Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Позивач посилається на те, що його, згідно постанови серії АА2 №884842 від 03 січня 2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. З оскаржуваної постанови вбачається, що 03 листопада 2013 року [PERSON] керував автомобілем ЗАЗ 110307 д/н [NUMBER] о 12 годині 40 хвилин на 488 км з вимкненим ближнім світлом фар, чим порушив вимоги 9.8 Правил дорожнього руху. Вважає, що його дії не вірно кваліфіковано за ч.2 ст.122 КУпАП та помилково притягнуто за вказаною статтею КУпАП. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві та дав аналогічні пояснення. Відповідач в зал судового засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином судовими повістками. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАСУ у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно протоколу серії АВ2 №187928, що 03 листопада 2013 року [PERSON] керував автомобілем ЗАЗ 110307 д/н [NUMBER] о 12 годині 40 хвилин на 488 км з вимкненим ближнім світлом фар, чим порушив вимоги 9.8 Правил дорожнього руху. 03 січня 2014 року інспектором ВДАІ Метелюклм О.О. винесено постанову, якою притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУАП та накладено стягнення у вигляді 425 грн. штрафу в прибуток держави (а.с. 5, 6). У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Суд вважає, що аргументи позивача, викладені у позовній заяві, в частині невизнання своєї вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є помилковими. Проте, суд звертає увагу на те, що при накладенні стягнення інспектор Метелюк О.О. не в повній мірі дотримався ч. 2 ст. 33 КУпАП, згідно якої враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Також суд приходить до висновку, що [PERSON] вчинив малозначне правопорушення, а тому на підставі ст. 22 КУпАП його можливо було звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Зважаючи на викладене,

Результат розгляду: denied