Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

У грудні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області звернулось до адміністративного суду з позовом, у якому просило визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця Гладишка О.М. по примусовому виконанні виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду № 4874/13 про стягнення з СПД [PERSON] на користь УПФУ в Ружинському районі Житомирської області 4010, 30 грн. заборгованості по сплаті єдиного внеску та зобов'язати державного виконавця Гладиша О.М. вжити заходів щодо дотримання вимог статей 11, 19, 25, 30, 31, 57 Закону України "Про виконавче провадження" по примусовому виконанні виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду № 4874/13 про стягнення з СПД [PERSON] на користь УПФУ в Ружинському районі Житомирської області 4010, 30 грн. заборгованості по сплаті єдиного внеску. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не здійснено всіх визначених у Законі України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішення і відповідно не виконано вказаний виконавчий документ у визначений законом шестимісячний термін. Враховуючи викладене просив позов задовольнити. Представники сторін просили справу розглянути в порядку письмового провадження. Надали відповідні заяви. Представник відповідача надав письмові заперечення, посилаючись на які просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції Гладишко О.М. від 16 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 4874, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 14.11.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області боргу в сумі 4010, 30 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Стаття 2 вказаного Закону визначає органи і посадові особи, які здійснюють примусове виконання рішень та провадять окремі виконавчі дії. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Боржником постанову Житомирського окружного адміністративного суду про стягнення коштів добровільно виконано не було і відповідачем розпочато примусове виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 32 Закону передбачені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ним, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами. Частиною 2 ст.30 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. З акту ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження від 28 листопада 2013 року видно, що виконавцем направлялись запити від 20.06.2013 року до МРЕВ (відповідь надійшла 09.09.2013 року), від 21.06.2013 року до відділу земельних ресурсів (відповідь надійшла 20.12.2013 року), від 20.06.2013 року до інспекції Держтехнагляду. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції Гладишко О.М. при проведенні виконавчого провадження не виконав вимоги ст. 11 Закону, а саме не вжив усіх передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, та в порушення ч. 2 ст. 30 Закону не провів виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Протилежного відповідачем не доведено, ним знехтуване право на надання суду доказів та доведенні правомірності своїх дій (бездіяльності), що судом трактується на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів правомірність своїх дій під час виконання виконавчого провадження, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted