Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

У лютому 2014 року позивач звернулася до адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: - скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області Скороход Анни Вікторівни від 31 серпня 2013 року за № 5466299, яким їй було відмовлено у державній реєстрації прав на земельну ділянку, що входить до складу садиби та розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092; - зобов'язати Криворізьке районне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції визнати її право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати відповідача визнати її право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092; - зобов'язати Криворізьке районне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції зареєструвати в укрдержреєстрі її право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати відповідача зареєструвати в укрдержреєстрі її право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 12218 81400:07:001:0092. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послалася на те, що 31 серпня 2013 року за №5466299 державним реєстратором прав на нерухоме майно Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області Скороход А.В. було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що була прийнята 13.08.2013 року від неї на земельну ділянку, що входить до складу садиби та розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092. Свою відмову державний реєстратор мотивував ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703. Посилаючись на вищевказані статті та пункти, реєстратором не було чітко визначено підстави для відмови у реєстрації права власності, не було вказано конкретний пункт статті ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі якого було відмовлено у реєстрації земельної ділянки. У результаті відсутності чіткої та однозначної мотивувальної частини у винесеному рішенні, вона була позбавлена права зареєструвати своє право власності на нерухомість. Також діями реєстратора було позбавлено її можливості виправити помилки у документі (здійснити уточнення в документації), що надало б можливість зареєструвати право власності на майно. Тому, рішення державного реєстратора Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області вважає таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та законні її інтереси, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача пред'явленні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що надала усі докази в підтвердження заявлених позовних вимог та не заперечувала проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час його проведення повідомлявся належним чином. В своїй заяві відповідач просив суд розглядати справу без участі його представника та вирішити справу у відповідності до вимог законодавства та матеріалів справи. Відповідач також надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що спірне рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області Скороход Анни Вікторівни від 31 серпня 2013 року за № 5466299, яким [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092 ґрунтується на нормах діючого законодавства та надано в межах повноважень реєстраційної служби, як органу виконавчої влади. Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, частина 6 статті 128 КАС України, надає суду можливості проводити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 серпня 2013 року за №5466299, прийнятим державним реєстратором прав на нерухоме майно Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області Скороход Анною Вікторовною від 31 серпня 2013 року за № 5466299 було відмовлено у державній реєстрації права власності: приватна на земельну ділянку, що розташована: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092, за суб'єктом [PERSON] /позивач по справі/, податковий номер [NUMBER]. /а.с.12/. Дане спірне рішення від 31 серпня 2013 року за № 5466299 було мотивоване ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаного вище рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд зауважує на такому. У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Згідно п.2 ч.2 ст.9 даного Закону, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. В силу ст.15 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно до ч.3 ст.17 Закону, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1, 2 ст.26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктом 4 ч.1 ст.24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно до п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до п.23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи положення п.26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно - необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп.1 та пп.9 п.27. Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: - укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; - державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою. Так, право приватної власності позивача на нерухомість - садибу, в тому числі земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092 підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, в.о.державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріального контори Н.М. Уколовою від 27.09.2005 року за реєстровим номером 1-1901. Підпунктом 1.2 Договору дарування встановлюється, що майном, що відчужується на користь [PERSON] за договором дарування є садиба, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Так, абз.2 пп.1.2. Договору дарування характеризує частину об'єкта дарування як земельну ділянку, що дарується, та належить дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю ДП № 039549, виданого 02 липня 2004 року Гейківською сільською радою народних депутатів та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010412102696. На підставі вищевказаного Договору дарування, відповідно до редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяв у редакції до 01 січня 2013 року, обдарованою особою, а саме [PERSON], на вимогу приписів законодавства, в тому числі ст.182 ЦК України, було зареєстровано право на об'єкти нерухомості, результатом чого було отримання витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8669585 від 18.10.2005 року, виданий Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер об'єкту 11601057, а також зроблено відповідну відмітку на зворотній стороні державного акту на право власності на земельну ділянку №ДП 039549, виданого Гейківською сільською радою 02 липня 2004 року зі змінами, внесеними 01 листопада 2011 року. Згідно даної документації, єдиним власником садиби (житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки) є [PERSON] Стаття 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі виникнення, переходу або припинення права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним виникненням, переходом або припиненням речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на такі об'єкти. При цьому одна заява подається лише у разі, якщо права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, стосуються щодо однієї особи. Будь-яких обтяжень на об'єкти нерухомості, що розташовані за вищевказаною адресою відсутні. Доказів зворотнього відповідачем не надано, а матеріали справи не містять. Підставою для проведення державної реєстрації прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб'єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, разом із заявою (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така реєстрація проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, видані чи оформлені до 01 січня 2013 року. Частиною 4 ст.24 Закону встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Частиною першою ст.6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав. Безпосереднє здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно покладено на районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції (підпункт 4.33 пункту 4 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 р. № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 р. за № 760/19498). В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У відповідності з п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області Скороход А.В. від 31 серпня 2013 року за №5466299, яким було відмовлено позивачу у державній реєстрації прав на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092, з викладених вище підстав. Щодо позовних вимог про зобов'язання Криворізьке районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції зареєструвати в укрдержреєстрі право приватної власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 12218 81400:07:001:0092, то суд зазначає наступне. Проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно віднесено до компетенції відповідача. Аналогічну позицію займає Вищий адміністративний суд України у постановах від 21.06.2011 року по справі № К-42782/10 (номер у ЄРСР 16784825) та від 17.08.2011 року по справі № К-59345/09 (номер у ЄРСР 10930901). Крім того, суд враховує й ті обставини, на які посилається відповідач у своїх запереченнях на позов, а саме: в п.3 та 4 прохальної частини позову позивач просить зобов'язати реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції зареєструвати право власності на домоволодіння та земельну ділянку, тоді як відповідно до абз.1 ч.7 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Також, позивач просить зобов'язати реєстраційну службу зареєструвати право власності в Укрдержреєстрі, тоді як згідно до ст.3 Закону, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Таким чином, суд вважає за можливе лише зобов'язати Реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області повторно розглянути заяву [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 13.08.2013 року, за реєстраційним номером 2488893 та прийняти по ній відповідне рішення, згідно до норм чинного законодавства України. Звернувшись до суду із вимогами щодо зобов'язання Криворізького районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції визнати право приватної власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1221881400:07:001:0092, позивач обрав неналежний матеріально-правовий спосіб захисту порушеного права. Так як, позивача право власності на земельну ділянку, що входить до складу садиби та розташована за адресою: [ADDRESS], підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial