Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в забезпечення виконання [PERSON] умов укладеного з нею позивачем кредитного договору від 08.08.2006 р. про надання їй кредиту в розмірі 35000 гр. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і позивачем 08.08.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавці [PERSON] передали позивачу в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Після цього банк звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення приватним нотаріусом [PERSON] виконавчого напису від 12.11.2009 р. на іпотечному договорі. 08.12.2009 р. відповідачем - державним виконавцем Новомиколаївського РУЮ [PERSON] було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса [PERSON], а 21.11.2013 року на адресу позивача надійшла постанова відповідача про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2013 р., в якій державний виконавець вказує на те, що квартира, яка є предметом договору іпотеки, належить трьом особам на праві сумісної власності, а отже, потрібно надати три виконавчі написи нотаріуса на всіх осіб. Позивач вважає зазначену постанову такою, що не відповідає нормам законодавства, і просить суд з урахуванням уточнень позовної заяви: визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Новомиколаївського РУЮ [PERSON], скасувати винесену нею постанову від 31.10.2013 року про повернення без виконання виконавчого документа стягувачеві, зобов'язати відповідача здійснити реалізацію квартири за адресою: [ADDRESS], що належить на праві сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача на своєму позові наполягає, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - ВДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області, в судовому засіданні з позовом не згодна з підстав, зазначених у запереченнях до позову, просить суд відмовити позивачу в його позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, у минулому судовому засіданні 19.02.2013 року з позовом не погодилася, просила суд відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов позивача таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень сторін, 08 серпня 2006 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредитний договір № 7506С25/97, згідно з яким [PERSON] надано банком кредит у розмірі 35000 гр. для поточних потреб. У забезпечення зазначеного кредитного договору 08 серпня 2006 року між позивачем /іпотекодержателем/ та боржницею за кредитним договором [PERSON], [PERSON] і [PERSON] /іпотекодавці/ було укладено іпотечний договір № 7506 № 112, згідно з яким іпотекодавці передали іпотекодержателю належне їм на праві спільної власності нерухоме майно -квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,01 кв.м. У зв'язку з невиконанням боржницею [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором від 08.08.2006 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], яка 12.11.2009 року вчинила виконавчий напис № 3300 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,01 кв.м., що належить сім»ї [PERSON] на праві спільної власності у рівних частках. Постановою відповідача від 08.12.2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 3300 приватного нотаріуса [PERSON] від 12.11.2009 р. про звернення стягнення на квартиру № 11 за адресою: вул. Леніна, буд. 62 в смт. Новомиколаївка Запорізької області загальною площею 55,01 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON] У своїх листах за № 16 від 08.01.2014 р. та № 1562 від 16.04.2014 р. відповідач пропонує позивачу надати для виконання виконавчого напису нотаріуса [PERSON] додаткові виконавчі написи нотаріуса на кожного з іпотекодавців, яким належить право власності на спірну квартиру в рівних частках. Оскільки позивач з цим не погоджується і вважає цю вимогу відповідача незаконною, 31.10.2013 року відповідачем [PERSON] було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві / ВП № 16346357/ із зазначенням причини повернення дослівно: «стягувачем /позивачем/ пред»явлено до виконання виконавчий документ на одного боржника, заява про стягнення передбачає на все майно боржника, тобто квартиру, квартира належить трьом особам. На виконання потрібно пред"явити виконавчий напис на всих осіб». Суд вважає протиправними дії державного виконавця відповідача [PERSON] по поверненню виконавчого документа стягувачеві, а також вважає неправомірною винесену нею постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2013 року, а отже, такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року зі змінами, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, позивач скористався цим правом, звернувшись до приватного нотаріуса [PERSON] для отримання виконавчого напису на стягнення кредитної заборгованості. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. зі змінами, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 цього ж Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. ст. 90, 91 цього ж Закону, стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. У своїй постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2013 р. відповідач [PERSON] керувалася п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким: виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; Суд вважає таку підставу для повернення виконавчого документа без виконання стягувачеві необґрунтованою, оскільки ані перешкоджання провадженню виконавчих дій з боку позивача, ані нездійснення позивачем авансування витрат на проведення виконавчих дій не мало місця. Згідно з п. 5.1. ч. 5 іпотечного договору № 7506 № 112, укладеного 08.08.2066 року між позивачем /іпотекодержателем/ та боржницею за кредитним договором [PERSON], [PERSON] і [PERSON] /іпотекодавці/, у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов кредитного договору або порушення обов'язків іпотекодавцем, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання боржником, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 5.2. ч. 5 цього ж договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя за вибором іпотекодержателя. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки у даному випадку повинно здійснюватися на підставі одного виконавчого напису нотаріуса у відповідності до Закону «Про виконавче провадження». Посилання відповідача на п. 7.5. ч. 7 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року. згідно з яким: « стягувачу видаються виконавчі написи на кожного боржника окремо відповідно до списку», суд вважає помилковими, оскільки за договором іпотеки від 08.08.2006 року, боржником є тільки [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] виступають іпотекодавцями, які добровільно у забезпечення кредитного договору між [PERSON] та позивачем від 08.08.2006 року передали у іпотеку належне їм на праві спільної власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,01 кв.м., та поставили свої підписи у іпотечному договорі, ознайомившись зі своїми правами та обов'язками. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги позивача щодо визнання протиправними дій ВДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області та скасування постанови відповідача про повернення виконавчого документу стягувачеві вд 31.10.2013 року такими, що підлягають задоволенню. У частині позовних вимог щодо зобов»язання відповідача здійснити реалізацію квартири [ADDRESS] суд вважає за необхідне позивачу відмовити, оскільки така реалізація нерухомого майна за виконавчим написом нотаріуса є одним із видів виконавчих дій, яка відноситься до повноважень відповідача та передбачена Законом України «Про виконавче провадження». Суд не має права перебирати на себе функціональні обов»язки інших органів влади.

Результат розгляду: partial