Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

17 січня 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Луганської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-1), Управління містобудування та архітектури Луганської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-2) про визнання протиправним рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просив визнати протиправним рішення та дії відповідача-1 щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів та зобов'язати відповідача-2 виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Луганської обласної державної адміністрації про відмову у виплаті [PERSON] грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», зміст якого викладено у листі Луганської обласної державної адміністрації від 13 листопада 2013 року № 03-М04273-20306. Зобов'язано управління містобудування та архітектури Луганської обласної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату [PERSON] грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» за рахунок коштів Державного бюджету України. У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 та відповідач-2 подали апеляційні скарги. Відповідач-1 в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував повно та всебічно обставини, не дослідив належним чином докази та не взяв до уваги ті докази, які були надані відповідачами. Висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом було порушено вимоги статті 86 КАСУ. Під час прийняття постанови не було прийнято до уваги рішення Конституційного суду України від 26.11.2013 року № 11рп/2013 в частині надання роз'яснень, що право на одержання грошової допомоги пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Облдержадміністрація виходила з того, що на час звільнення позивача на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України, зокрема за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, у [PERSON] не виникло правової підстави для нарахування та виплати грошової допомоги, передбаченої статтею 37 Закону України «Про державну службу», оскільки він не досяг встановленого законодавством пенсійного віку. Така позиція облдержадміністрації ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідає практиці Конституційного суду України. Оскільки на момент звільнення [PERSON] на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України встановленого законодавством пенсійного віку не досяг, то й права на отримання грошової допомоги він не мав. Відповідач-2 в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що на момент звернення до начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації з відповідною заявою (від 30.10.2013 року) про виплату грошової допомоги [PERSON] вже не перебував у правовідносинах із управлінням, а тому ця виплата була б порушенням Бюджетного кодексу України. Проігнорував доводи відповідачів щодо неможливості управління виплатити [PERSON] грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів. Так, у зв'язку із тим, що [PERSON] не досяг пенсійного віку державного службовця, встановленого у ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», управління, фінансування якого здійснюється за рахунок Державного бюджету, не мало підстав та можливості передбачити та виплатити [PERSON] зазначену грошову допомогу. Представники відповідачів в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 16.09.2013 року № 1350-к відповідно до ст.38 КЗпП України, ст.ст.26, 37 Закону України «Про державну службу», довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 403474 та заяви, позивач, заступник начальника управління - начальника відділу містобудівного кадастру управління містобудування та архітектури облдержадміністрації, звільнений з 16 вересня 2013 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с.6, 7). Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська від 21.10.2013 року № 4288/02-09 позивач знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок роботи на держслужбі згідно Закону України «Про державну службу» з 02.10.2013 року довічно (а.с.8). 30.10.2013 року позивач звернувся із заявою до начальника управління містобудування та архітектури Луганської обласної державної адміністрації про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію та призначенням пенсії державного службовця, до якої надав довідку УПФУ від 21.10.2013 року № 4288/02-09 (а.с.10). Листом від 30.10.2013 року № 64/5-1397 управління містобудування та архітектури Луганської обласної державної адміністрації переслало за належністю звернення позивача до Луганської обласної державної адміністрації. Рішенням Луганської обласної державної адміністрації, зміст якого викладено у листі від 13.11.2013 року № 03-М04273-20306, позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів (а.с.11). З рішення Луганської обласної державної адміністрації вбачається, що позивач на час звільнення мав достатній стаж державної служби для виплати грошової допомоги, однак обов'язковою умовою для виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів з урахуванням приписів ст.37 Закону України «Про державну службу» є наявність припинення державної служби відповідно до п.3 ст.30 Закону України «Про державну службу», а саме досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби, установленого ст.23 цього Закону (65 років). Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент звільнення з посади державного службовця не досяг віку, встановленого для дострокового виходу на пенсію державного службовця, зазначеного в ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу». Обов'язковими умовами для виплати 10 посадових окладів, з урахуванням приписів ст.37 Закону України "Про державну службу", є наявність припинення державної служби відповідно до пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу", а саме досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону). В рішенні Конституційного суду України від 26.11.2013 року № 11рп/2013, на яке послався суд першої інстанції, офіційне тлумачення положення ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу» судом дано в системному зв'язку з положеннями п.2 ч.1, ч.2 чт.40 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Звільнення позивача відбулося відповідно до ст.38 КЗпП України за його власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Тому, застосування зазначеного рішення суду є безпідставним. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача. Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. З огляду на вищезазначене, судова колегія прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відповідно до приписів ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied