Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0000192203/0 від 28.04.2009, № 0000192203/1 від 06.07.2009, № 0000192203/2 від 28.08.2009 та № 0000192203/3 від 28.10.2009, відповідно до яких позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 1 284 293 грн. за основним платежем та на 1 284 293 грн. за штрафними санкціями. Позивач у позовній заяві зазначає, що при нарахуванні податкових зобов'язань ДПІ виходила з того, що згідно банківських виписок позивачем отримано кошти (від «Перша подарункова благодійна установа працівників товариств з додатковою відповідальністю "РСТД") від продажу цінних паперів у розмірі 5 137 170 грн., що віднесено ДПІ до «інших доходів» неприбуткової організації, які на думку ДПІ, оподатковуються на загальних підставах. У той же час, як зазначає позивач, в третьому кварталі 2007 року на підставі договорів управління майном, членами спілки було передано в управління позивачу цінні папери з правом відчуження. Надалі, як зазначає позивач, згідно з угодами позики цінні папери були відчужені за 5 137 170 грн. Отримані кошти спілка передала членам спілки у вигляді грошової позики, що свідчить про відсутність прибутку у спілки. З урахуванням наведеного позивач вважає висновки ДПІ безпідставними та просить скасувати спірні рішення. Відповідач з підстав, визначених в акті перевірки, вважає спірні рішення законними та обґрунтованими, у задоволенні позову просить відмовити. Зокрема, ДПІ посилається на те, що позивач отримав кошти від продажу цінних паперів, що належить до категорії «інших доходів» неприбуткових організацій. При цьому, як зазначає ДПІ, позивачу було надіслано запит про надання документів. Однак, документи не були надані та під час виїзду на місце перевірки, працівники ДПІ не були допущені для проведення перевірки. З урахуванням наведеного, як зазначає ДПІ, і були нараховані податкові зобов'язання. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 23.01.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, правонаступником якої є ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, проведено позапланову виїзну перевірку Первинної професійної спілки «Профсоюз» (код з ЄДР 33494040) з питань дотримання податкового законодавства за період 01.07.2007 р. по 30.09.2007 р. За результатами перевірки складено акт від 22.04.2009 р. № 219/1-22-01-33494040 (далі - Акт перевірки), який є носієм доказової бази. Згідно з актом перевірки позивача взято на податковий облік 08.07.2005 р. Згідно довідки від 12.07.2005 р. позивача взято на облік як неприбуткову організацію (ознака неприбутковості 0016 - профспілка). Зазначено в Акті перевірки, що на адресу позивача надіслано запит про надання пояснень та їх документального підтвердження повноти нарахування (сплати) податків і зборів. В Акті перевірки констатується, що документи для перевірки не надано. Зазначені обставини позивачем не спростовуються. Крім того, як зазначається в Акті перевірки, виїзд для проведення позапланової перевірки був здійснений працівниками ДПС 06.04.2009 р. У той же час, в Акті перевірки констатується, що на територію позивача працівники ДПС не були допущені (акт про не допуск № 240/3-22-01 від 06.04.2009 р., копія залучена до справи). Внаслідок чого був складений акт про неможливість проведення перевірки № 241/3-22-01 від 06.04.2009 р. Позивачем під час розгляду справи не спростовувались викладені в Акті перевірки обставини щодо недопуску працівників ДПІ до проведення перевірки та ненадання документів до перевірки. Наведені обставини щодо направлення позивачу наказу про проведення перевірки та направлення на проведення перевірки, направлення та вручення позивачу запиту про надання документів, а також обставини недопуску ДПІ до перевірки, ненадання документів до перевірки встановлені також у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.12.2009 р. по справі № 2а-7998/09/2670 (щодо зобов'язання ДПІ змінити назву акту перевірки, вказавши в назві, що це - невиїзна перевірка, замість позапланової виїзної перевірки), відповідно до якої у задоволенні позову відмовлено, яка залишена без змін згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2010 р. Зазначені судові рішення залишені без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.05.2013 р. (розміщена в ЄДРСР). При цьому, цим судовим рішенням встановлено, що 21.04.2009 року позивач отримав повідомлення про складання акту перевірки та про запрошення для підписання акту. Судовим рішенням також встановлено, що співробітники ДПІ діяли в межах повноважень, визначених Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та акт про результати перевірки складено відповідно до вимог чинного законодавства. У п. 2.7. Акту перевірки між тим зазначається, що документів відносно фінансово-господарської діяльності не надано. У п. 3.1.1. Акту перевірки (Доходи неприбуткових організацій) зазначається, що перевіркою встановлено, що позивач не декларував доходи за 3 квартал 2007 року. Перевіркою повноти визначення доходу з інших джерел, що підлягають оподаткуванню за 3 квартал 2007 року встановлено заниження доходу з інших джерел на загальну суму 5 137 170 грн. У взаємозв'язку з наведеним, в Акті перевірки зазначаються положення п/п. 7.11.9. закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (відносно оподаткування доходів «з інших джерел») та положення відносно звільнення від оподаткування певних доходів неприбуткових організацій, визначених законом. Надалі зазначається, що згідно виписок банку Київської М.Ф. АКБ «Укрсоцбанк» у м. Києві МФО (322012), наданих до перевірки банком, ППС «Профсоюз» від ППБУ ТДВ «РСТД» (код з ЄДР 33295240) було отримано кошти від продажу цінних паперів на загальну суму 5 137 170 грн. З матеріалів справи вбачається, що банківська таємниця розкрита на підставі постанови суду № 4-1742 від 06.11.2007 р. Дані прибутки, як зазначається в Акті перевірки, ППФ «Профсоюз» не декларувало, чим порушено п. 4.1.1., п. 7.6.1. вказаного Закону в результаті чого занижено податок на прибуток від «іншої діяльності» за 3 кв. 2007 р. на загальну суму 1 284 292,50 грн. На підставі зазначених висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення. Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, суд зазначає наступне. Так, відповідно до п/п. 4.2.7. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон про прибуток) не включаються до складу валового доходу суми надходжень до неприбуткових установ і організацій згідно з вимогами пункту 7.11 цього Закону. Особливості оподаткування неприбуткових установ і організацій визначено п. 7.11. вказаного Закону. Зокрема, згідно з п/п. «ж» п/п. 7.1.11. Закону про прибуток зазначені особливості поширюються на неприбуткові організації, як професійні спілки, їх об'єднанням та організації профспілок, утвореними в порядку, визначеному законом. Відповідно до п/п. 7.11.7. Закону про прибуток від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених в абзаці "ж" підпункту 7.11.1, отримані у вигляді членських внесків, відрахувань коштів підприємств, установ, організацій на культурно-масову, фізкультурну й оздоровчу роботу, безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань і пасивних доходів. У той же час, відповідно до абзацу другого п/п. 7.11.9. Закону про прибуток незалежно від положень абзацу першого цього підпункту, у разі коли неприбуткова організація отримує доход з джерел, інших ніж визначені відповідними підпунктами 7.11.2 - 7.11.7 цього пункту, така неприбуткова організація зобов'язана сплатити податок на прибуток, який визначається як сума доходів, отриманих з таких інших джерел, зменшена на суму витрат, пов'язаних із отриманням таких доходів, але не вище суми таких доходів. У той ж час, як встановлено судом та зазначено вище, працівники ДПІ не були допущені до перевірки та позивачем не було надано документів на запит ДПІ та під час перевірки. При цьому, як встановлено у вищезгаданому судовому рішенні, співробітники ДПІ діяли в межах повноважень, визначених Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та акт про результати перевірки складено відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, в контексті викладених в Акті перевірки обставин ненадання документів, позивачем не надано і доказів надання первинних документів при процедурі адміністративного скарження. Виходячи з наведеного, податковий орган правомірно керувався тими відомостями, які у нього були наявні, а саме: банківськими виписками, відобразивши в Акті перевірки, який є носієм доказової бази, визначений в них обсяг отриманих позивачем коштів та характер операцій - від продажу цінних паперів. При цьому, як зазначено вище, у позові позивачем вказується, що цінні папери (векселя) були відчужені за 5 137 170 грн. В контексті наведеного слід зазначити, що надання документів згодом, у т.ч. під час розгляду справи у суді, не змінює статусу цих документів, як таких, що були відсутні на час проведення перевірки та формування висновків податкового органу, а їх надання згодом, вже під час розгляду справи у суді, не має правових наслідків для цілей підтвердження правомірності формування показників податкової звітності за період, що перевірявся. Виходячи з наведеного та враховуючи, як вже зазначалося вище, ненадання позивачем під час перевірки документів, які б свідчили про інше, вбачається, що позивачем отримані доходи, які відсутні у переліку доходів неприбуткових організацій (профспілок), визначеному у п/п. 7.11.7. Закону про прибуток, які звільняються від оподаткування. Відтак, є правомірним висновок ДПІ щодо отримання позивачем доходу у вищевказаному розмірі та його кваліфікацію як «інші доходи», які згідно з вищевказаними приписами податкового законодавства підлягають оподаткуванню на загальних підставах. У взаємозв'язку з вищенаведеним, щодо наявності витрат, пов'язаних з отриманням доходу, слід зазначити, що відносно наявності останніх позивачем також не надано будь-яких первинних документів. Згідно з п/п. 5.3.9. Закону про прибуток, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. В даному випадку, відносно наявності витрат позивачем під час перевірки також не надано будь-яких первинних документів. Надання цих документів згодом не має правових наслідків для цілей підтвердження правомірності формування показників податкової звітності за період, що перевірявся. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків Акту перевірки, який, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації, та відносно якого у судовому рішенні встановлено, що він складений відповідно до вимог чинного законодавства, а співробітники ДПІ діяли в межах повноважень. Наведені позивачем доводи та надані вже піж час розгляду справи матеріали відносно вказаних операцій, не спростовують зазначених висновків суду та не доводять зворотного. Надання первинних документів вже під час розгляду справи не має своїм наслідком спростування висновків акту перевірку та визнання їх неправомірними, які у свою чергу сформовані ДПІ на підставі наявних матеріалів у зв'язку з ненаданням позивачем первинних документів до перевірки. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищенаведене у сукупності суд не вбачає підстав для визнання нечинними та скасування оскаржуваних рішень, які, як приходить до висновку суд, є законними та обґрунтованими, вірними по суті, а отже підстав для задоволення позову не має і у задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, враховуючи вищенаведене, суд також не вбачає підстав для прийняття в порядку ст. 166 КАС України окремої ухвали про що просив позивач під час розгляду справи.

Результат розгляду: denied