Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.06.2011 до дати постановлення судового рішення у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 02.06.2011 року вона перебуває на обліку в УПСЗН Волноваської райдержадміністрації та отримує щомісячну державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. 21.11.2013 вона звернулась до УПСЗН із заявою про перерахунок державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Листом УПСЗН від 26.11.2013 року їй було відмовлено на підставі Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми». Просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати здійснити перерахунок і виплату щомісячної державної соціальної допомоги по догляду за дитиною у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом, з урахуванням фактично виплачених сум. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 10 січня 2014 року позовні вимоги за період з 02.06.2011 року по 19.06.2013 року залишено без розгляду з мотивів пропуску строку звернення до суду. Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14 січня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації. Як вбачається з листа відповідача від 26.11.2013 року №Л-157-5.1-6.2 їй призначено державну допомогу та з червня 2011 року позивач отримує допомогу по догляду за дитиною и до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130,00 грн. (а.с.11). 21.11.2013 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною віком до трьох років в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років (а.с.10). Листом від 26.11.2013 року №Л-157-5.1-6.2 відповідачем було надано відповідь про відсутність підстав для перерахунку допомоги (а.с. 11). Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нарахована та виплачена у належному розмірі. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з наступних підстав. Статтею 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (зі змінами та доповненнями) передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. За положеннями частини третьої статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановлено законом. Відповідно до ст. 15 Закону № 2811- ХІІ в редакції з 01.01.2002 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону 2811-ХІІ та викладено ст. 15 у наступній редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.» Проте відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Розділ І цього Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року ст. 15 Закону № 2811- ХІІ відновила попередню редакцію, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Також обмеження щодо розміру допомоги по догляду за дитиною передбаченої ст. 15 Закону № 2811- ХІІ встановлені ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» відповідно до яких зазначена допомога виплачується в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, ані Законом України «Про державний бюджет України» на 2011-2013 роки, ані іншими законами, не встановлювалось на 2011-2013 роки інший ніж у Законі № 2811-ХІІ розмір допомоги, та не надавалось Кабінету Міністрів України право визначати розміри такої допомоги, а дії Законів про бюджет діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках, отже відповідач з 1 січня 2011 року, повинен був керуватися Законом № 2811- ХІІ, а положення Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 р. застосовуватися не може, оскільки воно в частині розміру допомоги суперечить вищевказаному закону. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, що відповідач неправомірно при визначенні розміру допомоги виходив з положень Постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача, тоді як застосуванню підлягає положення ст. 15 Закону № 2811- ХІІ. На час виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною діяв Закон № 2811- ХІІ в наступній редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.» отже й допомога повинна виплачуватись у зазначеному розмірі. Таким чином, колегія суддів вважає відмову Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації у перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону № 2811- ХІІ неправомірною. Кодексом адміністративного судочинства України передбачені загальні та спеціальні способи судового контролю. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Статтею 267 даного Кодексу встановлені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень. Згідно з ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Колегія суддів вважає, що визнання дій відповідача та його зобов'язання вчинити певні дії є достатнім способом захисту прав позивача, а тому не вбачає підстав для задоволення вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно до п.1 ч. ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Частиною першою 1 ст. 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 68,82 грн. та за подання апеляційної скарги на постанову суду - 36,54 грн. Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню 105,36 грн. Згідно з вимогами ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 4 частини 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом. Оскільки оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 159 КАС України вона підлягає скасуванню з підстав наведених в апеляційній скарзі з прийняттям нової постанови про часткове задоволення задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: partial