Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Свій позов обґрунтовує тим, що постановою серії АА2 № 995439 від 27.11.2013 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 260 грн., а саме, що він, керуючи транспортним засобом - автомобілем DEAWOO Lanos по пр. Грушевського в м. Луцьку здійснив зупинку з лівої сторони дороги біля розділювальної смуги, чим порушив Правил дорожнього руху України п. 15.3. Вважає, складений протокол неправомірним, так як правопорушення здійснено третьою особою, тому просив скасувати оскаржувану постанову. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач вчинив адміністративне правопорушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Згідно п. 15.3 ПДР, якщо дорога або бульвар має розділювальну смугу, зупинка або стоянка транспортних засобів біля них забороняється. З постанови про адміністративне правопорушення, вбачається, що позивач 27 листопада 2013 року був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП у вигляді штрафу в розмірі 260 грн. за порушення п. 15.3 Правил дорожнього руху (а.с. 10). Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Працівниками ДПС було зафіксовано адміністративне правопорушення при перебуванні в транспортному засобі саме [PERSON] за кермом, а тому відносно нього було складено протокол правомірно. Що ж до не визнання себе винним у вчиненому та зафіксованому правопорушенні за ч.1 ст. 122 КУпАП України, то воно є голослівним і не спростовується будь-якими доказами як в заявленому позові так і в наданих суду поясненнях. Складання постанови у відсутність позивача викликано небажанням самого правопорушника брати участь у цьому, він самовільно залишив місце вчинення правопорушення де і була винесена постанова. В протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано, що [PERSON] здійснив зупинку з лівої сторони дороги біля розділювальної смуги в порушення правил дорожнього руху. В поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення [PERSON] зазначив, що він не погоджується з вимогами інспектора відчуваючи упереджене ставлення до нього працівниками ДПС та потребує юридичної допомоги. Між тим в судовому засіданні позивач не заперечував про те, що автомобіль був дійсно припаркований з лівої сторони дороги з розділювальною смугою, однак це не він здійснив дане правопорушення а інша особа. Доказів щодо упередженого ставлення працівниками ДАІ до позивача суду не надано. Так як підстав для скасування постанови серії АА2 № 995439 від 27.11.2013 року суд не вбачає, а тому в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного та

Результат розгляду: denied