Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про скасування рішення виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради №8 від 09.12.2013 року. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 09.12.2013 року виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради було винесено рішення в якому визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації його батька в [ADDRESS]. Позивачка вважає, що рішення №8 від 09.12.2013 року виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради є незаконне, оскільки при винесенні рішення було порушено її право як матері щодо визначення місця проживання дитини, так як представник служби у справах дітей не відвідував сім'ю за місцем проживання, відповідно акт обстеження житлово-побутових умов не складався, не було також враховано і ставлення обох батьків до виконання батьківських обов'язків. Крім того, позивачка зазначила, що із оскаржуваного рішення вбачається, що опікунською радою досліджувалися лише документи, надані [PERSON] Тому, просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради №8 від 09.12.2013 року. Позивачка та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, направивши заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивачка позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши подані документи вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.08.2004 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №51. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.11.2008 року, виконавчим комітетом Великомихайлівсткої сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 12.12.2013 року, де проживає [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] проживає з батьками, [PERSON] та [PERSON] В будинку зроблено всі умови для проживання дітей, є 4 жилих кімнати, сім'я повністю забезпечена необхідними меблями, побутовою технікою, речами, необхідними для користування в побуті. (а.с.7). Згідно копії характеристики, наданої депутатом Великомихайлівської сільської ради Максименко А.Г., [PERSON] прожила 16 років з [PERSON] в шлюбі та має двох дітей: [PERSON], 1999 р.н. та [PERSON], 2008 р.н. [PERSON] за всі роки охарактеризувала себе з позитивної сторони. (а.с.9). Згідно висновку Голови опікунської ради Кривошея І.Г. при виконкомі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] 25.10.2008 р.н, було вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації його батька, [ADDRESS]. (а.с.10). Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так. ч.1 статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання і делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Стаття 3 КАС України визначає поняття суб'єкту владних повноважень, яким являється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, отже відповідач в розумінні ст. 3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення, яке на думку позивачки порушує її права та інтереси та оскаржується останньою у зв'язку з порушенням порядку та процедури прийняття даного рішення. Виконавчий комітет Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області приймаючи оскаржуване рішення фактично розглянув питання з приводу якого батьки малолітньої дитини не зверталися до органу опіки та піклування, оскільки заяву щодо встановлення участі у вихованні дитини вони не подавали, а предметом спору між ними було визначення місця проживання дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом з тим, суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що відповідач не взяв до уваги її ставлення до виконання батьківських обов'язків, ставлення її чоловіка до виконання батьківських обов'язків та особисту прихильність дитини до кожного з них, оскільки ці питання досліджуються комісією з питань захисту прав дитини та управлінням - служби у справах дітей районної у місті ради, на підставі висновків яких, відповідач прийняв оскаржуване рішення. Згідно п.8 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Вирішуючи питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходив з наступного. Згідно ст. 19 Конституції України - органи державної влади повинні діяти в межах повноважень та у спосіб передбачений Коснтитуцією України. За змістом ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених Законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до п. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, керуються в своїй діяльності Конституцією і Законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та офіційному тлумаченню цієї статті, викладеному у рішенні Конституційного суду України від 16.04.09, № 7-рп.2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Оскаржуване позивачем рішення є актом ненормативного характеру (індивідуальним) актом, який повинен відповідати Конституції України та законам України. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Таким чином, невідповідність акту органу місцевого самоврядування законам України є підставою для визнання його недійсним. Обов'язковою умовою визнання акту недійсним, є також порушення у зв'язку з його прийняттям, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємства чи організації. Аналізуючи зміст вище приведених норм права, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що були суттєво порушені права позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, вказане рішення прийняте без дотримання норм закону, оскільки ним вирішено фактично питання про визначення місце проживання дитини.

Результат розгляду: granted