Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними дії та зобов'язано УПФ у м. Білій Церква Київської області провести призначення та перерахунок пільгової пенсії за віком з 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу». Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті справи в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення та перерахунок пенсії за віком відповідно до закону України «Про державну службу». Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Позивач [PERSON], [INFO], 09.03.2011 року була звільнена з посади головного державного інспектора праці Територіальної інспекції праці у Київській області за прогул без поважних причин згідно наказу Територіальної державної інспекції праці у Київській області №13-ос від 17.03.2011 року.(а.с.13). 17.03.2011 року позивач звернулася до управління із заявою про переведення її на вид пенсії - за віком по Закону України «Про державну службу» (а.с.59). Рішенням Управління від 25.03.2011 року №3/151 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» оскільки на момент досягнення пільгового пенсійного віку ([INFO]) [PERSON] не перебувала на посаді державного службовця. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року [PERSON] було поновлено на посаді головного державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Київській області з 09 березня 2011 року, на підставі якої ТДІП в Київській області наказом від 15.02.2012р. №06-ос поновлено позивача роботі. 23.02.2012 року [PERSON] звернулася до Начальника УПФУ у м. Білій Церкві з скаргою з приводу відмови проведення перерахунку та призначення пенсії державного службовця з 12.03.2011 року, так як 20.02.2012 року нею були подані документи заступнику начальника управління, які підтверджували факт поновлення її на роботі і які було їй повернуто з відмовою та поясненням, що вона втратила такі можливості. Листом від 27.03.12р. за № 490/Г-01 відповідач звернув увагу позивача на відсутність необхідного стажу державної служби та зазначив, що підстав для отримання позивачем пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» немає, оскільки позивач не досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного адміністративного зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. За правилами ст.ст. 44,45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Відповідно до ч. І п.37 Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4 Порядку №22-1). Додатком 4 до Порядку №22-1 закріплено форму і зміст заяви про перерахунок пенсії. Порядком також закріплено перелік документів, що додаються до такої заяви. Таким чином, законодавством чітко регламентовано порядок звернення пенсіонера із заявою про перерахунок (призначення) пенсії, встановлено конкретні вимоги до змісту відповідної заяви (має відповідати додатку №4 Порядку), та обов'язок прийняття відповідного рішення у разі звернення особи із відповідною заявою та комплектом необхідних документів у десятиденний термін. Так, 17.03.2011 року позивач звернулась до управління із заявою встановленого законодавством зразка, внаслідок чого відповідачем прийнято рішення від 25.03.2011 року №3/151, яким [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Дане рішення відповідача позивачем не оскаржувалося, а інших заяв встановленого законодавством зразка, а саме додатку №4 Порядку [PERSON] до УПФ у м. Білій Церкві не подавала і рішення про відмову у призначенні чи перерахунку пенсії управлінням не приймалось. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз.12 п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року (далі - Порядок №283) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» чітко визначені певні категорії посад в органах місцевого самоврядування та не передбачено посаду інспектора. Також ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування. Згідно записів трудової книжки, позивач у період з 19.04.2001 року по 15.05.2002 року обіймала посаду державного інспектора праці відділу по контролю за додержанням законодавства про працю. З урахуванням того, що Кабінетом Міністрів України посаду позивача не було віднесено до будь-якої з категорій посад в органах місцевого самоврядування, які дають підстави для зарахування стажу роботи до стажу державної служби, посилання апелянта на лист Національного агентства України з питань державної служби, в якому зазначено, що період роботи позивача з квітня 2001 року по травень 2002 року на посаді державного інспектора праці по контролю за додержанням законодавства про працю ГУПСЗН Білоцерківської міської ради може бути зарахований до стажу державної служби є безпідставним та необґрунтованим. Не створюють в даному випадку і правових підстав для зарахування стажу роботи позивача за період з квітня 2001 року по травень 2002 року до стажу державної служби як наказ ТДПІ у Київській області від 13.12.2012 року №78-ос «Про перерахунок надбавки за вислугу років [PERSON]», так і довідка ТДПІ у Київській області від 16.02.2012 року №07/01-57, в якій зазначено, що станом на 01.03.2011 року позивачу виплачувалася надбавка за вислугу років розмірі 30% за стаж державної служби понад 20 років, оскільки такі не можуть підтвердити саме державну службу позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи наведені норми діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Вказаним вимогам оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: denied