Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

16.09.2013 року позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання неправомірними дій та рішень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. Просив визнати дії та рішення управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо відмови у виплаті йому пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі, визначеному постановою Рівненського міського суду від 08.04.2011 року, невиплаті нарахованої пенсії за період з 26.02.2009 року протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Рівне відновити виплату його пенсії у розмірі, визначеному постановою Рівненського міського суду від 25.06.2010 року за період з 26.09.2009 року. Ухвалою Рівненського міського суду від 18.09.2013 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій та рішень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Рівненського міського суду від 15.10.2013 року, судовий розгляд у справі за позовом [PERSON]. до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій протиправними та зобов'язання виконати певні дії призначено за загальними правилами. У встановлений строк від відповідача надійшли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адміністративний позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Дослідивши усі обставини справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне та отримує пенсію по інвалідності. Постановою Рівненського міського суду від 08.04.2011 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено. Визнано протиправими дії управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо відмови в перерахунку розміру пенсії [PERSON] у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Рівне зробитити перерахунок розміру пенсії [PERSON] у зв'язку з збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та нарахувати її з 13 грудня 2010 року по 3 групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Рівне було задоволено частково, змінено рішення суду першої інстанції, вказавши період здійснення перерахунку із 13.12.2010 року до зміни статусу позивача або ж до змін у законодавстві, що регулює спірні правовідносини з урахуванням фактично здійснених виплат та зміни прожиткового мінімуму. Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, постанова Рівненського міського суду від 08.04.2011 року виконувалась по 19.06.2011 року включно, а з 20.06.2011 року виплата перерахованої пенсії за рішенням суду була припинена. Перерахований розмір пенсійної виплати за постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2011 року був нарахований на 25.12.2011 року в розмірі 4 036, 81 грн., проте не профінансований з Державного Бюджету. З 01.11.2011 року виплата пенсії [PERSON] проводилась у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745, а з 01.01.2012 року у розмірі, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210. Спірним питанням у справі є правомірність дій пенсійного органу - відповідача у справі щодо припинення з листопада 2011 року виконання виконавчого листа, виданого на підставі постанови Рівненського міського суду від 08.04.2011 року у справі 2392/11. Всі інші позовні вимоги є похідними і залежать від вирішення зазначеного питання. В Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року за № 796-XII закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Із аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. Під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій з них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік". Постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 6 липня 2011 року, яка набула чинності з дня опублікування - 23 липня 2011 року (газета Урядовий кур'єр, 2011, 07, 23.07.2011 № 133) визначені розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче: 1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: інвалідів I групи - 1200 гривень; інвалідів II групи - 1090 гривень; інвалідів III групи - 980 гривень; 2) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: інвалідів I групи - 870 гривень; інвалідів II групи - 820 гривень; інвалідів III групи - 760 гривень. Розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяна здоров'ю, згідно з вимогами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: - тим, що належать до категорії 1 інвалідам 3 групи, - 30 відсотків. Конституційний Суд України у рішенні № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року дійшов висновку, що пункт 4 розділу VII „Прикінцеві положення" Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року № 2857-VI (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 7-8, ст. 52) встановлює механізм реалізації положень законів України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", „Про соціальний захист дітей війни", „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому не суперечить статті 75, пункту 3 частини першої статті 85, статті 95 Конституції України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Суд зазначає, що пенсійний орган, як суб'єкт владних повноважень, повинен діяти на підставі закону та у спосіб, визначений законом, відповідно до пенсійного законодавства наділений повноваженнями самостійно визначитися щодо порядку та розміру виплати пенсій згідно норм пенсійного законодавства та нормативно-правових актів, якими врегульовані порядок та виплати пенсій, соціальних допомог тощо, в зв'язку з чим приймає відповідні розпорядження щодо перерахунку та встановленню розміру пенсій, які доводить до відома пенсіонера, який в свою чергу, при незгоді має право на оскарження такого рішення як до вищестоящого органу так і до суду. На підставі аналізу встановлених обставин справи та наведених норм законів, нормативно-правових актів суд приходить до висновку, що відповідач правомірно здійснив перерахунок пенсії позивача та припинив її виплату у розмірах, які були визначені судовими рішеннями, оскільки змінилося пенсійне законодавство, а рішення суду відповідно до норм КАС України відновлює тільки порушене право на дату винесення судового рішення, а не те, яке може бути порушене в майбутньому. Крім того, суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України встановлено, що положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. Зазначеним Рішенням також встановлено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Конституційний Суд України своїм Рішенням від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012 також роз'яснив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством. Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються виключно при наявності відповідного призначення. Бюджетне призначення, джерелом фінансування якого є державний бюджет, визначається Законом України «Про державний бюджет України». Законами України « Про державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік» «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що для здійснення виплат в розмірах, встановлених рішенням суду, коштів у державному бюджеті не передбачено. Зазначені норми законів неконституційними визнані не були. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо прохання позивача зобов'язати відновити виплату пенсії, визначеному постановою Рівненського міського суду від 08.04.2011, то суд приходить да наступних висновків. В листі Вищого адміністративного Суду України від 22.07.2011 року зазначено, що «до набрання чинності нормативно-правового акта КМУ, прийнятого на виконання вимог пункту 4 Прикінцевих положення Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», тобто в даному випадку до 22 липня 2011 р., застосуванню підлягають положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закону) визначаються додаткові заходи індивідуального характеру, а саме: «З метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції». Ст. 11 зазначеного Закону регламентує, що протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва. Ст. 1 Закону встановлює, що: «Орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень». Будь - яких повідомлень та вимог про виконання рішень Європейського суду з прав людини на користь позивача з органу представництва України в Європейському суді стосовно відновлення порушеного права на адресу управління не надходили, відтак і відновлювати виплату пенсії в зазначеному позивачем розмірі немає підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що набула чинності з 1 січня 2012 року, затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно із зазначеним Порядком пенсії, за бажанням осіб, можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. За таких обставин підстави для визнання дій відповідача протиправними та задоволення позовних вимог відсутні.

Результат розгляду: denied