Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 09.09.2013 № С-0909/13 щодо позивача. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 18.02.2014 в судовому засіданні за згодою представників сторін ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 19.11.2012 за результатами позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у присутності позивача, на об'єкті будівництва: житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] відповідачем складено акт, в якому встановлено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок літ. «А-2» розміром 6,8*7,94+((1,13*3,14)/2)м., баня літ. «Б» розміром 6,38*3,35+1,92*3,21 м., бесідка літ. «В», колонка літ. «К», огорожа літ. «N». Будівельні роботи виконані у 1998-1999 роках (згідно з технічним паспортом БТІ), без затвердженої в установленому порядку проектної документації та без оформлення права на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 31, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 20.11.2012 на підставі вказаного акту відповідачем винесено припис № 1595 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від позивача вимагалось усунути вказані порушення до 31.12.2012. В подальшому, 09.09.2013 за результатами позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у присутності позивача, на підставі виявленого факту самочинного будівництва об'єкта будівництва: житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] відповідачем складено акт, в якому встановлено аналогічні обставини, що і в акті від 19.11.2012, а також встановлено, що вимоги припису від 20.11.2012 № 1595 щодо усунення порушень у сфері містобудівної діяльності в установленому законодавством порядку не виконано, що є порушенням ст. 34, ч. 1 ст. 38, ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 09.09.2013 на підставі такого акту відповідачем винесено припис № С-0909/13 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від позивача вимагалось усунути вказані порушення до 31.12.2013 відповідно до вимог містобудівного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до змісту ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», у редакції чинній на момент здійснення самочинного будівництва, при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з державними стандартами, нормами і правилами, архітектурно-планувальними завданнями і технічними умовами; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що реалізація містобудівної документації забезпечується шляхом впровадження її положень при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів. Це право Ради народних депутатів можуть делегувати відповідним виконавчим органам. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» особи, винні, зокрема, у: проектуванні об'єктів з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього, - несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. Законодавчими актами може бути встановлено відповідальність і за інші види порушень містобудівного законодавства. Як видно з матеріалів справи, будівельні роботи житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] виконані без затвердженої в установленому порядку проектної документації та без оформлення права на виконання будівельних робіт, що не заперечувалось позивачем. При цьому, доказів зворотного суду не надано. Водночас, спірним приписом від позивача вимагалось усунути вказані порушення до 31.12.2013 відповідно до вимог містобудівного законодавства. Згідно з п. 1.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 за № 612/23144, цей Порядок встановлює процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудованих до 12 березня 2011 року: громадських будинків I і II категорій складності; будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Доказів того, що зазначений житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію відповідно до названого Порядку та/або в іншому передбаченому чинним законодавством України порядку, на момент розгляду справи, суду не надано. Таким чином, вказаний об'єкт є самочинним будівництвом, факт будівництва якого виявлено відповідачем під час проведення первинної перевірки за адресою: [ADDRESS] за результатами якої складено вищевказаний акт від 19.11.2012. Разом з тим, частиною 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. При цьому, за змістом ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За таких обставин, до спірних правовідносин, у зв'язку з виявленням у 2012 році самочинного будівництва за висновком суду підлягає застосуванню Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». З огляду на наведене, судом не приймається до уваги посилання позивача, як на підставу для визнання протиправним та скасування спірного припису, на те, що позивачем житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] самочинно збудований протягом 1998-1999 років, тобто у період, коли Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не був прийнятий. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач прийняв спірний припис від 09.09.2013 № С-0909/13 в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у суду відсутні належні правові підстави для визнання такого припису протиправним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав. Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку. За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied