Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

ФОП [PERSON] зареєстрований 22.10.2008 року як суб'єкт підприємницької діяльності /а.с.47-48/ з присвоєнням ідентифікаційного номера фізичної особи платника-податків 2980110156 /а.с.49/. Згідно зі свідоцтвом [NUMBER] позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 02.12.2008 року /а.с.50/. Позивач зареєстрований як платник єдиного податку з 01.01.2013 року /а.с.51/. ДПІ у Сихівському районі м. Львова проведено перевірку позивача з 28.10.2013 по 01.11.2013 року, за результатами якої складено акт № 402/17-20/[NUMBER] про результати позапланової виїзної перевірки ФОП [PERSON], РНОКПП [NUMBER], з питань правильності обчислення та своєчасності сплати податків при здійсненні взаєморозрахунків із ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» ЄДРПОУ 37403533 та ТзОВ «БТК «Євробуд» ЄДРПОУ 33499258 за весь період здійснення взаєморозрахунків у 2011 році /а.с.5-33/. У вищевказаному акті зафіксовано порушення: - п. 171.1 ст.171, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 ст. 138, підп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) від 02.12.2010 року № 2755-VІ, донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 63024,64 грн.; - п.п.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 200.2, 200.3 ст.200 ПК донараховано податок на додану вартість в розмірі 88826,80 грн. /а.с.33/. У зв'язку із вищезазначеним, на підставі акту перевірки від 22.03.2013 року № 438/22-20/00132486 контролюючим органом прийняті: - податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0000821720 від 21.11.2013 року на суму 78780,80 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15756,16 грн.) /а.с.34/; - податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000081720 від 21.11.2013 року на суму 111033,50 грн. (в т.ч. за фінансовими (штрафними) санкціями (штрафами) 22206,70 грн.) /а.с.35/. Не погоджуючись із визначенням контролюючим органом грошових зобов'язань у податкових повідомлення-рішеннях, позивач звернувся із вищевказаним позовом до суду. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини щодо порядку сплати податку з доходів фізичних осіб, а також податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2756 - VІ (зі змінами та доповненнями) (далі - ПК України). Щодо податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн. Відповідно до підп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Щодо податку на додану вартість, то відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (набув чинності з 1.01.2011 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу. Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Відповідно до п.п. 200.1. - 200.3 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій. Вищий адміністративний суд України в листом №1112/11/13-10 від 20.07.2010 року «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» роз'яснив, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. З огляду на це, і відповідно до статті 61 Конституції України, виконання одним платником податків своїх зобов'язань перед бюджетом не ставиться у залежність від виконання зазначених зобов'язань будь-яким іншим платником податків. Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Статтею 138 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів. Як встановлено з акту перевірки позивача, контролюючим органом встановлено порушення, що привели до збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, а також збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за результатами ведення господарської діяльності з ТзОВ «Інтергал Ай ТІ» та ТзОВ «БТК «Євробуд». Відтак, як встановлено судом, значний вплив на формування податку на додану вартість позивачем мали вплив господарські операції з ТзОВ «БТК «Євробуд» та ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», реальність яких ставиться під сумнів податковим органом. Щодо взаємовідносин ФОП [PERSON] та ТзОВ «БТК «Євробуд», судом у встановлено наступне. ТзОВ «БТК «Євробуд» зареєстровано як юридичну особу 23.05.2005 року та присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 33499358 /а.с.105/, а також здійснено заміну свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 30.09.2009 року у зв'язку із його втратою. Згідно зі свідоцтвом № 100256005 підприємство зареєстроване платником податку на додану вартість з 24.11.2009 року /а.с.106/. Між ТзОВ «Будівельно-Торгова Компанія «Євробуд» (Виконавець) та ФОП [PERSON].(Замовник) 01.08.2011 року укладено Договір № 0108-7 про надання транспортних послуг /а.