Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Приватне підприємство-фірма «Абрис» (далі - ППФ «Абрис») звернулося з адміністративним позовом до Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області (далі - Управління Держземагенства, Відповідач 1), державного кадастрового реєстратора при Управлінні Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Каленюк Оксани Олександрівни (далі - Державний реєстратор Каленюк О.О.), Відповідач 2) про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просив суд: - визнати дії Управління Держземагенства та дії Державного реєстратора Каленюк О.О. незаконними (протиправними) та такими, що протидіють законній господарській діяльності і дискредитують ППФ «Абрис»; - зобов'язати начальника Управління Держземагенства не втручатися у діяльність державних кадастрових реєстраторів у складі Управління Держземагенства, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, які подаються на державну реєстрацію та на внесення змін до них ППФ «Абрис»; - заборонити державним кадастровим реєстраторам у складі Управління Держземагенства вимагати від ППФ «Абрис» для внесення відомостей до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про державний земельний кадастр»; - зобов'язати державних кадастрових реєстраторів у складі Управління Держземагенства зареєструвати і присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам згідно з виготовленими технічними документаціями, вказаними у переліку списку відмов в державній реєстрації земельних ділянок згідно з вимогами Закону України «Про державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані дії відповідачів суперечать нормам чинного законодавства, протидіють законній господарській діяльності позивача. У ході розгляду справи судом до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «РВК». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та суду пояснив, що ППФ «Абрис» згідно з укладеними договорами було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам, підприємцям та юридичним особам в межах м.Рівне, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],ТОВ «РВК». Виготовлені документації із землеустрою були направлені на державну реєстрацію земельних ділянок Державному реєстратору Каленюк О.О. Управління Дерземагенства листами (виконавець - Державний реєстратор Каленюк О.О.), направленими замовникам документації із землеустрою, відмовило у здійсненні державної реєстрації земельних ділянок, посилаючись на протокол засідання науково-технічної ради Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 03.04.2013 №1. Згідно з вказаним протоколом, всі графічні матеріали у встановленому законом порядку мають бути погоджені керівником територіального органу земельних ресурсів. Зазначені відмови є протиправними, суперечать вимогам ст.34 Закону України «Про державний земельний кадастр», постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру», Інструкції Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376. Вказав, що оспорювані дії відповідачів є протидією законній господарській діяльності ППФ «Абрис», створюють навмисні перешкоди у користуванні замовниками земельними ділянками. Просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, жодної інформації про позицію щодо адміністративного позову суду не надав. Зважаючи на ці обставини та враховуючи положення ч.4 ст.128 КАС України, суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги ППФ «Абрис» та просили їх задовольнити. Вказали на протиправність дій відповідачів. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «РВК» в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. З урахуванням вимог ст.ст.128, 150 КАС України суд розглянув справу за відсутності зазначених третіх осіб. Заслухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що ППФ «Абрис» було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) фізичним та юридичним особам відповідно до наступних договорів: 1) гр.[PERSON] - договір від 14.05.2013 №47-2013-05-Г; 2) гр.[PERSON] - договір від 23.04.2013 №5-2013-04-П; 3) гр.[PERSON] - договір від 05.04.2013 №30-3013-04-Г; 4) гр.гр.[PERSON] та [PERSON] - договір від 14.05.2013 №51-2013-05-Г; 5) гр.[PERSON] - договір від 30.11.2012 №134-2012-11-Г; 6) гр.[PERSON] - договір від 26.03.2013 №4-2013-03-П; 7) гр.[PERSON] - договір від 31.01.2013 №1-2013-01-П; 8) гр.[PERSON] - договір від 14.05.2013 №48-2013-05-Г; 9) ТОВ «РВК» - договори від 11.04.2013 №09-2013-04-Ю, від 11.04.2013 №10-2013-04-Ю. Виготовлені документації із землеустрою ППФ «Абрис» 04.06.2013, 05.06.2013, 06.06.2013, 07.06.2013, 12.06.2013, 14.06.2013 були подані для державної реєстрації земельних ділянок Державному реєстратору Каленюк О.О. Листами від 12.06.2013 №04-398, від 12.06.2013 №04-404, від 12.06.2013 №04-405, від 12.06.2013 №04-408, від 12.06.2013 №04-416, від 12.06.2013 №04-417, від 14.06.2013 №419, від 14.06.2013 №04-420, від 26.06.2013 №04-426, від 26.06.2013 №427 Управлінням Держземагенства було відмовлено вищезазначеним особам у державній реєстрації земельних ділянок та повернуто документацію із землеустрою на доопрацювання. Відмова відповідача мотивована невідповідністю поданих документів, зазначених у пунктах 110, 70 Порядку ведення державного земельного кадастру. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 N3613-VI (далі - Закон N3613-VI). Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051). Відповідно до ст.1 Закону N3613-VI, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно з ч.1 ст.24 Закону N3613-VI, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. В силу вимог пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до ч.2 ст.24 Закону N3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно ч.3 ст.24 Закону N3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). В силу вимог ч.4 ст.24 Закону N3613-VI, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: - заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; - оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; - документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; - документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Відповідно до ч.5 ст.24 Закону N3613-VI, державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: - перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; - за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Частиною 6 ст.24 Закону N3613-VI передбачено, що однією з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі. Згідно з п.111 Порядку №1051, за результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: 1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; 2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. Відповідно до ст.28 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 N858-IV, розробники документації із землеустрою зобов'язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою. В силу вимог п.115 Порядку №1051, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. Склад технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N376 (далі - Інструкція №376), пунктом 2.8 якої передбачено, що дана документація включає: - пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; - технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; - копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); - матеріали польових топографо-геодезичних робіт; - план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; - перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; - у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону N3613-VI, на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід'ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки. Матеріалами справи підтверджено, що технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлені ППФ «Абрис» для [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «РВК» відповідають вимогам Інструкції №376, а кадастрові плани (складові вказаних технічних документацій) - вимогам ст.34 Закону N3613-VI. До кадастрового плану додано таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, перелік земельних угідь, їх площ, відомості про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку, які є невід'ємною частиною кадастрового плану. Заяви про державну реєстрацію земельних ділянок з відповідними документами подані державному кадастровому реєстратору з дотриманням вимог Порядку №1051. Суд критично оцінює посилання Управління Держземагенства у листах від 12.06.2013 №04-398, від 12.06.2013 №04-404, від 12.06.2013 №04-405, від 12.06.2013 №04-408, від 12.06.2013 №04-416, від 12.06.2013 №04-417, від 14.06.2013 №419, від 14.06.2013 №04-420, від 26.06.2013 №04-426, від 26.06.2013 №427 на необхідність погодження кадастрового плану керівником органу земельних ресурсів, оскільки таке погодження не передбачено жодною нормою чинного законодавства. Рішення науково-технічної ради Головного управління Держземагенства у Рівненській області, викладене у протоколі засідання від 03.04.2013 №1, на який посилається Відповідач 1, щодо обов'язкової наявності в складі технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі кадастрового плану земельної ділянки, підписаного розробником документації та погодженого керівником територіального органу земельних ресурсів, не має імперативного характеру, не є обов'язковим до виконання, та, крім того, суперечить наведеним нормам та протиправно розширює повноваження керівника територіального органу земельних ресурсів, передбачені Положенням про Головне управління Держземагентства в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики і продовольства від 10.05.2012 №258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 30.05.2012 за №852/21164 (далі - Положення №258). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для відмови у реєстрації земельних ділянок гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «РВК» відсутні. Крім того, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу вимог п.5 Порядку №1051, державні кадастрові реєстратори входять до складу Держземагентства та його територіальних органів та здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора і власну печатку, форми та опис яких визначаються Мінагрополітики Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення, належить до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим). Отже, Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області, відмовляючи обумовленим особам у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, діяло неправомірно, поза межами повноважень, наданих Законом N3613-VI, Порядком №1051 та Положенням №258. За таких обставин, державного кадастрового реєстратора при Управлінні Держземагенства у м.Рівному Рівненської області належить зобов'язати повторно розглянути заяви про державну реєстрацію земельних ділянок [PERSON] від 04.06.2013, [PERSON], від 05.06.2013, [PERSON] від 06.06.2013, [PERSON] та [PERSON] від 04.06.2013, [PERSON] від 06.06.2013, [PERSON] від 07.06.2013, [PERSON] від 04.06.2013, [PERSON] від 12.06.2013, ТОВ "РВК" від 07.06.2013 відповідно до Порядку №1051. Поряд з цим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ППФ «Абрис» про зобов'язання державних кадастрових реєстраторів у складі Управління Держземагенства зареєструвати і присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам згідно з виготовленими технічними документаціями вищезазначеним особам, оскільки здійснення державної реєстрації земельної ділянки або прийняття рішення про відмову у такій реєстрації належить до дискреційних повноважень державного кадастрового реєстратора, що унеможливлює їх перебирання на себе судом. Що стосується позовних вимог про зобов'язання начальника Управління Держземагенства не втручатися у діяльність державних кадастрових реєстраторів у складі Управління Держземагенства, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, які подаються на державну реєстрацію та на внесення змін до них ППФ «Абрис» та про заборону державним кадастровим реєстраторам у складі Управління Держземагенства вимагати від ППФ «Абрис» для внесення відомостей до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про державний земельний кадастр», суд зазначає що ці позовні вимоги не відповідають змісту законодавства, адже судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення у майбутньому. Таким чином, адміністративний суд не може розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій. Отже, обумовлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому до задоволення не підлягають. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Результат розгляду: partial