Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС України 14 березня 2014 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 19 березня 2014 року. Позивач - [PERSON] звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - відповідач), якою просить: 1) витребувати у відповідача належним чином завірені копії: - розпоряджень голови Хустської районної державної адміністрації про накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] у вигляді доган від 19.09.2013 року № 91/к, 15.10.2013 року №103/к та від 15.11.2013 року а також матеріалів, що стали підставою для притягнення [PERSON] до такої відповідальності; - розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] у вигляді звільнення із займаної посади начальника фінансового управління Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30.09.2013 року; - розпоряджень голови Хустської районної державної адміністрації про проведення службових розслідувань та створення комісії з проведення службових розслідувань стосовно дій [PERSON]; - всіх матеріалів та актів службових розслідувань, які проводилися за період з серпня по листопад 2013 року включно та що стосуються [PERSON] - начальника фінансового управління Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області; 2) вжити заходів забезпечення адміністративного позову - зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень - Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації № 91/к від 19.09.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації № 103/к від 15.10.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації від 15.11.2013 року про оголошення догани [PERSON]; 3) визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації №91/к від 19.09.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації №103/к від 15.10.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації від 15.11.2013 року про оголошення догани [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані протиправними діями голови Хустської районної державної адміністрації щодо винесення розпорядження № 91/к від 19.09.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження №103/к від 15.10.2013 року про оголошення догани [PERSON], Розпорядження від 15.11.2013 року про оголошення догани [PERSON]. За цих підстав, позивач звернувся з проханням до суду визнати вказані розпорядження протиправними та скасувати їх. 26.02.2014 року представник відповідача подав суду заяву, якою заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т. ІІ а.с. 180). У подальшому, заявою від 27.02.2014 року просив подані заперечення на позовну заяву [PERSON] не приймати до уваги при розгляді адміністративної справи (т. ІІ а.с.181-182). 05.03.2014 року представник відповідача подав суду заяву якою позовні вимоги визнав у повному обсязі і просив розгляд справи здійснити без його присутності (т. ІІ а.с.187). 14 березня 2014 року представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача (т.ІІ а.с.193). В судове засідання 14 березня 2014 року представники сторін не з'явилися, а тому, на підставі ст. 41 КАС України фіксація судового засідання не здійснювалась. Дослідивши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації №16/к від 15.04.2011 року [PERSON] призначено на посаду начальника фінансового управління Хустської РДА (т. І а.с.9). 20.08.2013 року позивачем було подано заяву про звільнення із займаної посади, яка в подальшому ним була відкликана. (т. І а.с.10) 13.09.2013 року позивача було поставлено до відома про прийняття розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації №87/к від 13.09.2013 року «про проведення службового розслідування» стосовно [PERSON] (т. І а.с.11). За результатами проведеного службового розслідування складено акт про ведення службового розслідування від 17.09.2013 року. (т. І а.с.89-93). У даному акті відображено встановлення порушення [PERSON] трудового розпорядку, загальних правил поведінки державного службовця, етики поведінки державного службовця за що до нього необхідно застосувати дисциплінарне стягнення (т.І а.с.92). З даним актом позивач ознайомлений 17.09.2013 року, про що свідчить його підпис. (т.І а.с.93). Надалі Розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації №91/к від 19.09.2013 року [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці без поважних причин, порушення загальних правил поведінки державного службовця (т. І а.с.18), появи у нетверезому стані на робочому місці та надано позивачу Розпорядження голови Хустської РДА 15.10.2013 року про оголошення догани [PERSON](а.с.19), у відповідь на адвокатський запит представника позивача (т. І а.с.15-16, 17). Так, згідно копії Розпорядження голови Хустської РДА №91/к від 19.09.2013 року про оголошення догани [PERSON], позивачу стало відомо, що його притягнуто до відповідальності за дії та вчинки, яких він, по його словам, не вчиняв. Позивач стверджує, оскільки, його не ознайомлено з матеріалами службового розслідування навіть після письмового звернення та відсутності в розпорядженні короткого викладу обставин, за яких нібито вчинено дисциплінарні проступки, позивача так і повідомлено належним чином за що його притягнуто до відповідальності. Також, згідно копії Розпорядження голови Хустської РДА №103/к від 15.10.2013 року про оголошення догани [PERSON], позивачу стало відомо, що його притягнуто до відповідальності за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Зі слів позивача дане розпорядження взагалі невідомо як з'явилося, пояснення з приводу порушень не вимагалися та не відбиралися і йому було відомо тільки те, що його притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення розпорядженням голови Хустської РДА від 30.09.2013 року, з яким його ознайомлено під розписку та всупереч закону не надано його копію для можливості оскарження (т.І а.с.61-62). Надалі розпорядження голови Хустської РДА від 30.09.2013 року щодо звільнення позивача із займаної посади втратило чинність на підставі розпорядження голови Хустської РДА від 14.10.2013 року (т.І а.с.60). Позивач зазначає, що його притягнуто до відповідальності в даному випадку незаконно, оскільки йому не було відомо про заходи, що проводилися державною адміністрацією, питання діяльності управління на них не розглядалися, його належним чином не повідомлено, а тому відсутня суб'єктивна сторона дисциплінарного проступку, за який позивача притягнуто до відповідальності - вина позивача. Крім того, трудовим договором, укладеним з позивачем не передбачено обов'язкової участі у всіх нарадах та колегіях, що проводяться керівництвом РДА, що не стосуються діяльності фінансового управління, що підтверджується посадовою інструкцією начальника фінансового управління Хустської РДА [PERSON](т.І а.с.23-25) та положенням про фінансове управління РДА (т.І а.с.27-30). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, протоколу проведення наради від 01.10.2013 року відсутнім зазначено тільки [PERSON], що в свою чергу ще раз підтверджує той факт, що позивач на нараду не викликався, що є додатковим підтвердженням того, що підстави для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, зазначені в розпорядженні від 15.10.2013 року не відповідають дійсності та фактичним обставинам (т. І а.с.20-22). 05 листопада 2013 року позивачем надано пояснення стосовно його нібито відсутності на робочому місці 01.11.2013 року з 14.15 год. до 18.00 год. Зокрема, у поясненнях позивачем зазначено: «про те, що буде якась нарада мене ніхто не повідомляв, навіть голова адміністрації та його заступник при розмовах по робочих питаннях в їх кабінетах зі мною. Також, згідно План-календаря проведення основних заходів райдержадміністрацією, на 1 листопада була запланована нарада тільки з начальниками управлінь та відділів: економіки, будівництва, ЖКГ, надзвичайних ситуацій. Таким чином, нарада на якій я нібито був відсутній або взагалі не проводилась, або мене спеціально на неї не запросили, з метою чергового притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. Також, при ознайомленні з розпорядженням про притягнення мене до відповідальності від 15 листопада 2013 року мені стало відомо, що мене притягнуто також до відповідальності і за те, що я відпустив свій колектив після обіду 01.11.2013 року в дань пам'яті померлих та не забезпечив належну роботу управління. Хочу зазначити, що пояснень від мене з цього приводу ніхто не вимагав, а робота управління та його функціонування 01.11.2013 року належним чином мною були організовані, в кожному відділі залишалися працівники»(т.І а.с.31-32, 33) Копія розпорядження про оголошення догани [PERSON] позивачу надана не була. (т. І а.с.83) 25.12.2013 року представником відповідача було подане клопотання про виклик свідків, зокрема, працівники Хустської РДА. (т. І а.с.46-47) 29.01.2014 року у судовому засіданні були допитані свідки, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON](т.І а.с.163-186) У своїх свідченнях підтвердили обставини зазначенні ними у наданих письмових поясненнях стосовно поведінки [PERSON] 20.08.2013 року. Підтвердили факти зазначені у Акті проведення службового розслідування (т.І а.с.89) стосовно того, що [PERSON] порушив трудовий розпорядок, загальні правила поведінки державного службовця, етику поведінки державного службовця. (т.І а.с.100-108) У своїх поясненнях стосовно вказаних обставин [PERSON] пояснив, що розпорядок трудового дня жодним чином не порушив, правила внутрішнього порядку також, однак, через обурення стосовно неповідомлення його про проведення перевірки та у з'ясуванні зазначеного питання поводив себе емоційно, можливо навіть на підвищених тонах. (т. І а.с.98-99) Дослідивши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного. Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України (КЗпПУ) працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно статті 147 КЗпПУ за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення - передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції, за вчинений дисциплінарний проступок. В свою чергу, порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Відповідно до ст.14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як Державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду. Враховуючи наведене, при наданні оцінки правомірності накладення на позивача оскаржуваних ним дисциплінарних стягнень слід виходити із загальних правил притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, визначених КЗпП України, з урахуванням особливостей, передбачених ст.14 Закону України «Про державну службу». Положеннями ст.149 КЗпП України передбачено, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до чинного законодавства - дисциплінарна відповідальність державного службовця полягає в накладенні передбачених законом дисциплінарних стягнень за порушення ним службової дисципліни. Порушенням службової дисципліни вважається протиправне, неналежне виконання працівником трудових обов'язків. Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, до складу якого традиційно включається суб'єкт, суб'єктивна сторона, об'єкт і об'єктивна сторона. Суб'єктом дисциплінарного проступку є позивач, який перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Суб'єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина ( яка в даному спорі має визначальне значення), і виступає в двох формах: умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння, якщо ж немає усвідомлення - немає і вини. Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб'єкта, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою правопорушника. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП, правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації. При притягненні до дисциплінарної відповідальності слід обов'язково встановлювати чи був насправді факт порушення трудової дисципліни, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Відповідачем цього зроблено не було. До застосування дисциплінарного стягнення вказаний орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення з тим, щоб при прийнятті відповідного рішення врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Крім того, розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинні також містити обставини вчинення допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення, який застосовується до порушника, з урахуванням передбачених у законі обставин. Відповідач при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача не встановив чи був насправді факт порушення трудової дисципліни, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Аналізуючи матеріали справи, зокрема, докази належного виконання позивачем своїх службових обов'язків, підсумки виконання бюджетів Хустської РДА (т. ІІ а.с.1-6), чисельних грамот та нагород за сумлінну працю (т. І а.с.111-119) суд дійшов висновку про необґрунтованість накладення на позивача адміністративних стягнень у вигляді доган. Також із тексту оскаржуваних розпоряджень взагалі не вбачається за невиконання яких саме посадових обов'язків та за не забезпечення виконання яких завдань, що покладені на позивача, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Представником відповідача було визнано ту обставину, що винесені розпорядження являються необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що відповідачем в ході судового розгляду не було доведено те, що позивачем було допущено порушення чинного законодавства, за порушення яких на думку відповідача позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних розпоряджень та необхідності їх скасування. Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 94 КАС України судові витрати до стягнення не підлягають.

Результат розгляду: granted