Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Товариством з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» згідно вантажно-митної декларації від 14.02.2013 №100270000/2013/217873 подано до Київської регіональної митниці для митного оформлення товар «соєвий лецитин марки Verolec NON GMO IP, для використання в харчовій промисловості…», виробник «Lasenor Charbhuja Foods Pvt. Ltd.», країна виробництва Індія, в кількості 24200 кг. Митна вартість товару була задекларована позивачем із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору), в розмірі 34 460,80 доларів США, що становило 275 445,17 грн. за офіційним курсом НБУ. В підтвердження митної вартості товару позивачем надано митному органу необхідні для митного оформлення товару документи, зокрема: зовнішньоекономічний контракт від 11.01.2010 №78/01-10 та додатки до нього; інвойс від 20.12.2012 №LCF_EXP_96; пакувальний лист від 20.12.2012 №LCF_EXP_96; декларацію походження товару від 20.12.2012 №LCF_EXP_96, а також інші документи, що підтверджується матеріалами справи. За результатами розгляду поданих позивачем документів, Київською регіональною митницею відмовлено ТОВ «Еколан Інгредієнти» в митному оформлені товару, про що оформлено картку відмови від 20.02.2013 №100270000/2013/20179. Підставою для відмови стало рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2013 №100270000/2013/400149/2, яким скориговано митну вартість товару «соєвий лецитин марки Verolec NON GMO IP, для використання в харчовій промисловості…», виробник «Lasenor Charbhuja Foods Pvt. Ltd.», країна виробництва Індія, в кількості 24200кг. з 34 460,80 доларів США до 52030,00 доларів США. Не погоджуючись з правомірністю прийнятих Київською регіональною митницею карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2013 по справі №826/7578/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської регіональної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2013 №100270000/2013/20179. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської регіональної митниці від 20.02.2013 №100270000/2013/400149/2 про коригування митної вартості товару. Як вбачається з матеріалів справи та усних пояснень представника позивача, правова позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» полягає в тому, що оскільки рішення митного органу, яке було покладено в основу розрахунку митної вартості товарів при здійсненні митних процедур скасовано, тому на підставі заяви від 16.10.2013 №519 кошти в сумі 118678,57 мають бути повернуті позивачу, як такі, що надміру сплачені. Оцінивши письмові докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Так, 16 жовтня 2013 позивач звернувся до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з заявою №519 про повернення коштів в якій, посилаючись на вище згадувану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2013 по справі №826/7578/13-а, просив зарахувати в якості передоплати на відповідний рахунок митного органу сплачені кошти в сумі 118678,57грн. в рахунок митних оплат майбутніх періодів за товар, що буде надходити на адресу позивача. В якості додатків до заяви позивачем долучено: Довідку від 15.10.2013 про відсутність заборгованості з податків і зборів; копії ВМД №100270000/2013/218149, №100270000/2013/218550, №100270000/2013/221224; копії постанови ОАС м. Києва від 01.07.2013 та ухвали КААС від 19.09.2013; копію висновку по рахунку ТОВ «Еколан Інгредієнти» з ПАТ «Райффайзен банк Аваль»; копії аркушів коригування митних декларації. За результатами розгляду вказаної заяви позивача, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів листом від 01.11.2013 №14.1/4-11/7130 надано відповідь, якою повідомлялось, що дія Наказу Державної митної служби України від 20 липня 2007 №618 не поширюється на виконання судових рішень про повернення надмірно сплачених коштів. При цьому згадане посилання було визначено єдиною підставою відмови. Суд критично ставиться до таких висновків митного органу, враховуючи наступне. Наказом Державної митної служби України №618 від 20 липня 2007 затверджений «Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами» (далі - Порядок №618). Цей Порядок визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України. Згідно з положеннями розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів: а) для повернення платнику податків - на поточний рахунок платника податків в установі банку; б) для подальших розрахунків як передоплата або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на банківський рахунок 2603; в) для повернення фізичній особі в готівковій формі, якщо такі кошти вносилися готівкою, - на банківський рахунок 2603; г) для погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на митні органи, незалежно від виду бюджету. До заяви додаються: аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі; документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому цього пункту. Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Тобто, законодавчо встановленою умовою повернення коштів, вказаних в позовній заяві, є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів. При цьому, з метою підтвердження обґрунтованості заявлених до повернення сум, відповідний відділ (митного органу) перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Як вбачається з Листа від 01.11.2013 №14.1/4-11/7130, митний орган не ставить під сумнів обґрунтованість вказаних позивачем причин повернення коштів та не зазначає про жодні недоліки в документах, які надані позивачем в якості додатків до Заяви. Разом з тим, як вже зазначалось, єдиною підставою для відмови позивачу в поверненні коштів є те, що дія Порядку №618 не поширюється на виконання судових рішень, в даному випадку, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2013 по справі №826/7578/13-а. Натомість, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2013 по справі №826/7578/13-а жодним чином не вирішувалось питання стягнення грошових коштів. Оскільки Лист від 01.11.2013 №14.1/4-11/7130 не містить в собі викладення фактичних обставин відмови в поверненні коштів, окрім посилання на те, що дія Порядку №618 не поширюється на виконання судових рішень, що під сумнів не ставиться, вбачається за можливе прийти до висновку про помилковість тверджень відповідача 1 щодо відсутності підстав для повернення коштів. Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних ociб, прав та інтересів юридичних oci6 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових ociб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З урахуванням того, що фактично предмет спору у цій справі пов'язаний з визнанням протиправними дій Київської регіональної митниці щодо відмови в наданні позивачу висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених платежів, Окружний адміністративний суд м. Києва, з метою повного захисту прав позивача, вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Київської міжрегіональної митниці Міндоходів щодо відмови в наданні висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених платежів за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» від 16.10.2013 №519 та зобов'язати Київську міжрегіональну митницю Міндоходів скласти та надати висновок Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Києві про повернення ТОВ «Еколан Інгредієнти» надміру сплаченого податку на додану вартість в сумі 90929,98грн. та мита в сумі 27678,57грн., всього в сумі 118678,57грн. шляхом перерахування даних коштів на відповідний рахунок Київської міжрегіональної митниці Міндоходів для подальших розрахунків в якості передоплати майбутніх митних платежів Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти». Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги №2 про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 90929,98грн. та мита в розмірі 27748,59грн., з урахуванням такого. Як вже зазначалось, позивач в поданій заяві від 16 жовтня 2013 №519 просив Київську міжрегіональну митницю Міндоходів зарахувати в якості передоплати на відповідний рахунок митного органу сплачені кошти в сумі 118678,57грн. в рахунок митних оплат майбутніх періодів за товар, що буде надходити на адресу позивача, реалізувавши, відповідно, Порядок, затверджений Наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618. При цьому, позивач жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає протиправність рішення, дії чи бездіяльності відповідача 2 щодо перерахування з Держаного бюджету України на користь позивача надмірно зарахованих коштів, оскільки зазначене повернення грошових коштів з Бюджету можливо, у відповідній процедурі, лише на підставі Висновку митниці, який на адресу Казначейської служби не надходив. Таким чином, Окружний адміністративний суд м. Києва, дослідивши матеріали справи, вважає, що порушень прав позивача будь-якими рішеннями, діями чи бездіяльністю Головного управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві, в даному випадку, допущено не було, внаслідок чого у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 90929,98грн. та мита в сумі 27748,59грн., слід відмовити. Згідно ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пунктом 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, визначено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. Зі змісту листа Вищого адміністративного суду України від 21.11.2011р. №2135/11/-11 вбачається, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, судам у резолютивній частині такого судового рішення слід зазначати обов'язок органу Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача. Відповідно, у виконавчому листі за таким судовим рішенням як боржника слід вказувати Державний бюджет України в особі суб'єкта владних повноважень - відповідача. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial