Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ярмолинецькому районі. Просить зобов'язати відповідача вчинити дії по підписанню Актів щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, державної адресної допомоги, витрат на поховання та витрат на постійний сторонній догляд. Також просить включити до актів не прийняті до відшкодування 865 054 грн. 82 коп. зазначених витрат з 01.07.2005 по 31.12.2013 року. В обґрунтування позову зазначає, що за період з липня 2005 року по грудень 2013 року у відповідача утворилась заборгованість по відшкодуванню понесених управлінням Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі витрат в розмірі 865 054 грн. 82 коп. Вказана заборгованість включає в себе: - 10 784 грн. 19 коп. витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну (гр. [PERSON]); - 823 263 грн. 13 коп. витрат на виплату державної адресної допомоги; - 3 577 грн. 90 коп. витрат на виплату державної адресної допомоги; - 8 040 грн. 26 коп. витрат на поховання померлого пенсіонера особам, які здійснили поховання та витрати на доставку допомоги в розмірі 123 грн. 46 коп.; - 3 966 грн. 84 коп. витрат на виплату пенсії по інвалідності (гр. [PERSON]); - 13 933 грн. 18 коп. витрат на виплату пенсії по інвалідності (гр. [PERSON]); - 1 489 грн. 32 коп. витрат на оплату надбавки на постійний сторонній догляд. Оскільки відповідач відмовляється прийняти до відшкодування вказані кошти, позивач просить зобов'язати його вчинити відповідні дії. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні з наведених в письмових запереченнях підстав. Ухвалою суду від 21 лютого 2014 року позовна заява Управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Ярмолинецькому районі про зобов'язання вчинити дії залишена без розгляду в частині позовних вимог, які стосуються періоду з 2005 року по липень 2013 року включно, оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду в цій частині. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачем з серпня по грудень 2013 року складались акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Вказані акти були направлені відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ярмолинецькому районі, однак витрати до заліку прийняті не були. На думку суду, є підстави для задоволення позову в частині вимог стосовно витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво у державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, зокрема тих, які були проведені на користь гр. [PERSON] у період з серпня по грудень 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків. Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень Закону відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Тому, суми витрат на виплату пенсії громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну підлягають включенню до актів щомісячної звірки для подальшого відшкодування. Як встановлено судом з розрахунку, наданого позивачем, за період з серпня по грудень 2013 року сума виплат, здійснених на користь гр. [PERSON] становить 587 грн. 40 коп.) Отже, зазначені кошти повинні бути включені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань до актів щомісячної звірки. Що стосується витрат на виплату пенсії гр. [PERSON] за період з серпня по грудень 2013 року, суд виходить з того, що вказаний громадянин не був застрахованим та не перебував на обліку у відділенні Фонду, що підтверджується постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29.09.2008 року № 2-а-17/08-2008, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2009 року. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що гр. [PERSON] не довів, що на момент отримання каліцтва він був застрахованою від нещасного випадку особою. Крім того, як вбачається з письмових доказів у справі, позивач обґрунтовує свої вимоги в цій частині посиланням на розрахунок витрат на виплату пенсії, який додав до позову. Однак встановлено, що вказаний розрахунок складений на підставі "акту невстановленої форми", про що зазначено у розрахунку. Вказаний акт суду не надавався. Позивачем не надані докази на підтвердження того, що вказаний громадянин у період з серпня по грудень 2013 року був особою, застрахованою у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Отже, у Фонду не виникає обов'язок відшкодовувати такі витрати. Тому, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно вимог позивача щодо включення до актів звірки витрат на виплату пенсії гр. [PERSON] у період з серпня по грудень 2013 року, судом встановлено, що стосовно цієї особи відсутній ( не зберігся) акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, що сторонами не заперечується. Рішенням суду, на яке посилається позивач, встановлений юридичний факт отримання травми на виробництві. Відповідно до статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Разом з тим встановлено, що вказаний громадянин не звертався до Фонду соціального страхування від нещасних випадків для призначення пенсії. Натомість, пенсія по інвалідності була призначена йому на підставі рішення суду органом Пенсійного фонду України. Відповідно до п.5 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Суд звертає увагу на те, що статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" серед соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, не передбачений обов'язок відшкодовувати витрати, які пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності, у разі, якщо вона призначена іншим органом, до якого звернулась застрахована особа. Таким чином, суд не має правових підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial