Рішення адміністративного суду від 2014-04-02 00:00:00+03

28 січня 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2013 року № 0007681702/433, від 10.12.2013 року № 0015821702/1162, скасування акту перевірки від 30.08.2013 року № 1566/16-03-17-02-07. 12.03.2014 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, якою виключено з прохальної частини позовної заяви вимогу про скасування акту перевірки від 30.08.2013 року № 1566/16-03-17-02-07. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та виконавцями укладалися цивільно-правові угоди та після складання актів виконаних робіт у вересні 2013 року сплачено 534 грн. податку з доходів фізичних осіб відповідно до статті 167 Податкового кодексу України. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. В письмових запереченнях зазначив, що позивач протягом липня-серпня 2013 року використовував працю найманих працівників, однак податок на доходи фізичних осіб до бюджету не сплачував. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Кременчуцькою ОДПІ проведено фактичну перевірку ФОП [PERSON] з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), наявності документів, що підтверджують державну реєстрацію, за результатами якої складено акт від 30.08.2013 року № 1566/16-03-17-02-07/[NUMBER]. Згідно з висновками акту перевірки позивачем порушено підпункт 168.1.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 2236,65 грн. На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ 10.09.2013 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0007681702/433 про донарахування податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 2795,81 грн., в т.ч. за основним платежем - 2236,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 559,16 грн. Рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21.11.2013 року № 513/М/16-31-10-04-06 податкове повідомлення-рішення від 10.09.2013 року № 0007681702/433 залишено без змін, а також збільшено суму штрафних санкцій на 344,10 грн. На виконання вказаного рішення 10.12.2013 року Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № 0015821702/1162, яким збільшено суму грошового зобов'язання ФОП [PERSON] по податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями на 344,10 грн. Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 року № 6726/М/99-99-1001-0314 податкове повідомлення-рішення від 10.09.2013 року № 0007681702/433 (з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21.11.2013 року № 513/М/16-31-10-04-06) залишено без змін. Позивач не погодився із податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору. Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 кодексу168.1.2. податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Із акту перевірки судом встановлено, що в ході проведення перевірки господарської діяльності ФОП [PERSON] виявлено, що в своїй діяльності підприємець протягом липня-серпня 2013 року використовував працю 8 найманих працівників (швейна майстерня по вул. Перемоги, 10) та при цьому податок на доходи фізичних осіб до бюджету не сплачував. Сума недоплати становить 2236,65 грн. (з розрахунку 15% з мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на 01.01.2013 року в сумі 1 147 грн.) Позивач наполягає на тому, що між ним та виконавцями укладалися цивільно-правові угоди, які за своєю суттю є договорами підряду відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України. Згідно із статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Договір підряду має певні схожі риси з трудовим договором, оскільки обидва договори спрямовані на регулювання процесу виконання роботи. Відмінності полягають в наступному: 1) організація роботи, її забезпечення в цивільному договорі покладається на виконавця, а в трудовому - на роботодавця; 2) робітник підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку, на нього поширюються всі гарантії та пільги, передбачені трудовим законодавством (лікарняні, відпустки, норми праці та відпочинку та інше). В підрядних правовідносинах виконавець не користується такими пільгами; 3) оплата в підрядному договорі здійснюється за результат, а в трудовому - за процес виконання роботи; 4) підрядник самостійно визначає порядок, способи досягнення результату, а робітнику це встановлює роботодавець; 5) строк виконання певної роботи в цивільному договорі має істотне значення, а в трудовому робота може виконуватись протягом невизначеного часу. Позивачем надавалися інспектору під час перевірки цивільно-правові угоди, укладені із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За умовами угод Замовник доручає Виконавцям за винагороду виконати роботи з пошиття та обробки одягу, з визначенням кількості продукції для кожного Виконавця. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність умислу сторін угод, спрямованого на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тобто про нікчемність укладених позивачем цивільно - правових угод. Із письмових пояснень вказаних осіб слідує, що вони виконували роботи за винагороду за вільним графіком. Представником відповідача не надано суду доказів, що вказані особи перебували в штаті позивача та виконували роботу за правилами внутрішнього трудового розпорядку. Після складення сторонами угод актів виконаних робіт ФОП [PERSON] здійснено оплату за виконані роботи, що підтверджується відомістю на виплату грошей за вересень 2013 року. Таким чином, суми винагород, виплачених вказаним платникам податків відповідно до зазначених умов цивільно-правових угод, включаються до загального місячного оподатковуваного доходу платника. Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2013 року [PERSON] засвідчив, що у нього за цивільно-правовими договорами працювало 8 осіб, сплату податку на доходи фізичних осіб підтверджує наданими суду платіжними дорученнями. Під час перевірки інспектором встановлено, що крім вказаних 7 працівників в приміщенні перебував 8 працівник, який на момент перевірки знаходився за швейною машинкою, та швидко залишив майстерню, не надавши своїх особистих даних. Інспектору під час перевірки не надано документів стосовно зазначеної особи. Суд критично оцінює пояснення ФОП [PERSON], про те, що вказана особа, пов'язана із позивачем родинними зв'язками та на момент перевірки тимчасово перебувала у майстерні за швейною машинкою за власними потребами, оскільки зазначена особа знаходилась за робочим місцем та здійснювала пошив одягу, при цьому жодних пояснень під час перевірки інспектору не надала. Зазначені обставини підтверджуються актом перевірки та показами свідка [PERSON] Таким чином, позивач використовував працю зазначеної особи, не оформивши відносини документально, та не сплативши до бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 172 грн. 05 коп. (1147 грн. * 15%). З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 10.09.2013 року № 0007681702/433 в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 2064,60 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 516,15 грн., від 10.12.2013 року № 0015821702/1162. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial