Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.12.2013 року ВП №38870017. Позовні вимоги мотивовані тим, що така постанова є незаконною, оскільки відповідно до вимог ст.. 89 Закону України «Про виконавче провадження» накладення штрафу можливе лише за умови невиконання рішення суду без поважних причин, при цьому державний виконавець зобов'язаний з'ясувати причини невиконання рішення. Вважає, що рішення Яворівського районного суду Львівської області не виконано у зв'язку з поважними причинами, а саме через неточності в постанові про відкриття виконавчого провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві просила позов задовольнити. Відповідач заперечень на позов, витребувані судом докази не надав, явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів, а тому вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача відповідно до положень ст. 128 КАС України. Заслухавши думку представника позивача, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встанови наступні правовідносини. 17.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-4456/2011, виданого 05.05.2013 року Яворівським районним судом "про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області здійснити нарахування та виплату на користь [PERSON] підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 11.02.2010 року по 19.06.2011 року відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням виплачених сум за цей період та надано строк для самостійного виконання рішення суду до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Управлінням Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області 31.07.2013 року за №3492/06 була подана заява про виправлення неточностей в постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2013 ВП №38870017 до Головного управління юстиції в Львівській області, оскільки в вищезазначеній постанові була допущена описка в зазначенні періоду, за який повинно проводитись нарахування. Оскільки у встановлений термін рішення суду боржником виконано не було, то державним виконавцем 19.12.2013 року ВП №38870017 винесено постанову про накладення штрафу, якою на боржника - управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі накладено штраф в сумі 680,00 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а згідно з ст.ст. 7, 14 КАС України - принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах. Відповідно до ст.ст. 255, 258 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Підстави та процедура відкриття виконавчого провадження регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" у редакції, що діє з 09.03.2011 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання, має право в т.ч. одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за роз'ясненням рішення, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення; вимагати від службових осіб боржників юридичних осіб відомості та пояснення по фактах невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи інших порушень вимог законодавства про виконавче провадження. Згідно ч. 1, 3 ст. 87 цього ж Закону України, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника юридичну особу штраф у розмірі від двадцяти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Позивач стверджує, що рішення Яворівського районного суду Львівської області не виконувалось, оскільки державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження допустив описку в зазначенні періоду, за який повинно здійснюватись нарахування. Відповідно до вимог ч.1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Вищевказане положення КАС України наділяють особу, яка брала участь у справі, процесуальним правом звернутися до суду із позовом про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що позивач із позовною заявою про скасування постанови про відкриття провадження до суду не звертався та його посилання на поважні причини невиконання рішення не доведені суду у встановленому порядку належними доказами, а твердження про наявність описок у постанові про відкриття виконавчого провадження не звільняє позивача від виконання судового рішення, обов'язок по виконанню якого покладений саме на позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не вжито жодних заходів щодо виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області, а тому вимоги позивача є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Результат розгляду: denied