с.52/. Відповідно до умов цього Договору виконавець бере на себе зобов'язання надавати замовникові транспортні послуги, а замовник зобов'язується прийняти та оплачувати їх. Крім того, забезпечити подання автотранспорту для завантаження відповідно до заявки замовника, яка може подаватися як в усній, так і в письмовій формі; забезпечити збереження вантажу переданого замовником з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу у такому стані, в якому було вантаж одержано; забезпечити своєчасну доставку вантажу до пункту призначення відповідно до заявки замовника. Також замовник зобов'язується своєчасно здійснювати завантажувально-розвантажувальні роботи та платити за послуги виконавця згідно актів виконаних робіт. Вартість транспортних послуг, згідно з Договором, зазначається в підписаних і скріплених печатками сторін Актах виконаних робіт. Зокрема, олата за надані послуги здійснюється на підставі таких актів протягом 10 банківських днів з дати їх підписання шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця. Також, замовник має право здійснювати авансові платежі, а днем оплати вважається день зарахування коштів на рахунок виконавця /а.с.52/. 01.09.2011 року між ТзОВ «Будівельно-Торгова Компанія «Євробуд» (Продавець) до ФОП [PERSON] (Замовник) уклали Договір № 01091 купівлі-продажу /а.с.53/. Відповідно до умов такого Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю товар, що узгоджено в заявці, яка може бути подана або в усній або в письмовій формі, а покупець зобов'язується прийняти у власність товар і сплатити за нього продавцю грошову суму, встановлену Договором. Крім того, при передачі товару продавець зобов'язаний передати покупцю видаткову накладну на товар. Товар передається у стані (за якістю), що відповідає державним стандартам, технічним умовам, які діють в Україні. Ціна товару визначається в накладних. Оплата за товар покупцем здійснюється в безготівковому вигляді шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок продавця в національній валюті України також допускається оплата цінними паперами, в тому числі векселями. Покупець може здійснювати авансову оплату за товар. Зокрема, право власності на товар переходить до покупця в момент передачі продавцем товару покупцю з усіма відповідними документами. Датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладній. Передача продавцем товару покупцю й прийом його покупцем проводиться на складі продавця або у вказаному покупцем місці. Також на підтвердження реальності господарської операції між позивачем та вищезазначеним контрагентом, представником позивача до матеріалів справи долучено: - акт здачі-приймання робіт (надання послуг)и № 31/08-32 від 31.08.2011 року на суму 9508,32 грн. (в т.ч. ПДВ 1584,72 грн.) /а.с.54/; - видаткова накладна № 20/09-16 від 20.09.2011 року на суму 416501,40 грн. (в т.ч. 69416,90 грн.), видану на покупку асфальтобетону дрібнозернистого у кількості 350 т /а.с.55/; - податкова накладна № 629 від 31.08.2011 року виписану на підставі Договору про надання послуг № 0108-7 від 01.08.2011 року на суму 9508,32 грн. (в т.ч. ПДВ 1584,72 грн.) /а.с.58/; - податкова накладна № 458 від 20.09.2011 року виписану на підставі Договору поставки № 01091 від 01.09.2011 року на суму 416501,40 (в т.ч. ПДВ 69416,90 грн.) /а.с.59/. Оригінали усіх вище перелічених документів були долучені до матеріалів справи. На підтвердження проведення повного розрахунку позивача із цим контрагентом до матеріалів справи долучено банківську виписку. Суд дослідивши таку встановив, що 01.11.2011 року позивачем перераховано ТзОВ «БТК «Євробуд» 351009,72 грн. (в т.ч.58501,62 грн.) за будівельні матеріали згідно договору № 04/08-11-1 від 04.08.2011 року /а.с.64/, 27.10.2011 року - 9508,32 грн. (в т.ч. ПДВ 1584,72 грн.) за Договором перевезення № 0108-7 від 01.08.2011 року /а.с.68/, 27.10.2011 року - 65491,68 грн. (в т.ч. ПДВ 10915,28 грн.) за Договором перевезення № 0108-7 від 01.08.2011 року. Оригінали вищевказаних документів надані для огляду у судовому засіданні, жодних зауважень представником відповідача щодо них не висловлено. Щодо господарських операцій між ФОП [PERSON] та ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», судом встановлено наступне. ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» зареєстроване як юридична особа 25.11.2010 року з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 37403533 /а.с.103/. Відповідно до Свідоцтва № 100317061 підприємство зареєстроване платником податку на додану вартість з 29.12.2010 року /а.с.104/. Між ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» (Виконавець) і ФОП [PERSON] укладено Договір № 01111 від 01.11.2011 року про надання транспортних послуг /а.с.60/. Відповідно до умов цього Договору замовник замовляє, а виконавець зобов'язується на підставі замовлення замовника надати на умовах визначених у Договорі транспортн послуги, а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги грошову суму. Вартість транспортних послуг, які надаються згідно заявок замовника, визначаються в актах виконаних робіт. Оплата за надані послуги здійснюється на підставі Актів виконаних робіт. Днем оплати вважається день зарахування коштів на рахунок виконавця. Замовник має право здійснювати авансові платежі, також, в якості оплати можуть використовуватися цінні папери в т.ч. векселі. Виконавець зобов'язаний надати автотранспорт у справному технічному стані. Замовник зобов'язаний до прибуття автомобіля для завантаження підготувати вантаж для перевезення, своєчасно здійснювати завантажувально-розвантажувальні роботи. Замовник зобов'язаний негайно повідомити виконувати про початок простою, незважаючи на те з чиєї вини виник простій. Замовник зобов'язується своєчасно платити за послуги виконавця згідно з підписаними актами виконаних робіт /а.с.60/. Представником позивача на підтвердження до матеріалів справи долучено: - акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 24/11-03 від 24.11.2011 року укладений між позивачем та його контрагентом на суму 106951,01 грн. (в т.ч. ПДВ 17825,17 грн.) /а.с.61/; - податкову накладну № 114 від 24.11.2011 року виписану на підставі Договору № 01111 від 01.11.2011 року на суму 106951,01 грн. (в т.ч. ПДВ 17825,17 грн.) /а.с.62/; - банківські виписки з особового рахунку позивача, відповідно до якої 14.12.2011 року позивачем ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» перераховано 9400,00 грн.(в т.ч. ПДВ 1566,67 грн.) за транспортні послуги за Договором № 01111 від 01.11.2011 року, а також 14.12.2011 року позивачем ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» перераховано 28699,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4766,67 грн.) за транспортні послуги за Договором № 01111 від 01.11.2011 року /а.с.67/. 20.02.2012 року між ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» (Цедент), ТзОВ «Нові технології ТПВ» (Цесіонарій) та ФОП [PERSON] (Боржник) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1 /а.с.69/. Відповідно до цього Договору Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за Договором № 0111 від 01.11.2011 року, що укладений між Цедентом та Боржником. Згідно з Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання обов'язку стосовно оплати грошових коштів за надані послуги у розмірі 68951,01 грн. До Цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги Цедента у повному обсязі та на умовах вищевказаного договору та цього Договору. Відповідне право вимоги, що відступається Цесіонарієві засвідчується Договором № 01111 від 01.11.2011 року, актом виконання робіт від 24.11.2011 року. За відступлення права вимоги за цим Договором Цесіонарій протягом 180-ти робочих днів з дати укладення Договору сплачує Цеденту грошову суму у розмірі 68951,01 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок Цедента. На підтвердження проведення розрахунку за цим Договором представником позивача до матеріалів справи долучено банківську виписку, відповідно до якої 10.04.2012 року позивачем ТзОВ «Нові технології ТПВ» перераховано 32000,00 грн. (в т.ч.ПДВ 5333,33 грн.) по оплаті заборгованості по Договору цесії № 1 від 20.02.2012 року /а.с.66/, а 18.04.2012 року позивачем ТзОВ «Нові технології ТПВ» перераховано 36951,01 грн. (в т.ч. ПДВ 6158,50 грн.) по оплаті заборгованості по Договору цесії № 1 від 20.02.2012 року/а.с.65/. Відтак, загальна сума оплати заборгованості за вищезазначеним Договором становить 68951,01 грн. Представником відповідача щодо вищезазначеного жодних спростувань не висловлено, щодо первинної документації зауважень не висловлено, як і при проведенні позапланової перевірки. Судом встановлено з письмових доказів, що долучені до матеріалів адміністративної справи та пояснень наданих представником відповідача, що при складені акту перевірки податковим органом були взяті до уваги: - акт № 1788/22-8/37403533 від 23.05.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» ЄДРПОУ 37403533 /а.с.73-78/; - акт № 1689/22-8/33499358 від 16.05.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд» ЄДРПОУ 33499358 /а.