Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Позивач знаходиться на обліку відповідача та отримує пенсію за вислугу років з 20.12.2004, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER]. 03.11.2005 позивача було зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно довідки про взяття на облік платника податків 08.11.2005 позивача було взято на облік платника податків у відповідача. Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія [NUMBER] з 01.01.2012 позивачем обрано спрощену систему оподаткування (1 група - ставка єдиного податку 8%). 03.05.2013 відповідачем було складено Акт №614 про неподання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у строки визначені законодавством до відповідача, відповідно до якого було встановлено не подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідача за 2012 рік, чим порушено п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464. Рішенням №1690 від 20.05.213 до позивача за неподання звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідача за 2012 рік було застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн. Відповідачем, у зв'язку з несплатою єдиного внеску позивачем, було сформовано та направлено вимогу про сплату недоїмки №Ф-2434У від 26.06.2013 на загальну суму 5936,45 грн. Зазначена вимога була повернута до відповідача із позначкою поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». 29.07.2013 відповідач звернувся із заявою до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої просив відкрити виконавче провадження по вимозі про стягнення з позивача недоїмки на загальну суму 5936,45 грн. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2013, державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ було відкрите виконавче провадження з виконання вимоги №Ф-2434У від 26.06.2013, виданої відповідачем щодо стягнення з позивача боргу у розмірі 5936,45 грн. Вважаючи зазначену вимогу про сплату недоїмки такою, що не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії) (далі - Закон №1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Згідно ст. 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. За приписами ст. 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до ст. 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: - окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу; - робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені; - водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи; - механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутріміського сполучення); - працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах; - робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання; - деякі категорії артистів театрів та інших театрально-видовищних підприємств і колективів відповідно до пункту "ж" статті 55; - працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55; - спортсмени відповідно до пункту "є" статті 55. Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серія [NUMBER] позивач з 20.12.2004 є пенсіонером, вид пенсії - за вислугу років, довічно. З 01.01.2011 набрав чинності Закон №2464 в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом. У відповідності до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 страхувальники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітній період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, серед іншого, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464 особи зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Отже, із зазначеної норми вбачається, що пенсіонери за віком або інваліди, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія за вислугу років, а не за віком, тому положення визначені ч. 4 ст. 4 Закону №2464 на позивача не розповсюджуються. Таким чином, відповідно до Закону № 2464, позивач є платником єдиного внеску, що обрав спрощену систему оподаткування та зобов'язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітній період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. За приписами ч. 11 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Згідно розрахунку мінімальної суми єдиного соціального внеску, який підлягає сплаті за 2012 рік, позивач мав сплатити єдиний соціальний внесок на загальну суму 4572,42 грн., а саме за: січень-березень 2012 року по 372,33 грн., квітень-червень 2012 року по 379,62 грн., липень-вересень 2012 року по 382,39 грн., жовтень-листопад 2012 року, грудень 2012 року 393,50 грн. Згідно розрахунку мінімальної суми єдиного соціального внеску, який підлягає сплаті за 2013 рік, позивач мав сплатити єдиний соціальний внесок на загальну суму 1194,03 грн., а саме за січень-березень 2013 року по 398,01 грн. Оскільки позивачем не було самостійно нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок за січень-грудень 2012 року та за січень-березень 2013 року відповідачем було донараховано єдиний внесок на загальну суму 5766,45 грн. Відповідно до п. 4 ч.11 ст. 25 Закону № 2464 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Результат розгляду: denied