Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач - фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 грудня 2012 року № 0002301701/3173, № 0002321701/3171 та від 02 квітня 2013 року № 0001131701/420. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція в Обухівському районі Київської області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1.2 ст.75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України та відповідно та наказу № 528 від 24 жовтня 2012, Державною податковою інспекцію в Обухівському районі проведено документальну планову перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем [PERSON] вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2011 року. За наслідками перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 06 грудня 2012 року № 3588/17-02/[NUMBER]. Перевіркою встановлено порушення позивачем: ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26 грудня 1992 року «Про прибутковий податок з громадян» в частині заниження суми чистого доходу за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року, підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, абз. а) пункту 176.1 статті 176 ст. 177 Податкового Кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року на загальну суму 908858,71 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що перевірявся, на 128655,83 грн. та п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону «Про податок на додану вартість» та п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає до сплати в бюджет за жовтень - грудень 2010 року та 2011 рік на загальну суму 177374 грн. На підставі встановлених порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 28 грудня 2012 року № 0002301701/3173, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 177 374,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 28 279,25 грн., та податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 28 грудня 2012 року № 0002321701/3171, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 128 655,83 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 32 163,95 грн. За наслідками адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової служби у Київській області від 25 березня 2013 року податкове повідомлення-рішення №0002301701 залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення №0002321701 збільшено в частині грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 14 636,49 грн. та частково скасовано застосовану штрафну санкцію у розмірі 6 630,91 грн. На підставі вищенаведеного, 02 квітня 2013 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0001131701/420, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 143 292,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25 533,04 грн. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємців» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР, до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. В силу п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу Україн, до переліку витрат фізичних осіб - підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вищевказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. В силу п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2008 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди №579/1/5/0508 з ВАТ «Київський картонно-паперовий комбінат». Предметом договору є користування нерухомого та рухомого майна згідно з додатковою угодою №1 до договору. Вартість орендованого майна, згідно договору, складає 124893,16 грн. Судом встановлено, що 24 жовтня 2012 року сторонами укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди №579/1/5/0508 від 20 травня 2008 року. Так, на підтвердження придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей від інших підприємств для їдальні, позивачем надано реєстри отриманих та виданих податкових накладних. Крім того, призначення товару для використання в підприємницькій діяльності підтверджується книгою обліку доходів та витрат №1 за 2010-2011 рік, а відпуск товарів від ФОП [PERSON] до буфетів ФТБ та РПЦ за 2010-2011 рік підтверджується належним чином оформленими накладними. Також, на підтвердження списання продуктів та товарів за 2010-2011 рік, відпущених буфетам РПЦ та ФТБ позивачем надані належним чином оформлені акти, а використання товарів за місяць, які велись продавцями в буфетах підтверджується книгами обліку буфетів ФТБ і РПЦ за 2011 рік. Позивачем до суду надані реєстри отриманих та виданих податкових накладних, які виписані контрагентами та позивачем, що свідчить про те, що при отриманні податкової накладної у позивача виникло право на податковий кредит з ПДВ у зазначений період. В свою чергу, податковим органом в Акті перевірки не заперечується факт наявності у позивача реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, які оформлені належним чином, з обов'язковими реквізитами. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій із закупки ТМЦ, подальшого використання товару в господарській діяльності, а саме: реєстри податкових накладних, реєстри товарів переданих буфетам, акти списання товару, журнали використання товарів. Враховуючи вищенаведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що збільшення відповідачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та з податку на додану вартість є неправомірним і не відповідає вимогам чинного законодавства. Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 грудня 2012 року № 0002301701/3173 та від 02 квітня 2013 року №0001131701/420 є обґрунтованими. Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково задоволено позовну вимогу позивача стосовно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 грудня 2012 року № 0002321701/3171, з наступних підстав. За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби у Київській області від 25 березня 2013 року податкове повідомлення-рішення №0002321701/3171 збільшено в частині грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 14 636,49 грн. та частково скасовано застосовану штрафну санкцію у розмірі 6 630,91 грн. 02 квітня 2013 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0001131701/420, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 143 292,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25 533,04 грн. Таким чином, оскільки податкове повідомлення-рішення від 25 березня 2013 року №0002321701/3171 було скасоване рішенням Державної податкової служби у Київській області, натомість прийнято нове податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0001131701/420 зі збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції. Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, при цьому прийняв рішення з частковим порушенням норм матеріального права, яке частково призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині. Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial