Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

12 грудня 2013 року Приватне акціонерне товариство "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" (далі- позивач, ПРАТ "ІВП") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі- відвовідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0007152202/759 від 22.11.2013. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на безпідставність висновків перевіряючих про заниження у квітні 2012 року податку на додану вартість у розмірі 221224,00 грн, оскільки господарські операції з придбання у ПП "Апрель" товару підтверджуються первинними документами. Вказував, що податковий кредит сформований в порядку, встановленому чинним законодавством, на підставі належним чином оформлених податкових накладних. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність у товарно-транспортних накладних даних щодо адрес пунктів навантаження, розвантаження товару та осіб, відповідальних за відпуск та отримання вантажу. Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 21.10.2013-25.10.2013 Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПРАТ "ІВП" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП "Апрель" за період з 01.04.2012 по 30.04.2012. За результатами перевірки складено акт № 4181/16-03-22-02-12/31385850 від 01.11.2013, в якому зафіксовано порушення позивачем пунктів 20.1.1, 201.6 статті 201, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 221224 грн за квітень 2012 року. На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № 0007152202/759 від 22.11.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 331836,00 грн, у тому числі 221224,00 грн - за основним платежем, 110612,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями. Перевіряючи обґрунтованість прийнятого спірного повідомлення -рішення, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 03.01.2012 між позивачем та ПП "Апрель" укладено договір поставки № 01/12А, відповідно до якого ПП "Апрель" зобов'язувалося поставити та передати у власність ПРАТ "ІВП" продукцію, а ПРАТ "ІВП"-прийняти та оплатити її (а.с.44-49 Т.1). У специфікаціях, які є додатками до договору від 03.01.2012, визначено найменування та загальна кількість продукції (Олива І-20А) (а.с.51-108 Т.1). На виконання вказаного договору позивачем отримано від ПП "Апрель" товар (Олива І-20А) і проведено його оплату, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії видаткових накладних (135-141 Т.1), податкових накладних ( 128-134 Т.1), рахунків (а.с.161-165 Т.1), товарно-транспортних накладних (а.с. 109-115 Т.1), банківських виписок (а.с.142-146 Т.1), платіжних доручень (а.с.19-28 Т.3). На реалізований позивачу товар (Олива І-20А) ПП "Апрель" надані паспорта продукції, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.116-127 Т.1). Відповідно до пункту 3.1 договору від 03.01.2012 поставка товару здійснювалася поставщиком на умовах СРТ-за попередньою заявкою, тобто "перевезення сплачене до" - продавець сплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення. У зв'язку з цим перевезення товару здійснювалося ПП "Апрель" на підставі заявок ПРАТ "ІВП" на склад останнього (а.с.228, 231, 235, 237 Т.2), що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.109-115 Т.1) та подорожніми листами (а.с.218-224 Т.2). Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на відсутність у товарно-транспортних накладних даних щодо адрес пунктів навантаження та розвантаження товару як на доказ відсутності реальності господарських операцій позивача з ПП "Апрель", оскільки адреса пункту розвантаження: вул. Обручева, 21А, м. Кривий Ріг, зазначена у специфікаціях (а.с.51-108 Т.1) та заявках (а.с.228, 231, 235, 237 Т.2), а адресу пункту навантаження - вул. Байкальська, 3 м. Дніпропетровськ конкретизовано у подорожніх листах (а.с.218-224 Т.2). Пунктом 2.1 договору від 03.01.2012 визначено, що постачальник зобов'язується доставити та передати у місці призначення покупцеві товар разом із наступними оригіналами документів: податкова накладна, рахунок, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Дослідженням змісту видаткових накладних судом встановлено, що вони містять дані щодо особи, відповідальної за відвантаження товару, та особи, яка прийняла товар - [PERSON]. Вказана особа зазначена як представник вантажоодержувача у товарно-транспортній накладній. Крім того, згідно з витягом з журналу реєстрації довіреностей саме [PERSON] доручено позивачем отримання товару від ПП "Апрель" (а.с. 243-248). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у первинних документах даних щодо осіб, відповідальних за відпуск, отримання вантажу, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. В судовому засіданні представники позивача пояснили, що придбання у ПП "Апрель" товару (Олива І-20А) здійснено для виробництва емульсійних вибухових речовин, що також підтверджується витягом з книги Прибутку (а.с. 1-7 Т.3), журналу прибутків та видатків (а.с.8-11 Т.3), приходними ордерами (а.с.153- Т.1), прибутковими накладними (а.с.154-160 Т.1) накладними-вимогами на відпуск товару, змінними завданнями на виготовлення полуфабрикатів компонентів емульсійної вибухової речовини (а.с.30-63 Т.3). Різновид придбаних позивачем у ПП "Апрель" товарів та їх використання відповідає видам діяльності позивача за КВЕД: виробництво вибухових речовин. Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Включення до складу податкового кредиту декларації з ПДВ за квітень 2012 року суму податку на додану вартість у розмірі 221224,00 грн здійснено ПРАТ "ІВП" на підставі виписаних ПП "Апрель" податкових накладних, що підтверджується актом перевірки. Накладні містять адресу місцезнаходження покупця, кількість проданих товарів, ціну продажу. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних судом не встановлено. Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. Факту визнання недійсним або анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ПП "Апрель" на момент здійснення господарської операції судом не встановлено. Отже, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно, на підставі належним чином оформлених податкових накладних включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за квітень 2012 року у загальному розмірі 221224,00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Також судом враховано, що проведеною з 17.05.2012 по 14.06.2012 плановою виїзною перевіркою ПРАТ "ІВП" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.03.2012 не встановлено нереальності операцій між позивачем та ПП "Апрель" по цьому самому договору від 03.01.2012, але в інших періодах, що підтверджується актом перевірки № 2297/22-209/31385850 від 13.07.2012 (а.с. 200-221 Т.1). Твердження представника відповідача про недекларування контрагентом позивача ПП "Апрель" у квітні 2012 року податкових зобов'язань з позивачем спростовуються долученою до матеріалів справи копією додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2012 року ПП "Апрель", згідно з яким ПП "Апрель" задекларовано податкові зобов'язання з позивачем у розмірі 221224,00 грн та квитанцією про прийняття Лівобережною МДПІ (в Індустріальному районі) м.Дніпропетровська цього документу (а.с.184 Т.1) Отже доводи, якими податковий орган вмотивував правомірність оскаржуваного податкового рішення, не є переконливими, а відображені в акті перевірки висновки перевіряючих не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм. Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, в ході судового розгляду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення відповідачем не надано, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). За приписами підпункту 3 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Абзацом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позову майнового характеру визначена 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивачем заявлено майнову вимогу - про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення. До позовної заяви додано платіжне доручення № 6366 від 10.12.2013 про сплату судового збору у розмірі 3318,36 грн, що перевищує встановлений законом 10 % розмір збору при поданні позову з вимогами майнового характеру. Отже, понесені позивачем судові витрати у розмірі 458,80 грн (10 відсотків розміру ставки судового збору) підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України в особі суб'єкта владних повноважень - відповідача. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору. Судовий збір у розмірі 2986,50 грн (90 відсотків розміру ставки судового збору) сплачений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому враховуючи приписи наведених норм підлягає поверненню позивачеві з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted