Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

05.02.2009 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН) про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання донарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.09.2007 по 31.12.2008, покликаючись на те, що вона має право на отримання грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон №2240-III). Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2009 року в справі №2а-566/09 заявлений позов задоволено частково. Визнано дії УПСЗН протиправними. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.43 Закону №2240-III за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 в сумі 3909,81грн. Не погодившись із постановою суду першої інстанції її оскаржило УПСЗН, яке вважає, що судом при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду або закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що бюджетом не передбачені кошти на виплату спірної допомоги понад розмір, в якому позивачу така була виплачена. Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, апелянт подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Задовольняючи частково позовні вимоги позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа, яка здійснює догляд за дитиною та є застрахованою особою, відповідно до ст.43 Закону №2240-III має право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму. Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань. Безспірно встановлено, що позивач здійснює догляд за дитиною [PERSON] [INFO] до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в УПСЗН та отримує допомогу як особа, застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування з 10.09.2007. До 01.01.2007 відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ст.13) та Законом №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, ст.43 Закону №2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктом 7 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі - Закон №489-V) дію ст.43 Закону №2240-III на 2007 рік було зупинено. Конституційний Суд України Рішенням від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.7 ст.71 Закону №489-V визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) у частині зупинення на 2007 рік дії ст.43 Закону №2240-III. 01.01.2008р. набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI). Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III. Зокрема, змінами до ст.13 Закону №2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-III було виключено статті 40-44. Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31.12.2008р. Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України рішень №6-рп/2007 та №10-рп/2008 відновлювали свою дію вищезазначені положення Закону №2240-III. З огляду на наведене, оскільки встановлено, що позивач є застрахованою у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що на відносини щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 01.09.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 (згідно заявлених позовних вимог) поширювалися норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 18 червня 2013 року у справі №21-209а13 та від 02 липня 2013 року у справі №21-208а13. Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулася з позовом лише 05.02.2009, а відповідачем подано клопотання про застосування строків звернення до адміністративного суду. Оскільки стосовно вказаної виплати ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати річний строк звернення до суду. Позивачем не надано доказів того, що нею був пропущений строк для звернення до суду з поважних причин. Тому, з огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині виплат за 2007 рік. За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог [PERSON] в частині щодо виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 22.05.2008 по 31.12.2008 в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). Окрім цього, в силу положень ст.162 КАС України адміністративний суд встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону. Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Результат розгляду: partial