Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

17 вересня 2009 року [PERSON] звернулася в суд із адміністративним позовом до УПСЗН Жидачівської РДА Львівської області в якому просила визнати незаконною відмову за № 1611 від 18.06.2009 року та стягнути з відповідача на її користь недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня по 31 грудня 2009 року в сумі 1982,6 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона здійснює догляд за малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на отримання допомоги у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Однак, всупереч Закону, така їй виплачувалася у значно меншому розмірі. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.11.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії та зобов'язано УПСЗН Жидачівської РДА Львівської області провести нарахування та виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку в частині задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а тому здійснював виплати у межах коштів виділених на це з бюджету. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач належить до категорії громадян, які мають право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року підлягають до задоволення, однак суд першої інстанції не дослідив того, що позивач у відповідача на обліку перебуває, як застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та отримує допомогу по догляду за дитиною - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою відповідача від 09.09.2009 року № 1551 (а.с. 3, 8). Оскільки спір виник, щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, під час його вирішення застосуванню підлягають положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а не Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Статтею 42 цього Закону передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Згідно зі ст. 43 цього ж Закону (у редакції чинній до 01.01.2007 року), допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-V, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, дію ст.ст. 41, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на 2007 рік зупинено. При цьому, статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, справа № 6-рп/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України. Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року положення ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» відновили свою дію у попередній редакції, згідно яких допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки про нараховану та виплачену допомогу, відповідачем така допомога протягом вказаного періоду виплачувалась позивачу у значно меншому розмірі на підставі постанови КМУ України № 57 від 22.02.2008 року. Проте, згідно ч. 7 ст. 9 КАС України, положення цієї постанови застосовуються тільки у тій частині, у якій вони не суперечить Закону. При цьому, саме на органи праці і соціального захисту населення покладено обов'язок нарахування і виплати спірної допомоги. Суд першої інстанції правильно вказав, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача конкретно визначеного розміру допомоги задоволеною бути не може, оскільки повноваженнями по нарахуванню спірної допомоги наділені виключно органи праці та соцільного захисту населення, а тому для належного захисту прав позивача у відповідності до ст. 11 КАС України слід визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати його провести перерахунок допомоги. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, однак помилково застосував норми матеріального права. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у прохальній частині адміністративного позову, період за який просить задовольнити позов, зазначає з липня 2007 року по 31.12.2009 року. Однак із розрахунків наведених у позовній заяві вбачається, що спір виник щодо виплати допомоги за період з липня 2007 року по 31.07.2007 року, оскільки у ньому відсутні обґрунтування щодо виплат за 2008-2009 роки. Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що стаття 100 КАС України, яка діяла у редакції чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, встановлювала можливість суду вирішувати питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду, тільки за умови, що на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки, жодна із сторін у справі на цьому не наполягала, судом першої інстанції правомірно вказаного питання не вирішувалось. З огляду на те, що судом правильно вирішено спір по суті щодо задоволення позовних вимог, однак допущено порушення норм матеріального права, у відповідності до ст. 201 КАС України оскаржувану постанову слід змінити.

Результат розгляду: partial