с.70-72/. Такими актами встановлено, що контрагенти фактично не могли здійснювати господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) начебто отриманих від підприємств постачальників, через відсутність у підприємств майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, відсутність управлінського та технічного персоналу; основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів, механізмів, як наслідок відсутність постачання товарів (робіт, послуг) контрагентами в адресу підприємців-покупців. Однак, висновки про укладення згаданими вище контрагентами-постачальниками позивача нікчемних правочинів зроблено без дослідження первинних документів цих контрагентів, використовуючи лише облікові справи вищезгаданих контрагентів. На переконання суду, використана відповідачем при перевірці ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» інформація без дослідження у контрагентів відповідних розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не може свідчити про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та невідповідність правочинів вимогам законодавства. Крім того, надані представником позивача документи, а саме договори, податкові накладні, акти виконаних робіт встановленої форми і змісту в цілому свідчать про виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Також представник відповідача ствердив, що висновки акту перевірки щодо здійснення ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Нові технології ТПВ» та ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» діяльності спрямованої на надання податкової вигоди третім особам в цілях мінімізації сплати ними податків додатково підтверджується інформацією зібраною в ході розслідування кримінальної справи № 41/0279 по обвинуваченню [PERSON].у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 205, ч.3 ст.212 КК України, а також за фактом вчинення невстановленими особами фіктивного підприємництва за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.205 КК України. Зазначив, що досудовим слідством встановлено, що [PERSON] діючи за попередньою згодою з невстановленими особами, переслідуючи корисливу мету пов'язану із незаконним збагаченням, шляхом надання за винагороду послуг із мінімізації податкових зобов'язань, які підлягають сплаті до бюджету реально діючими суб'єктами господарювання сприяв шляхом придбання низки підприємств, зокрема ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Нові технології ТПВ» та ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» та перереєстрацію їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність /а.с.79-84/. Також до матеріалів справи на підтвердження такого факту долучено протокол допиту свідка [PERSON] /а.с.85-88/. Надавши оцінку вищевказаним письмовим доказам, суд зазначає наступне. Матеріали зібрані в рамках кримінальної справи, повинні бути оцінені органами слідства і судом з урахуванням всіх інших матеріалів, які знаходяться в справі. Вирішення головного питання кримінального судочинства про винуватість чи невинуватість особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, здійснюється тільки судом на основі доказів, досліджених в ході судового розгляду. Так, відповідно до частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Отже, лише вирок суду у кримінальні справі, який набув законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено, що таке діяння є злочином, дають право податковому органу посилатися на факт що така діяльність була фіктивним підприємництвом з метою надання вигоди третім особам, а суду - встановити причинно-наслідковий зв'язок між його діяннями та наслідками для позивача. Також, до матеріалів справи долучено копію постанови про закриття кримінальної справи в частині пред'явленого обвинувачення у кримінальній справі № 41/0279 від 22.10.2012 року /а.с.148-151/. Відповідно до такої постанови вина [PERSON] за фактами пособництва у фіктивному підприємництві при придбанні, зокрема ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» не знайшла підтвердження. Крім того, не доведено участь у їх перереєстрації. Також у постанові зафіксовано , що створення цих підприємств [PERSON] або іншими особами із злочинною метою об'єктивно не підтверджується. Відтак, старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Хмельницькій області закрито кримінальну справу № 41/0279 в частині пред'явлення [PERSON] обвинувачення щодо пособництва у фіктивному підприємництві в тому числі по ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» за недоведеністю вини та відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України. Відтак, такі покликання представника відповідача не можуть бути взятими до уваги судом, оскільки спростовані представником позивача у повному обсязі. Враховуючи наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій. Зокрема представником позивача до матеріалів справи долучено докази на підтвердження використання таких товарів/послуг у господарській діяльності платником податку на додану вартість ТзОВ «Білдерпоінт» (Свідоцтво № 100131069 /а.с.107/): - договір поставки товару № 01/08-32 від 01.08.2011 року /а.с.108-111/; - видаткові та податкові накладні /а.с.112-147/; - банківська виписка /а.с.63-68/. Вищий адміністративний суд України в листі №1112/11/13-10 від 20.07.2010 року. «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» роз'яснив, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. З огляду на це, і відповідно до статті 61 Конституції України, виконання одним платником податків своїх зобов'язань перед бюджетом не ставиться у залежність від виконання зазначених зобов'язань будь-яким іншим платником податків. Щодо податкового повідомлення рішення від 21.11.2013 року №0000821720, то суд зазначає наступне. Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.п. 177.1, 177.2, 177.3, 177.4, 177.5 ст. 177 ПК України). Як встановлено з акту перевірки позивача та підтверджено поясненнями представника відповідача за 2011 рік ФОП [PERSON] задекларовано витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу у сумі 1650761,14 грн. Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення витрат в розміром оплачених товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТзОВ «Інтеграл Ай ТІ» на суму 31666,66 грн. (в т.ч. ПДВ), ТзОВ «БТК «Євробуд» на суму 351009,72 грн. (без ПДВ) /а.с.20/. Однак, представником позивача до матеріалів справи долучено банківську виписку по особовому рахунку позивача, якою засвідчується факт повного розрахунку між позивачем та його контрагентами /а.с.63-68/. Відтак, понесені позивачем витрати у сумі 386674,76 грн. є підтвердженими належними первинними документами. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, одними з доводів на які покликається відповідач про вказані порушення, відповідно до акта перевірки є те, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні, які б свідчили про транспортування отриманих ТМЦ від контрагента з посиланням на наказ Мінтрансу/Мінстатистики № 488/346 від 29.12.1995 року «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», наказ Мінтрансу № 363 від 14.10.1997 року «Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», якими передбачається обов'язкове використання товарно-транспортної накладної під час приймання - передачі ТМЦ. Суд виходить з того, що згідно з вказаними вище нормативно-правовими актами використання товарно-транспортної накладної є обов'язкове тільки у випадку, якщо мало місце надання транспортних послуг за умови участі у господарських відносинах між постачальником та покупцем третьої особи - перевізника. Так, відповідно до ч. 1 преамбули вищезгаданих правил - Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників. Відповідно до розділу 1 Правил Перевізник - особа, яка надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом загального користування. Згідно з п.11 Правил, що передбачає порядок оформлення документів на перевезення також встановлено, що у процесі оформлення товарно - транспортної накладної беруть участь представники трьох осіб - вантажовідправника, вантажоодержувача та перевізника. З огляду на це, суд дійшов висновку, що у випадку використання у поставках товару власного транспорту постачальника оформлення товарно - транспортної накладної не може бути здійснене, оскільки відсутній один з учасників відносин - перевізник. Судом встановлено, що відповідачем не доведено відсутності можливості проведення позивачем з його контрагентом господарських операцій з поставки товарів із залученим власного транспорту постачальника. Крім того, право оформлення товарно-транспортної накладної відповідно до вказаних правил надане вантажовідправнику, яким позивач у господарських відносинах не був. Оскільки постачальником в належний спосіб виконані зобов'язання щодо поставки товару, однак при цьому не оформлена товарно-транспортна накладна, але оформлені належним чином документи, передбачені договором, що і стверджується відповідачем у акті перевірки, то факт здійснення операції підтверджується належним чином. Представник відповідача жодних пояснень щодо вищевказаного факту не надав. В силу встановлених обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № 0000821920 від 21.11.2013 року належить скасувати, а твердження представника відповідача про неправомірність формування валових витрат та як наслідок формування податку з доходів фізичних осіб є неправомірним. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту нереальності господарських операцій, оскільки таке твердження представника відповідача спростовуються усією необхідною первинною документацією, долученою до матеріалів адміністративної справи, а відтак спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проте доказів правомірності, законності та обґрунтованості відповідачем прийнятих податкових повідомлень-рішень суду не надано. Відтак, такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд дійшов висновку, що такі податкові повідомлення-рішення слід скасувати як протиправні. Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

Результат розгляду: granted