Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

07 березня 2014 року позивач Хорольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення податкового боргу в розмірі 1119,42 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, має непогашену заборгованість зі сплати єдиного податку за період з січня 2013 року по лютий 2014 року. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на такі обставини. [PERSON] зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця та перебуває на податковому обліку у позивача в якості платника податків. Відповідачем обрано спрощену систему оподаткування на підставі заяви від 16.01.2012 року про застосування спрощеної системи оподаткування, друга група, з 01.01.2012 року. Станом на 28.02.2014 року відповідачем не сплачено податкові зобов'язання по єдиному податку в сумі 1119,42 грн. Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту 14.1.175 цього пункту, податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно пунктів 291.2 та 291.3 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що єдиний податок належить до місцевих податків. За приписами пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку. Згідно з підпунктом 2 цього пункту до другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. Відповідно до положень пунктів 293.1, 293.2 статті 293 Податкового кодексу України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з вимогами пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Як свідчать матеріали справи, відповідачем обов'язок щодо сплати авансових внесків з січня 2013 року по лютий 2014 року не виконано. Отже, сума заборгованості по сплаті єдиного податку становить 1119,42 грн. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. На виконання вищезазначених положень Податкового кодексу України позивачем на адресу відповідача направлено податкову вимогу від 23.08.2013 року № 48-17. Однак, у встановлений законом строк відповідач заборгованість не сплатив. Оскільки відповідне право органів державної податкової служби на звернення до суду щодо стягнення податкового боргу передбачено статтею 20 Податкового кодексу України, суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 1119,42 грн. Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги - такими, що слід задовольнити.

Результат розгляду: granted