Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

15 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду із указаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Шаргородському районі Вінницької області про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язати УПФУ в Шаргородському районі Вінницької області призначити позивачу пенсію на пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 06.01.2013 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому виповнилося 55 років, його трудовий стаж становить понад 25 років, з них понад 12 років і 6 місяців він був зайнятий повний робочий день на посаді електрогазозварювальника, що відноситься до робіт із шкідливими та важкими умовами праці, а відтак, він має право на пенсію за віком на пільгових умовах за п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 27.02.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах та надав трудову книжку і уточнюючі архівні довідки. Проте, протокольним рішенням № 87 від 17.05.2013 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на те, що позивач не підтвердив наявність у нього пільгового стажу роботи, тобто, роботи повний робочий день електрогазозварювальником упродовж 12 років і 6 місяців. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на ті самі обставини, що і в позовній заяві. Представники відповідача УПФУ в Шаргородському районі Вінницької області Гереш Л.П. та Титаренко О.В., у судовому засіданні заперечували проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представників відповідача, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [PERSON] народилася [INFO] у с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області, де і проживає по теперішній час, що вбачається із копії його паспорту (а.с.5). Згідно трудової книжки [NUMBER] (а.с.9-12), з 1975 року по 1977 рік позивач навчався у Вороновицькому технічному училищі № 2 Вінницької області, після закінчення якого позивачу було присвоєно кваліфікацію електрогазозварювальник, що підтверджується атестатом № 2613 від 01.03.1977 року (а.с.8). Як вбачається із трудової книжки [NUMBER] (а.с.9), позивач трудову діяльність позивач розпочав з 11 березня 1977 року електрогазозварювальником 3 розряду в НСУ-28 тресту «Криворіжсталь-конструкція», проте, 24 вересня 1977 року позивача було звільнено у зв'язку із призовом до армії. З 05 листопада 1977 року по 26 жовтня 1979 року позивач проходив військову службу, після чого з 12 лютого по 05 червня 1980 року позивач працював електрогазозварювальником 3 розряду у Шпиківському цукровому заводі (а.с.9 та на звороті). З 10 червня 1980 року по 06 серпня 1982 року позивач працював електрозварником ІІІ розряду у Джуринському ремонтно-механічному заводі (а.с.9 на звороті). З 10 серпня 1982 року по 05 березня 2005 року позивач працював електрозварником у колгоспі «Дружба» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області та у його правонаступників колгоспі «Нива», КСГП «Нива» та СТОВ «Нива», що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER], історичною довідкою та архівною довідкою від 30.05.2013 року № 182 (а.с.9-11,21,22). Із оглянутої у судовому засіданні пенсійної справи вбачається, що 27 лютого 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії (а.6 відмовної пенсійної справи). Протоколом № 87 від 15 травня 2013 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії (а.с.6). Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.33,34) та представники відповідача у судовому засіданні пояснили, що позивачем до управління були надані документи, на підставі яких до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу зараховано період роботи з 10.06.1980 року по 06.08.1982 року та з 10.08.1982 року по 31.12.1988 року. Період роботи з 01.01.1989 року по 21.08.1992 року не можливо зарахувати до пільгового стажу, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 не надається «Зварщ.-корм», «Буд. Бриг.», «Бур.бр.», про які зазначено у поданих позивачем документах. Періоди роботи з 22.08.1992 року по 05.03.2005 року не зараховано до пільгового стажу, оскільки документів, які б підтверджували проведення атестацію робочих місць не надано, а посади, що підтверджені документами, не передбачені списками, що діяли в період роботи позивача. З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. №383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, згідно з яким, визначаючи право на пенсію за віком на пільгових умовах, застосовують списки, чинні на період роботи особи. Згідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». Тобто, окрім трудового стажу та досягнення чоловіками 55 років, вони мають право на пенсію на пільгових умовах у разі віднесення виконуваної роботи до відповідного списку. Діючим на час роботи позивача списком № 2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 р., розділ XXXIII Загальні професії визначено, що право на пільгову пенсію мають електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні. Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, як передбачено і в ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 зазначеного Порядку). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п.3 вказаного Порядку). Позивачем до матеріалів справи долучено копію трудової книжки, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, з якої судом встановлено, що позивач з 01 вересня 1975 (початок навчання) по 05 березня 2005 року, працював на різних підприємствах електрогазозварювальником. Із трудової книжки також вбачається, що стаж роботи позивача електрогазозварювальником за вказаний період перевищує 12 років 6 місяців. Проте, відповідач не визнає право позивача на пенсію на пільгових умовах, посилаючись на те, що стаж роботи позивача електрогазозварювальником у період з 01.01.1989 року по 05.03.2005 року не підтверджений належним чином. Окрім того, позивачем також не надано доказів проведення атестації робочих місць з 22.08.1992 року по 05.03.2005 року. Із архівної довідки від 25.10.2012 року № 01-13-391-а (а.с.16) вбачається, що з липня 1982 року по грудень 1988 року включно, у книгах обліку праці та розрахунків з членами КСГП «Нива» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області посада позивача значиться, зокрема, як «Звар.» (липень 1982 рік), «Тр.» (грудень 1982 рік), «Зв.» (серпень 1983 рік), «Звар.,ст.» (грудень 1983 рік), «Звар.ліс,пр.» (квітень 194 рік), «Д.» (жовтень 1984 рік), «Ліс,звар.» (квітень 1985 рік), «Ел.звар.восп.» (березень 1986 рік), «Ел.» (червень 1986 рік), «Звар.дод.нар.» (березень 1987 рік), «Свар.», «Св.,вів.», «Свар.,сіно», «Сварщ.,Отп», «Сварщ.», «Свар.буд.», «Свар.,дод.,буд.», «Звар.,тсаж» (травень - грудень 1988 рік). Отже, не дивлячись на неоднозначне визначення у книгах обліку праці та розрахунків з членами КСГП посади позивача у період з липня 1982 року по грудень 1988 року, відповідач зараховує зазначений період до пільгового стажу позивача. У той же час, період роботи позивача електрогазозварювальником з 01.01.1989 року по 31.12.1996 року відповідач не зарахував, оскільки робота, яку виконував позивач згідно поданих документів, не відноситься до робіт, виконання яких надає право на пенсію на пільгових умовах. Разом із тим, згідно зазначеної вище архівної довідки від 25.10.2012 року № 01-13-391-а та архівної довідки від 25.10.2013 року № 01-13-392 (а.с.16-18), з січня 1989 року по грудень 1992 року включно, у книгах обліку праці та розрахунків з членами КСГП посада позивача значиться, зокрема, як «Свар.» (січень 1989 рік), «Сварщ.» (лютий 1989 рік), «Рем.сварщ.», «Газ.», «Газелек.», «Газел.», «Сварщ», «Газел.арг.» (березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад 1990 рік), «Газел.», «Елекзв.», «Елекзвар.,а/п», «Елсвар.», «Зварщ., шкидл.,газел.», «Рип.,рем.,зварщ.», «Рем.,елек.,шкидл.», «Зварщ», «Елек.,шкидл.,стаж» (січень, лютий, квітень, травень, липень, серпень-грудень 1991 рік). Аналогічно посада позивача зазначена також і у 1992 - 1996 роках (а.с.18). Окрім того, у архівної довідці від 25.10.2012 року № 01-13-391-а у деяких місяцях - березень-грудень 1989 року про роботу позивача зазначено «Оренд.» або «Ор.» (а.с.16). Це пояснюється тим, що як показала у судовому засіданні свідок [PERSON], яка 28 років пропрацювала у колгоспі «Дружба» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області, реорганізованому у СТОВ «Нива», у 1989 році у вигляді експерименту, з метою збільшення доходу колгоспу, майно підприємства передавалось в оренду колективу тракторної бригади, члени якої виконували ті самі роботи, що і до оренди, проте, працівник, який вносив дані у книгу обліку праці та розрахунків з членами КСГП замість посади працівників, наприклад «Зварщ.» вказувала «Оренд. або Ор.», однак, це не впливало на характер виконуваної працівниками роботи. Таким чином, будучи членом орендної бригади, позивач виконував електрогазозварювальні роботи, тобто, працював за спеціальністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, зокрема, показав, що він з 1983 року по 1994 рік працював разом з позивачем у колгоспі «Дружба», реорганізованому у СТОВ «Нива». Свідок був бригадиром тракторної бригади, у якій позивач працював повний робочий день електрогазозварником. У період жнив позивач працював по 9, 10 годин на день та виконував встановлені норми. За шкідливі умови праці позивач одержував у колгоспі молоко. До інших робіт, які не передбачені його кваліфікацією, позивач не залучався. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, зокрема, показав, що він з 1994 року по 2008 рік він був бригадиром тракторної бригади у колгоспі «Нива», реорганізованому у СТОВ «Нива». Позивач працював повний робочий день електрогазозварником у його бригаді. До робіт, не передбачених кваліфікацією, позивач не залучався, у них був семигодинний робочий день, проте, на час посівних робіт бувало таке, що позивач працював по 9, 10 годин на день. Таким чином, усе вище викладене переконує суд у тому, що з 01.01.1989 року по лютий 1996 року включно позивач працював електрогазозварником, і цей період підлягає включенню до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах. При цьому, даного висновку суд дійшов з урахуванням принципу справедливості, а тому, зазначення відповідальним працівником підприємства у книгах обліку праці та розрахунків з членами КСГП посади позивача неправильно, спотворено, перекручено тощо, не може мати наслідком відмову позивачу у призначенні пільгової пенсії, за умови доведення останнім виконання роботи за фахом. Що стосується посилань представників відповідача на відсутність доказів проведення атестації робочих місць на підприємстві, де працював позивач у період з 22.08.1992 року, то суд вважає їх безпідставними, виходячи із такого. Атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Частиною 2 п. 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Таким чином, законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до п. «а» ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку. Отже, оскільки позивач досяг 55 років 06 січня 2013 року, то пенсія за віком на пільгових умовах повинна бути призначена йому з часу досягнення пенсійного віку, тобто, з 06 січня 2013 року. Згідно із частиною другою статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач під час вирішення даного спору не доказав належними та допустимими доказами правомірності свого рішення. Ураховуючи викладене, суд вважає, що Управлінням Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області було необґрунтовано відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах. Оскільки судом встановлено, що рішенням (протоколом) відповідача від 17.05.2013 року №87 порушено право позивача на одержання пенсії на пільгових умовах, то зазначене рішення слід скасувати, а відповідача необхідно зобов'язати призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06.01.2013 року, відтак, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Таким чином, дану постанову в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted