Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

[PERSON] у січні 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вони проживали як одна родина у належній [PERSON] квартирі за адресою: [ADDRESS]. Однак сімейні відносини з [PERSON] не склалися, останній виїхав на заробітки до м. Москва. На даний час позивачка також бажає виїхати за межі АР Крим, але не має можливості зареєструвати дочку за місцем її фактичного проживання, а саме: за місцем реєстрації батька дитини. [PERSON] отримала від Красногвардійського РС ГУ ДМС України в АР Крим відмову у реєстрації її доньки за місцем реєстрації [PERSON], оскільки така реєстрація можлива лише зі згоди останнього. Позивачка вважає дії працівників Красногвардійського РС ГУ ДМС України в АР Крим неправомірними й противоправними та просить зобов'язати відповідача провести реєстрацію малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що [PERSON] з 2007 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від якого в них у 2008 році народилася дочка [PERSON], вони всі разом проживали у квартирі [PERSON], розташованій у [ADDRESS]. Однак, у порушення вимог закону, дитину не було зареєстровано за місцем проживання, що є порушенням положень ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". [PERSON] зареєстрована у м. Артемівську Донецької області, однак є рішення про визнання її такою, що втратила право користування даним житлом, приблизно з жовтня 2013 року позивачка проживає у м. Києві без реєстрації. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Юрченко Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачкою [PERSON] при звернення до РС не було надано всіх документів, передбачених п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, тому їй було рекомендовано зібрати весь пакет необхідних документів та звернутися до райсектора повторно. Вважає, що дії РС з відмови у реєстрації малолітньої [PERSON] у [ADDRESS] є цілком обґрунтованими та правомірними, просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8-10). Станом на 11.07.2013 року та 01.08.2013 року [PERSON] разом з дочкою [PERSON], 2008 року народження, проживали без реєстрації у [ADDRESS] (а.с. 11-13), дана квартира є місцем реєстрації батька дитини [PERSON] (а.с. 10). Відповідачка [PERSON] з 10 вересня 2013 року зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 8 зворот). У відповідності до ч.ч.1-3 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених КАС України. Згідно з частинами 1 та 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Судом установлено, що малолітня [PERSON] разом з матір'ю тимчасово проживає у м. Києві. Таким чином, враховуючі, що місцем проживання дитини, яка ще не досягла 10 років, є місце проживання одного з батьків, з яким вона проживає, то місцем реєстрації [PERSON] повинне бути саме це житло, в якому вона проживає з матір'ю. Також суд враховує, що у відповідності до п.2.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні і такі пояснення не оспорювалися представником позивача, позивачкою [PERSON] такі документи як згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним, надані до райсектору не були. Ненадання вищеперелічених документів тягне за собою відмову у реєстрації дитини за адресою одного з батьків, тобто дії райсектору є цілком правомірними та обґрунтованими. Таким чином, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст.94 КАС України судові витрати позивача не відшкодовуються.

Результат розгляду: denied