Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

23 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенако» зареєстроване як платник збору на обов'язкове соціальне страхування, що має найману робочу силу в Артемівській міжрайонній виконавчий дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за № 440130001139. Згідно фінансових звітів про нараховані внески, перерахування та витрати, пов'язані з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, форми 4-ФСС, станом на 01.10.2013 у відповідача є непогашена частина заборгованості у сумі 746,94 грн., з яких станом на 01.10.2001- 260,45 грн., за період з 01.01.2002 по 01.01.2003 - 224,89 грн., за період з 01.06.2003 по 01.07.2006 - 261,60 грн. Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенако» станом на 01.10.2013 становить 746,94 грн. Оскільки відповідач не сплатив у добровільному порядку заборгованості зі сплати страхових внесків позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. До суду повернувся конверт з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований за вищезазначеною адресою та відомості про зміну свого місця знаходження не надавав. Відповідно до положень ч. 11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до пункту 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи положення статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до такого. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенако», код ЄДРПОУ 20171436, є юридичною особою, зареєстроване Виконавчим комітетом Артемівської районної ради м. Луганська 13.08.1993 за № 3955 (а.с.5,6,9,10), зареєстроване як платник збору на обов'язкове соціальне страхування, що має найману робочу силу в Артемівській міжрайонній виконавчий дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за № 440130001139 (а.с.7,8). З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464 від 08.07.2010, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Однак, прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2464 встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 23 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон) страхувальники -роботодавці сплачують до Фонду різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам відповідно до цього Закону. Перерахування зазначених сум шляхом безготівкових розрахунків здійснюється страхувальниками-роботодавцями один раз на місяць - у день, встановлений для одержання в установах банку коштів на оплату праці за відповідний період. У разі нестачі у страхувальників-роботодавців коштів для виплати заробітної плати та сплати страхових внесків у повному обсязі нарахування їх на заробітну плату і перерахування страхових внесків до Фонду провадиться пропорційно до сум заробітної плати. У разі незабезпечення банківськими установами перерахування страхових внесків до Фонду одночасно з видачею коштів на виплату заробітної плати банківські установи сплачують за рахунок власних коштів до Фонду суму несплачених страхових внесків. У відповідності зі ст. 27 Закону страхувальники зобов'язані нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно чи не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені статтею 30 Закону. Частиною 1 статті 30 Закону передбачено, що у разі несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальником, у тому числі через ухилення від реєстрації як платника страхових внесків, або неповної їх сплати страхувальник сплачує суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню. Згідно фінансових звітів про нараховані внески, перерахування та витрати, пов'язані з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, форми 4-ФСС, станом на 01.10.2013 у відповідача є непогашена частина заборгованості у сумі 746,94 грн., з яких станом на 01.10.2001- 260,45 грн., за період з 01.01.2002 по 01.01.2003 - 224,89 грн., за період з 01.06.2003 по 01.07.2006 - 261,60 грн. (а.с.12,13). Як вбачається з довідки про заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенако», станом на 01.10.2013 має прострочену заборгованість у сумі 746,94 грн., з яких станом на 01.10.2001- 260,45 грн., за період з 01.01.2002 по 01.01.2003 - 224,89 грн., за період з 01.06.2003 по 01.07.2006 - 261,60 грн. (а.с.11). Відповідачем позов не оспорено, доказів перерахування заборгованості не надано. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted