відпискою, зволіканням з вчинення дій або ж відмовою від вчинення певної дії державного кадастрового реєстратора щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки, без зазначення рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для відмови. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю та зазначив, що начальник відділу Держземагенства не може впливати на дії реєстратора, пов'язані з веденням реєстру земель, оскільки відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, на адресу суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що документація із землеустрою у формі електронного документа позивачем не була подана, а в акті погодження меж відсутній підпис суміжного землекористувача. Тому позивачу було рекомендовано повернути розробнику документації технічну документацію із землеустрою для приведення її у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме: змінити назву та підготувати електронний документ на носіях електронної інформації, а також звернутися до комісії із врегулювання земельних відносин при сільській раді, яка у випадку відмови суміжних землекористувачів від підпису, має повноваження скласти акт про підтвердження відповідності меж земельної ділянки. Крім того, вказав, що земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер до затвердження Осокорівською сільською радою технічної документації із землеустрою. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 5395023 від 26.06.2013 (а.с. 12). Рішенням сесії Осокорівської сільської ради Бобровицького району від 12.01.2011 позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на 1/2 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Листом № 113 від 04.10.2012 позивача Осокорівською сільською радою Бобровицького району було повідомлено, що технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку не було затверджено у зв'язку з відсутністю на акті погодження меж земельної ділянки підпису землекористувача суміжної ділянки [PERSON] (а.с. 65). Постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.01.2013 було зобов'язано Осокорівську сільську раду Бобровицького району розглянути технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка площею 0,1149 га) по [ADDRESS] і прийняти відповідне рішення (а.с. 14-15). Рішенням сесії Осокорівської сільської ради Бобровицького району від 18.09.2013 було затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки та передано безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1149 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). 26.09.2013 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення реєстрації присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS]. 11.11.2013 листом № 01-15/699 позивачу було повідомлено про неможливість здійснення реєстрації даної земельної ділянки на підставі невідповідності поданих документів вимогам законодавства у зв'язку з непогодженням меж із землевласником однієї з суміжних земельних ділянок. Крім того, вказано, що рішення про затвердження даної земельної ділянки було прийнято Осокорівською сільською радою до здійснення її реєстрації (а.с. 8). 29.11.2013 позивач повторно звернувся до Відділу Держземагенства у Бобровицькому районі з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки (а.с. 9-10). Для реєстрації позивачем було надано: копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.06.2013; технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS]; рішення сесії Осокорівської сільської ради від 18.09.2013; постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.01.2013. 31.12.2013 відповідачем було відмовлено позивачу у здійсненні реєстрації земельної ділянки на підставі невідповідності поданих документів вимогам законодавства, а саме у зв'язку з непогодженням меж із землевласником однієї з суміжних земельних ділянок, про що свідчить лист № 01-15/889 (а.с. 11). Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон). Відповідно до статті 9 Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Згідно частини першої статті 21 Закону, відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Частиною четвертою статті 24 Закону встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. В силу частини шостої статті 24 Закону, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Стаття 198 Земельного кодексу України передбачає, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, який включає в себе, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Так, судом встановлено, що позивачу було відмовлено у здійсненні реєстрації земельної ділянки на підставі абзацу 4 частини 6 статті 24 Закону (невідповідність поданих документів вимогам законодавства) у зв'язку з відсутністю погодження землекористувачем [PERSON] меж суміжної ділянки. Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки технічну документацію із землеустрою з визначеними нею межами земельної ділянки позивача вже було затверджено рішенням сесії Осокорівської сільської ради від 18.09.2013 на виконання постанови Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.01.2013. Посилання третьої особи на порушення визначеного чинним законодавством порядку прийняття такого рішення є необґрунтованим, оскільки вказане рішення не скасоване у встановленому законом порядку, а питання правомірності його прийняття не є предметом даного позову. Суд також не приймає до уваги посилання третьої особи на те, що позивачу було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки у зв'язку з невідповідністю назви технічної документації вимогам законодавства та відсутністю електронних документів на носіях електронної інформації, оскільки позивачу не було відмовлено на даних підставах у державній реєстрації земельної ділянки згідно листів № 01-15/699 від 11.11.2013 та № 01-15/889 від 31.12.2013. Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття технічної документації та реєстрації земельних ділянок є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога щодо зобов'язання начальника відділу Держземагенства Осипенко П.О. дати розпорядження державному кадастровому реєстратору Коломієць Н.В. відділу Держземагенства у Бобровицькому районі прийняти технічну документацію із землеустрою та зареєструвати присадибну земельну ділянку загальною площею 0,1149 га, розташованої по [ADDRESS], переданої у власність [PERSON], є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає. Стосовно вирішення питання про відповідальність службовців Осипенко П.О. та Коломієць Н.В. відділу Держземагенства Бобровицького району Чернігівської області, які грубо порушили законодавство про Державний земельний кадастр, якщо буде встановлено судом їх причетність до бездіяльності як посадових осіб, суд зазначає наступне. Згідно частини 2 статті 9 Закону, державний кадастровий реєстратор є державним службовцем. Статтею 14 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду. Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Статтею 147-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо вирішення питання про відповідальність службовців Осипенко П.О. та Коломієць Н.В. відділу Держземагенства Бобровицького району Чернігівської області, які грубо порушили законодавство про Державний земельний кадастр, якщо буде встановлено судом їх причетність до бездіяльності як посадових осіб, не підлягають задоволенню, оскільки право накладання стягнення та обрання його виду закріплено виключно за органом, якому надано право призначення на посаду даного працівника, відтак суд не наділений повноваженнями своїм рішенням замінювати орган, до виключної компетенції якого відносяться ці функції. Разом з тим, суд зауважує, що згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. За таких обставин, з метою забезпечення прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та визнати протиправними дії Відділу Держземагенства Бобровицького району в особі начальника відділу Осипенко П.О. щодо нездійснення реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], з підстав непогодження меж одним із землевласників суміжної земельної ділянки; зобов'язати Відділ Держземагенства Бобровицького району в особі начальника відділу Осипенко П.О. повторно розглянути заяву [PERSON] про державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частин першої, третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. За таких обставин, судові витрати у розмірі 36,54 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Результат розгляду: partial