Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

У своїй позовній заяві прокурор просить ухвалити рішення,яким визнати рішення Камінської сільської ради № 8-12/2013 « Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства терміном користування на 49 років» таким що прийняте з порушенням земельного законодавства та скасувати його. В основі своїх позовних вимог прокурор зіслався на те, що 23 червня 2013 року сесією Камінської сільської ради, на підставі звернення [PERSON], прийнято рішення № 8-12/2013 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства терміном на 49 років». Рішенням дозволено [PERSON] розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства терміном користування на 49 років в урочищі «За верхом» між межівником [PERSON] На думку прокурора,оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог земельного законодавства України, оскільки [PERSON] у своїй заяві не вказала призначення земельної ділянки та на яких умовах вона повинна їй надаватися. Камінською сільською радою прийнято рішення дати дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, про що остання не просила. Крім того орган місцевого самоврядування не визначив, на яких підставах буде реалізованим право користування землею [PERSON], тобто сільрада приймаючи зазначене рішення вийшла за межі земельного законодавства. Прокурор у судового засідання не з»явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує у повному об»ємі та просить його задоволити. Представник відповідача у судове засідання також не з»явився,однак сільський голова подала заяву про розглядс прави у її відсутності . Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 7 червня 2013 року [PERSON] звернулася до Камінської сільської ради із заявою про надання їй земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га в урочищі «За верхом» , що підтверджується копією заяви (а. с. 7). Рішенням Камінської сільської ради №8-12/2013 від 23 червня 2013 року громадянці [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «За верхом» між межівником [PERSON] терміном користування на 49 років (а.с. 11). Відповідно до змісту ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Судом встановлено, що у своїй заяві [PERSON] вказала лише орієнтовний розмір земельної ділянки, проте не вказала її цільове призначення. Згідно ч. 2 ст. 92 ЗК України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". За змістом ст. 33 ЗК України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, рішення Камінської сільської ради №8-12/2013 від 23 червня 2013 року «Про дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства терміном користування на 49 років» прийняте з порушенням земельного законодавства, оскільки законом не передбачено можливості надання землі громадянам у користування. За таких обставин оскаржуване рішення порушує право [PERSON] щодо порядку володіння земельною ділянкою. За змістом ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 19 Конституції України - правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно де яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено, що рішення Камінської сільської ради №8-12/2013 від 23 червня 2013 року «Про дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства терміном користування на 49 років» прийняте з порушенням норм земельного законодавства, що порушує право особи щодо володіння земельною ділянкою, тому його слід визнати недійсним . На підставі ст.ст.116, 118, 123,152,158 ЗК України та

Результат розгляду: granted