Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Дочірнього підприємства «Смерічка» Комунального підприємства «Дніпродзержинстке житлове об'єднання» до Баглійського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, в якому позивач просить: - визнати незаконними дії Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в частині не направлення виконавчих документів до ліквідаційної комісії, відмови у знятті арешту з коштів боржника та закінчення виконавчого провадження; - зобов'язати Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції зняти арешт з розрахункових рахунків Дочірнього підприємства «Смерічка» Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання», закінчити виконавче провадження та направити виконавчі документи до ліквідаційної комісії ДП «Смерічка» КП «ДЖО». В обґрунтування позову зазначено, відповідачем порушено частини 2, 3 статті 67 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в частині не направлення виконавчих документів до ліквідаційної комісії, зняття арешту з коштів боржника та закінчення виконавчого провадження у зв'язку з припинення діяльності Дочірнього підприємства «Смерічка» Комунального підприємства «Дніпродзержинстке житлове об'єднання». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 181 КАС України, адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. У зв'язку з тим, що ч. 5 ст. 181 КАС України встановлені спеціальні строки розгляду справи, судом було прийнято рішення розглядати справу за участю лише представника позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 03.09.2013 року на адресу Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було направлено письмову заяву за вих. № 517/4 голови ліквідаційної комісії ДП «Смерічка» КП «ДЖО» (позивача) з інформацією про те, що наказом №35 від 17.02.2012 року комунальним підприємством «Дніпродзержинське житлове об'єднання» (засновник) було вирішено припинити діяльність підприємства ДП «Смерічка» КП «ДЖО» шляхом його ліквідації. Згідно письмової заяви, позивач (голова ліквідаційної комісії ДП «Смерічка» КП «ДЖО») просив закінчити виконавче провадження, а виконавчі документи передати ліквідаційній комісії ДП «Смерічка» КП «ДЖО» для подальшого виконання. 15.11.2013 року за вх. № 661/4 позивачем отримано лист, в якому Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції повідомляє, що процедура ліквідації юридичної особи ДП «Смерічка» КП «ДЖО», не є підставою для скасування арешту коштів та відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» для вирішення даного питання підприємство має право звернутись до суду з позовною заявою про скасування арешту коштів. Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси. Згідно частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Згідно частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. До юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких, законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження. Зокрема, частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що арешт на кошти накладено на підставі наказу господарського суду, виданого на виконання судового рішення. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих представником позивача доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення. Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд, згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення, ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з чим, судові витрати, понесені позивачем, не повертаються. Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково. З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: denied