Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Міндоходів про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив наступне. 11 листопада 2013 року наказом №341-0 Чернівецької митниці Міндоходів позивача було звільнено з посади головного інспектора-кінолога відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил Чернівецької обласної митниці Державної митної служби України у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності Чернівецької обласної митниці, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважає, що вищезазначений наказ про звільнення із займаної посади є незаконним, підлягає скасуванню, на підтвердження чого повідомляє наступне. Перебуваючи у щорічній відпустці позивач захворів. Тимчасова непрацездатність, тобто хвороба тривала з 13 серпня 2013 року по 08 листопада 2013 року. В перший робочий день тижня 11 листопада 2013 року позивач прибув на місце роботи та надав у відділ кадрів Чернівецької митниці Міндоходів лікарняний лист та одночасно звернувся із заявою на ім'я керівника митниці з проханням надати йому невикористану щорічну відпустку. Однак, цього ж дня відповідачем його ознайомлено із наказом №341-о про його звільнення з займаної посади. В наказі було зазначено, що позивача звільнено із наданням йому замість фактичної відпустки грошової компенсації за 31 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14 вересня 2012 року по 13 вересня 2013 року та грошової компенсації за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14 вересня 2013 року по 11 листопада 2013 року. Як вказує позивач, його звільнення із займаної посади було здійснено із порушенням вимог частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Крім того, зазначає позивач, свого волевиявлення на грошову компенсацію за невикористану відпустку, про яку йдеться в наказі, він не давав, що підтверджується його заявою на ім'я відповідача від 11 листопада 2013 року. Також, стверджує позивач, незаконність дій відповідача полягає в тому, що ним, в порушення вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України, під час попередження його про можливість звільнення із займаної посади не було запропоновано будь-якої іншої посади в митних органах. З огляду на вище викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення його з посади №341-о від 11.11.2011р. Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, де повідомив наступні обставини. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013 року №80 (зі змінами) затверджено чисельність працівників Чернівецької митниці Міндоходів в кількості 464 штатних одиниць. У зв'язку із реорганізацією Чернівецької обласної митниці в новоутворену Чернівецьку митницю Міндоходів скороченню підлягало 130 посад. 10.06.2013 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України та одночасно запропоновано звернутися в Чернівецькій міський центр зайнятості для виряшення питання працевлаштування або працевлаштуватися самостійно. 23.05.2013 року Чернівецька обласна митниця звернулася із листом за №11/3-12-4654 до першого заступника Міністерства доходів і зборів України Дериволкова С.Д. щодо надання дозволу на звільнення з посади головного інспектора-кінолога відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї СБК та ПМП Чернівецької обласної митниці [PERSON] 14.06.2013року за №8351/7/99-99-24-04/17 була надана відповідь на вищевказаний лист щодо погодження на звільнення позивача. На підставі поданої зави, ппозивачу наказом Чернівецької обласної митниці №494-кв від 31.07.2013 була надана щорічна відпустка тривалістю 35 календарні дні з 12 серпня по 16 вересня 2013 року. Однак в період з 13 серпня по 08 листопада [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. 11.11.2013 року [PERSON] звернувся до керівництва Чернівецької митниці Міндоходів із заявою на продовження відпустки у зв'язку із тим, що тимчасова непрацездатність припала на період щорічної відпустки. Відповідач вказує, що відповідно до статті 78 КЗпП України дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також у зв'язку з вагітністю пологами, до щорічних відпусток не включається. Проте, настання обставин, які стали підставою для призупинення відпустки означає, що працівник може за своїм розсудом вирішувати питання про несення відпустки на період, що безпосередньо іде за днем припинення дії обставин. При перенесенні щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і керівником. Навіть при продовженні відпустки (якщо обставини, зазначені в частині другій ст.80 КЗпП України настали під час використання відпустки), невикористана частина відпустки після закінчення цих причин не використовується працівником за своїм розсудом, а повинна бути надана працівникові шляхом видання керівником наказу про це. У зв'язку із тим, що листки непрацездатності були подані позивачем до митниці 11.11.2013р., заяви про продовження щорічної відпустки раніше подано не було, двохмісячний термін попередження про майбутнє вивільнення сплив, цього ж дня наказом Чернівецької митниці Міндоходів №341-о "Про звільнення [PERSON]" звільнено [PERSON], головного інспектора-кінолога відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Чернівецької обласної митниці Державної митної служби України, із займаної посади у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності Чернівецької обласної митниці, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Згідно пункту 2 цього наказу управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Чернівецької митниці Міндоходів: - проведено розрахунок [PERSON] відповідно до статтей 47, 116 КЗпП України; - у зв'язку із збігом щорічної відпустки з періодом тимчасової непрацездатності (листки непрацездатності серії АБТ №441515, АБЦ № 622277, ААЧ №629181) проведено відповідні перерахунки та виплачено грошову компенсацію за 31 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14.09.2012 по 13.09.2013; - виплачено грошову компенсацію за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14.09.2013 по 11.11.2013 відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки"; - виплачено [PERSON] вихідну допомогу відповідно до статті 44 КЗпП України. Цього ж дня, 11.11.2013 року, позивача ознайомлено з даним наказом під підпис та здійснено відповідний запис до його трудової книжки. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Крім того, що позивач був працівником Чернівецької обласної митниці, він перебуває на пенсії за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER]. Відповідач посилається на те, що відповідно до Пленуму Верховного суду України №9 розглядаючи позовні вимоги Позивача в частині про визнання протиправним та скасувати наказ Чернівецької митниці Міндоходів від 11.11.2013 року №341-о (пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП), суд зобов'язаний з'ясувати, чи дійсно у Чернівецькій обласній митниці мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Стверджує, що Чернівецькою митницею Міндоходів надано докази того, що дійсно мало місце скорочення чисельності працівників Чернівецької митниці Міндоходів в порівнянні з Чернівецькою обласною митницею у 130 одиниць. Також надано докази про дотримання порядку попередження та вивільнення позивача за п.1 ст. 40КЗпПУ. Відповідно до особової картки [PERSON] у позивача є двоє повнолітніх дітей, які працевлаштовані, а також дружина, яка перебуває на пенсії по хворобі. Сам позивач, [PERSON], підполковник міліції, з 01 липня 2003 року перебуває на пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військово службовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ". Пленумом Верховного суду України №9, зокрема в пункті 18. встановлено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Крім того, вказує відповідач, відповідно до абзацу 2 пункту 2 Роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акту недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали, наполягали на відмові в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини в справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" утворено Чернівецьку митницю Міндоходів, як територіальний орган Міністерства доходів і зборів України, та реорганізовано Чернівецьку митницю Державної митної служби шляхом приєднання до Чернівецької митниці Міндоходів. Наказом Містерства доходів і зборів України від 26.04.2013 №81 "Про затвердження тимчасових типових структур територіальних органів Міндоходів" була затведжена тимчасова структура Чернівецької митниці Міндоходів. У зв'язку із реорганізацією Чернівецької обласної митниці в Чернівецьку митницю Міндоходів скороченню підлягало 130 посад. Позивач був прийнятий на роботу в Чернівецьку обласну митницю 14.09.2009 року, на посаді головного інспектора-кінолога відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Чернівецької обласної митниці Державної митної служби України з 22.01.2012 року. Наказом Чернівецької обласної митниці №494-кв від 31.07.2013р. була надана щорічна відпустка тривалістю 35 календарні дні з 12 серпня по 16 вересня 2013 року. Перебуваючи у щорічній відпустці позивач захворів, що підтверджується листками непрацездатності серії АБТ №441515, АБЦ № 622277, ААЧ №629181. Тимчасова непрацездатність позивача тривала з 13 серпня 2013 року по 08 листопада 2013 року. В перший робочий день тижня 11 листопада 2013 року позивач надав у відділ кадрів Чернівецької митниці Міндоходів лікарняний лист та одночасно звернувся із заявою на ім'я керівника митниці з проханням надати йому невикористану щорічну відпустку. Цього ж дня відповідачем ознайомлено позивача з наказом Чернівецької митниці Міндоходів №341-о "Про звільнення [PERSON]". Відповідно до наказу №341-о від 11.11.2013р. замість фактичної відпустки позивачу передбачалося надання грошової компенсації за 31 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14 вересня 2012 року по 13 вересня 2013 року та грошової компенсації за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14 вересня 2013 року по 11 листопада 2013 року. Задовільняючи позовні вимоги, суд керується наступними положеннями чинного законодавства. Статтею 78 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі-КЗпП України) визначено, що дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються. У відповідності до частини 1 ст. 2 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Частиною третьою цієї ж статті закріплено гарантії права на відпустки, яке забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. В свою чергу, статтею 3 Закону № 504/96-ВР передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Частиною другою статті 11 Закону № 504/96-ВР передбачено, підстави, за яких щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена, зокрема, в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Згідно частини четвертої статті 11, у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону. В статті 83 КЗпП України вказано, що за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. Аналіз вищезазначених норм чинного законодавства дає всі підстави суду виділити два суттєвих фактори, які відповідачем проігноровано при звільненні позивача без надання йому щорічної відпустки та надання грошової компенсації замість неї. Ними, зокрема, є згода працівника (позивача) на грошову компенсацію та право на перенесення щорічної відпустки в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю працівнику. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Результат розгляду: granted