Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у наданні позивачу копії інструкції або положення та т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа, на яку покладено роботу з діловодства, а саме - інструкції головного спеціаліста відділу безпеки джерел іонізуючого випромінювання Південної держінспекції з ядерної та радіаційної безпеки; зобов'язати відповідача надати позивачу у встановлений законом терміни завірену копію інструкції головного спеціаліста відділу безпеки джерел іонізуючого випромінювання Південної держінспекції з ядерної та радіаційної безпеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2013 року він звернувся до Державної інспекція ядерного регулювання України із запитом про надання публічної інформації, який був переадресований Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки (далі - Інспекція). У запиті позивач просив надати копії наказу Інспекції, яким роботу з діловодства покладено на спеціально уповноважену особу, інструкції або положення тощо, яким у своїй діяльності керується така особа та інформацію про документи системи управління Інспекції, в яких відображено процес листування. У відповідь листом від 04.10.2013 року № 33-08/839 начальник Інспекції фактично відмовив у наданні запитуваної інформації, пославши на те, що остання не підлягає оприлюдненню. Зважаючи на те, що запитувана позивачем інформації є публічною та підлягала наданню на його запит, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом. Позивач до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій разом із адміністративним позовом заяві позивач просив розглянути справу без його особистої участі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на те, що в наданні відповіді на запит [PERSON] відсутня протиправність з боку Інспекції у наданні інформації, оскільки позивачем неоднозначно та розпливчато сформовано запит. При цьому саме інформацію щодо призначення відповідальної особи за частину роботи з діловодства Інспекцією фактично надано. Також відповідачем зазначено, що метою запиту позивача є ускладнення роботи відповідача шляхом зловживанням своїм правом на доступ до публічної інформації. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судом встановлено, що 18.09.2013 року [PERSON] звернувся до Голови Державної інспекції ядерного регулювання України Миколайчук О.А. із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати йому копію наказу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, яким роботу з діловодства покладено на спеціально виділену особу; копію інструкції або положення чи керівництво або т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа, на яку покладено роботу з діловодства; інформацію, - у яких документах діючої системи управління якістю Держаної інспекції ядерного регулювання України відображено процес листування. Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» даний лист був переадресований на розгляд до Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки. У відповідь начальником Інспекції направлено [PERSON] лист від 04.10.2013 року № 33-08/839, відповідно до якого зазначено, що пунктом 5 Інструкції з діловодства в Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України, затверджені начальником Південної держінспекції, організація діловодства в Південній держінспекції покладається на головного спеціаліста відділу безпеки ДІВ, обов'язки якого визначені у посадовій інструкції, яка затверджена начальником Південної держінспекції від 11.02.2009 року. Наказом № 15-ПІ від 25.06.2011 року п.3 на провідного державного інспектора відділу безпеки РАВ, перевезень та гарантій [PERSON] покладено відповідальність за ведення реєстру відправленої кореспонденції з врахуванням використаних конвертів та надання звіту для ведення аналітичного обліку відповідальній особі. В листі також зазначено, що згідно ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інструкція з діловодства та наказ не підлягають обов'язковому оприлюдненню, як внутрішньо-організаційні документи. Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає викладену в листі від 04.10.2013 року № 33-08/839 відмову у наданні позивачу копії інструкції або положення та т.п., яким у своїй діяльності керується спеціально призначена особа, на яку покладено роботу з діловодства, а саме - інструкції головного спеціаліста відділу безпеки джерел іонізуючого випромінювання Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон). Частиною 1 статті 1 Закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована буд якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (ст. 3 Закону). Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); 2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; 3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; 4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; 5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; 6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; 7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; 8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; 9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; 10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; 11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень. Вирішуючи спір, суд враховує, що покладені в основу відмови Інспекції у наданні інструкції, викладеній в листі від 04.10.2013 року № 33-08/839, доводи з огляду на її внутрішньоорганізаційний характер, - не ґрунтуються на приписах законодавства, оскільки такі відомості є інформацію про організаційну структуру. Згідно з ч.1 ст.22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Розпорядники публічної інформації під час віднесення публічної інформації до інформації з обмеженим доступом повинні застосовувати приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки публічна інформація є обмеженою лише у випадках, передбачених цим Законом, норми якого є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про інформацію». Таким чином, у відповідача не було підстав відмовляти у наданні позивачу Інструкції головного спеціаліста відділу безпеки джерел іонізуючого випромінювання Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст.13 Закону). Згідно з ч.2 ст.19 Закону запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача, в якості підстави для відмови у задоволенні позову, на недобросовісну мету запиту позивача, оскільки законодавством на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладений обов'язок надавати публічну інформацію в порядку, передбаченому Законом. Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діяв з порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Результат розгляду: granted