Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення документальної виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON], в результаті якої складено акт від 26.12.2013 № 2068/1702/[NUMBER]; визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0000301702 від 21 січня 2014 року Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт перевірки №2068/1702/[NUMBER] від 26.12.13, на підставі якого податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 0000301702 від 21.01.14. Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним, оскільки позивач мав право віднести до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ за придбання автомобілю, який використовується позивачем у власній господарській діяльності. Також, позивач зазначив, що транспортні засоби, які належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Представником відповідача в ході судового розгляду справи були надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на обставини, встановлені в акті перевірки. Також представник відповідача посилався на те, що під час перевірки не були надані документи, які б підтверджували використання придбаного транспортного засобу у власній господарській діяльності. Представник позивача - фізичної особи-підприємця [PERSON] [PERSON] - в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області Засопін М.Ф. - проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. [PERSON] зареєстрований як фізична особа -підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії [NUMBER] Фізична особа-підприємець [PERSON] є платником ПДВ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ від 08.10.10 [NUMBER], серія [NUMBER], з індивідуальним податковим номером [NUMBER] (а.с.13). Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця [PERSON], який мав правові відносини із платником податків ТОВ «Арма Моторс», за результатами якої складено акт №2068/1702/[NUMBER] від 26.12.13 (а.с. 15-27). В акті перевірки №2068/1702/[NUMBER] від 26.12.13 встановлено, що позивачем в порушення п. 198.3, 198.4, 198.6, ст.. 198 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість на загальну суму 14565,00 грн., в т.ч. у червні 2013 на суму 24964,80 грн., у липні 2013 року 16643,20 грн. Даний висновок обґрунтований тим, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець не може бути власником нерухомого або рухомого майна, та право на податковий кредит за операцією з придбання зазначеного майна не виникає. З матеріалів справи та акту перевірки №2068/1702/[NUMBER] від 26.12.13 судом встановлено, що на підставі договору № А 4058 від 20.06.13, укладеного між ТОВ «Арма Моторс» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], останній придбав транспортний засіб Renault MASTER MAU FGT 1 323 H 6, 2013 року випуску.(а.с.28-31) На виконання зазначеного договору ТОВ «Арма Моторс» на адресу фізичної особи-підприємця [PERSON] були виписані податкові накладні № 621 від 21.06.13, № 676 від 21.06.13, № 683 від 25.06.13, № 35 від 02.07.13 (а.с.149-152). Всі первинні документи складені на підставі договору № А 4058 від 20.06.13 на фізичну особу підприємця [PERSON]. При дослідженні в судовому засіданні копій долучених до матеріалів справи податкових накладних та інших первинних документів по взаємовідносинам фізичної особи-підприємця [PERSON] з ТОВ «Арма Моторс» встановлено, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Транспортний засіб Renault MASTER MAU FGT 1 323 H 6, 2013 року випуску, був зареєстрований в органах ДАІ на ім'я [PERSON] з державним номером [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 146). На підтвердження використання фізичною особою-підприємцем [PERSON] у власній господарській діяльності автомобіля, що зареєстрований на нього, як на фізичну особу, представником позивача були надані та долучені до матеріалів справи копії первинних документів, які підтверджують доставку товарів власним транспортом позивача на адресу його контрагентів (а.с.54-66, 89-138). Також, судом встановлено, що в акті перевірки №2068/1702/[NUMBER] від 26.12.13 відображено наступне: - придбаний позивачем транспортний засіб, Renault MASTER MAU FGT 1 323 H 6, 2013 року випуску, використовувався позивачем у власній господарській діяльності; - покупці відсутні, так як автомобіль був придбаний для підприємницької діяльності; - проведеним аналізом транспортування товарно-матеріальних цінностей (навантажувальних та розвантажувальних робіт) встановлено, що ФО-П [PERSON] розвантажування та навантажування товару відбувалося на транспорті постачальника та покупців за їх рахунок. З огляду на зазначене, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність під час перевірки документів, які б підтверджували використання придбаного транспортного засобу у власній господарській діяльності. Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Таким чином, Податковим кодексом України встановлено право на включення до податкового кредиту звітного періоду сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Постановою Кабінету міністрів України від 7.09.1998 №1388 затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Так, в п. 6 зазначених Правил встановлено, що транспорті засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. На підставі зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивач має право на використання автомобіля, що зареєстрований на нього, як на фізичну особу, у власній підприємницькій діяльності, а твердження відповідача про те, що неможливість реєстрації транспортного засобу на фізичну особу-підприємця [PERSON] позбавляє його права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення документальної виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON], в результаті якої складено акт від 26.12.2013 № 2068/1702/[NUMBER], суд зазначає, що державний ревізор-інспектор була допущена до проведення перевірки, перевірка відбулася та оформлена актом, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення. Таким чином, у разі винесення податкового повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов'язань право платника порушується внаслідок такого донарахування, а тому вимога про скасування такого податкового повідомлення-рішення є належним та достатнім способом захисту цього права, через що у визнанні неправомірними дій Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення документальної виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а отже, про його невідповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України. Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial