Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Феодосійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (далі - Феодосійська ОДПІ, позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські продукти» (далі - ТОВ «Керуюча компанія «Українські продукти», відповідач) про стягнення з рахунків у банках заборгованості по земельному податку у розмірі 12186,50 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач має заборгованість з плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в розмірі 12186,50 грн., яка виникла у зв'язку з несплатою відповідачем самостійно нарахованих податкових зобов'язань на підставі поданої до податкового органу податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 12.02.2013 року № 9005657175. Приймаючи до уваги факт несплати відповідачем суми заборгованості у строки, встановлені чинним законодавством позивач просить стягнути наведену суму у судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі не направив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні надав заяву, в якій зазначив, що ТОВ «Керуюча компанія «Українські продукти» проти позову не заперечує, а також заявив клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав можливим розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. Відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські продукти» зареєстроване як юридична особа Дарницькою у м. Києві державною адміністрацією 07.08.2002 року, запис про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проведена 08.12.2005 року за № 1 488 120 0000 000328, ідентифікаційний код - 32061174, місце знаходження - 83086, м. Донецьк, пр. Лагутенка, буд. 13, каб. 31. Перебуває на податковому обліку за основним місцем знаходження у ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька. Згідно наданої позивачем до матеріалів справи облікової картки відповідача вбачається, що ТОВ «Керуюча компанія «Українські продукти» перебуває на обліку у Феодосійської ОДПІ (Кіровському відділенні) як платник за неосновним місцем обліку (а.с. 6). Судом з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Керуюча компанія «Українські продукти» подано до Феодосійської ОДПІ податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2013 рік від 12.02.2013 року № 9005657175, у якій самостійно визначив своє податкове зобов'язання з плати за землю в сумі 14827,73 грн. зі сплатою цього податку рівними частками протягом січня-листопада 2013 року по 1235,64 грн. щомісяця, у грудні 2013 року - 1235,69 (а.с. 12-13). Як слідує з картки облікового рахунку відповідача по платежу «Плата за землю з юридичних осіб», станом на 01.11.2013 року у ТОВ «Керуюча компанія «Українські продукти» обрахувалася заборгованість з цього податку у розмірі 12 186,50 грн. (а.с. 11). На даний час зазначена сума заборгованості відповідачем не сплачена, при цьому, відповідач підтвердив про це, визнавши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до п.14.1.153 ст.14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Податковий борг, згідно із п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. За п. 36.1 та п. 36.2 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Приписами статті 37 Податкового кодексу України встановлено, що податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку. Підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України - у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Отже, з метою погашення заборгованості відповідачем приймалися заходи щодо погашення боржником заборгованості з плати за землю відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України шляхом надіслання на адресу відповідача податкової вимоги від 04.02.2013 року № 13, яка отримана 18.02.2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8). Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Приписами статті 16 Податкового кодексу України (ПКУ) визначені зобов'язання платників податків, один з яких зобов'язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПКУ платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Пунктом 287.3 статті 287 ПКУ, яким встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Граничні терміни сплати податку за землю, які відповідач самостійно визначив у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) сплинули. Станом на день розгляду даної адміністративної справи податковий борг з плати за землю відповідачем не сплачений, що підтверджується матеріалами справи. Плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю (п. 290.1 ст. 290 ПКУ). Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Приписами Податкового кодексу України встановлені обов'язки платників податків, такі як, виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів. З огляду на наведене, оскільки грошове зобов'язання з плати за землю відповідачем не сплачене в установлені чинним законодавством строки, таке зобов'язання є податковим боргом. Згідно зі п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Згідно зі статтею 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Відповідно до приписів статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу. Беручи до уваги до уваги те, що сума податкового боргу відповідачем не спростована, станом на день розгляду цього спору сума боргу у розмірі 12186,50 грн. відповідачем не сплачена, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, що спростували б доводи позивача, відповідач суду не надав, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Беручи до уваги те, що сума податкового боргу відповідачем у встановлені законодавством строки не сплачена, наявність вказаної заборгованості підтверджена матеріалами справи, доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted