Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

12.11.2008 року [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, стягнення щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2006-2007 роки у сумі 2 733, 30 грн. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.01.2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва по ненарахуванню та виплаті [PERSON] щомісячної допомоги до пенсії неправомірною. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва здійснити нарахування та забезпечити виплату [PERSON], [INFO], уродженки м. Миколаєва, яка зареєстрована: [ADDRESS], підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року в редакції дійсний до 31.12.2007 року, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з урахуванням раніше проведених виплат за вказаний період. 06.12.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва подано апеляційну скаргу на вказану постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва. Апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить про скасування постанови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.01.2013 року та постановлення нового рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Зважаючи на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята у порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 КАС України, апеляційний розгляд зазначеної справи проводиться в порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та має статус дитини війни, і відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право користуватися пільгами, встановленими вказаним Законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції від 18.11.2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, зобов'язання здійснити нарахування недоплаченого підвищення до пенсії як дитині війни за 2006-2007 роки лише 12.11.2008 року та просив поновити пропущений строк звернення до суду з позовом. Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки, зважаючи на щомісячний характер виплат підвищення до пенсії як дитині війни, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав відповідачем ще у 2006 році. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції 2005 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції 2005 року) пропущення строку звернення до адміністративного суду було підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Статтею 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. В свою чергу, згідно ст. 100 КАС України (в редакції 2010 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду за захистом порушених прав лише 12.11.2008 року, доказів поважності пропуску строку для звернення до суду не надав, враховуючи положення ст. 100 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що адміністративний позов в частині вимог за період з 01.01.2006 року по 11.11.2007 року підлягає залишенню без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Що стосується задоволення позовних вимог в межах річного строку звернення до суду: Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року N 489-V, дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено з урахуванням статті 111 того з Закону. Зазначеною статтею 111 було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, відповідач повинен був здійснити нарахування підвищення до пенсії позивачці в межах бюджетного року за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції було помилково визначено початкову дату періоду здійснення перерахунку та виплати [PERSON] підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Тому з огляду на все вищевикладене та з урахуванням строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва повинно було здійснити нарахування пенсії позивачу за період з 12.11.2007 року по 31.12.2007 року. Що стосується вимог позивача про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у сумі 2 733,30 гривень, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача. Таким чином позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Твердження апелянта стосовно невизначеності розміру мінімальної пенсії за віком не приймається до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно цим Законом. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначається щорічно в Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, тому постановлене судове рішення на підставі ст. 201 КАС України підлягає зміні. Враховуючи вищенаведене і

Результат розгляду: partial