Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрполіс компані" , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати неправомірними дії ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області щодо проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Юрполіс Компані" з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Промбуд-Монтажінвест" за період 01.07.2013-31.08.2013 р. та подальшому ланцюгу постачання, за результатами якої було складено акт перевірки від 31.10.2013 р. № 856/20-31-22-03-07/33901201. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.10.2013 р. ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрполіс компані", з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Промбуд - Монтажінвест", код ЄДРПОУ 36987611, за період 01.07.2013 р. по 31.08.2013р. та подальшому ланцюгу постачання. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що перевірка проводилась один день, замість встановлених наказом 5 днів, та акт перевірки був надісланий позивачу поштою, крім того позивач зазначив, що не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки та вважає, їх такими, що порушують його законні права та інтереси, на підставі чого просив позов задовільними. Відповідач проти позову заперечував, пославшись на те, що перевірка ТОВ "Юрполіс Компані" була проведена на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства, в зв'язку з чим, висновки викладені в акті є законними та обґрунтованими. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно із визначенням, наведеним у пункті 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з приписами ч. 1 ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права, свободи або інтереси у сфері публічно-правових відносин. Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, на підставі направлення на перевірку від 24.10.2013 року №627, виданого ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області та наказу ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 24.10.2013р. №648, у зв'язку з ненаданням інформації та її документального підтвердження у повному обсязі платником податків ТОВ "ЮРПОЛІС-КОМПАНІ", код ЄДРПОУ 33901201 на письмові запити №2854/10/20-31-22-03-14 від 17.09.2013 року та №3207/10/20-31-22-03-10 від 27.09.2013р. ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), було здійснено вихід на документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРПОЛІС-КОМПАНІ", код ЄДРПОУ 33901201 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Промбуд - Монтажінвест", код ЄДРПОУ 36987611, за період 01.07.2013 р. по 31.08.2013р. та подальшому ланцюгу постачання. За результатами зазначеної перевірки 31.10.2013 р. складено Акт № 856/20-31-22-03-07/33901201, яким з боку позивача встановлено порушення ТОВ "ЮРПОЛІС-КОМПАНІ", а саме: відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та реалізації товарів, робіт (послуг) за перевіряємий період з вищевказаними контрагентами-постачальниками та покупцями, які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 192, ст. 198 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями). 31.10.2013 р. ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області було складено акт № 716/222/33901201 неможливості вручення акту перевірки ТОВ «Юрполіс Компані», в якому зазначено, що у зв'язку з відсутністю посадових осіб за адресою вказаною у реєстраційних документах, вручити акт від 31.10.2013р. № 856/20-31-22-03-07/33901201, немає можливості, в зв'язку з чим акт направлений засобами зв'язку. Як зазначив позивач в адміністративному позові, він вважає неправомірними дії ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області щодо проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Юрполіс Компані", оскільки акт був надісланий поштою, перевірка проводилась один день замість п'яти та в повному обсязі не згоден зі змістом та висновками викладеними в акті перевірки, тобто фактично оскаржує зміст та висновки цього акту. При цьому, суд зазначає, що рішення прийняте на підставі вказаного акту позивачем не оскаржується. Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Податковим кодексом України. Згідно до п. 19-1.1.1. ст. 19 ПК України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; Відповідно до п. 14.1.1-1 ст. 14 ПК України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об'єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом; Згідно з п. 20.1.4. ст. 20 ПК Контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; Відповідно до п.61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Пунктом 61.2. ст. 61 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом. Статтею 62 цього кодексу передбачені способи здійснення податкового контролю, а саме податковий контроль здійснюється шляхом: п. 62.1.1. ведення обліку платників податків; п. 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; п. 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Згідно з п. 41.1. ст.41 цього Кодексу контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. Правовий аналіз вказаних норм ПК України свідчить про те, що органи державної податкової служби (у т.ч. і ДПІ у Київському районі м. Харкова) є уповноваженими державою органами для здійснення функцій контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів). При цьому, підстави, порядок проведення органами державної податкової служби перевірок та умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до їх проведення наведені у 8-ій главі "Перевірки" Податкового кодексу України. Зокрема, Податковим кодексом України передбачено проведення документальних позапланових перевірок (ст.78 ПК України) та камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок (ст.75 ПК України), які передбачають дотримання певної процедури їх проведення. Так, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України 75.1. Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. (п. 75.1.2. ст. 75 ПК України). Пункт 78.8. ст. 78 ПК України порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. Пункт 86.1. ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. Згідно з п. 86.3 ст. 86 ПК України Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику. Відповідно до п.86.7. ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях. З наведених положень випливає, що Акт складений за наслідками перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення такої перевірки або неможливості її проведення і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Отже із змісту вищенаведеного вбачається, що право на внесення певної інформації до акту про проведення позапланової виїзної документальної перевірки виникає у податкового органу за наслідками її проведення, з урахуванням тих фактичних обставин, які встановлені в результаті проведення перевірки. Тобто, фактично в даному акті викладаються оціночні судження контролюючого органу з приводу результатів проведення перевірки. Таким чином, інформація, викладена податковим органом в Актах про проведення позапланової виїзної документальної перевірки сама по собі не впливає на наявні у позивача права, не створює для нього додаткових обов'язків, не визначає правову поведінку позивача, отже прав та інтересів позивача не порушує. Суд також зазначає, що дії стосовно проведення спірної перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Власне ж проведення позапланової виїзної документальної перевірки з оформленням акту про її результати, а також висновки, викладені в цьому акті не породжують та не змінюють права та обов'язки позивача, оскільки вони є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. Крім того, з правового аналізу приписів Податкового Кодексу України, вбачається обов'язок, а не право, податкового органу викладення відповідних висновків останнього, отриманих за результатами перевірок. При цьому, визначаючи правові наслідки незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, законодавець у пункті 86.7 статті 86 ПК України передбачив право платника податків подати свої заперечення на такий акт. Суд вважає за необхідне зазначити, що при фактичному проведенні перевірки та складенні акту перевірки, діями податкового органу, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин будуть відповідні рішення про донарахування податкових зобов'язань та/або визначення штрафних (фінансових) санкцій. Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єкта відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Факти та висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу викладені в акті перевірки можуть бути підтвердженні або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій в основу яких покладені згадувані висновки акту. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими законами і нормативними актами. Позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про то, що діями відповідача з приводу складання оскаржуваного акту, було порушено права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин. З урахуванням наведеного суд дійшов висновків, що акт перевірки не є рішення суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України, не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права і обов'язки у сфері публічно-правових відносин, є лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймаються відповідні рішення контролюючого органу, а тому оцінка акту, в тому числі і оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied