Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

В червні 2012 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання призначити пенсію за віком із застосуванням відповідних показників як особі, яка вперше звернулася до Пенсійного фонду України за призначенням пенсії, в розмірі 4052,84 грн. Позов обґрунтовував тим, що після виповнення 60 років, він набув право на отримання пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, при призначенні йому пенсії, відповідачем було використано схему нарахування, яка застосовується при перерахунку раніше призначеної пенсії з посиланням на те, що позивач отримував до часу звернення пенсію, яку йому було призначено у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». [PERSON] вважає, що розрахунок його пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2006 рік є незаконним, оскільки в даному випадку має місце призначення пенсії за віком, а не перехід на інший вид пенсії. УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва проти позову заперечило, зазначивши, що до звернення із відповідною заявою [PERSON] раніше отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тому при призначенні йому пенсії за віком Управлінням правомірно, у відповідності до вимог ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», була використана схема, яка застосовується для перерахунку, при переході з одного виду пенсії на інший. В задоволенні позову відповідач просив відмовити. Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.04.2013р. позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити позивачу перерахунок пенсії, визначивши його заробітну плату відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням: показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2010 рік; показника заробітної плати позивача, обчисленого відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що з 17.10.1993р. [PERSON] була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яку він отримував до листопада 2011 року. 16 жовтня 2012 року після того, як позивачу виповнилося 60 років, він набув право на отримання пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та, відповідно, набув право вибору державної пенсії. З 17 листопада 2011 року [PERSON] отримує пенсію за віком, призначену йому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на підставі поданої позивачем заяви. При нарахуванні пенсії за віком УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва використало первинні показники, які визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте застосувало показник середньої заробітної плати за 2006 рік, посилаючись на ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, відповідач фактично провів перерахунок пенсії, вважаючи позивача таким, що є переведеним з одного виду пенсії на інший. Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач помилково розглянув звернення [PERSON] як заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки позивач просив не зміну виду пенсії, а призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Колегія суддів не погоджується з такими висновками Центрального районного суду м.Миколаєва. Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому, різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії. У цьому разі заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, який враховується при призначенні (перерахунку) пенсії, виплата якої відновлюється. У такому самому порядку за бажанням пенсіонера здійснюється переведення з одного виду пенсії на інший. Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються за іншим видом пенсії до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії. Згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. З матеріалів справи вбачається, що позивач, отримуючи пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у 2011 році набув право на отримання пенсії за віком також і на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та здійснив свій вибір між цими двома видами пенсії, у зв'язку з чим, звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, колегія суддів вважає, що заява позивача є фактично заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, у зв'язку з чим, відповідачем правильно застосована до спірних правовідносин норма ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не норма ч.2 ст.40 цього Закону. Слід зазначити, що в атестаті про зняття з обліку №1044 чітко зазначено про перехід [PERSON] на пенсію за іншим Законом (а.с.15). З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст.202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied