Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Білій Церкві про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату допомоги на поховання, виплаченої сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та витрат на її виплату і доставку у сумі 173,90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що результатами щомісячної звірки витрат Пенсійного фонду з приводу виплати пенсій по інвалідності особам, які потерпіли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також виплати пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за січень 2014 року, відповідач відмовився відшкодовувати витрати Пенсійного фонду у вказаній сумі. На думку позивача, відмова є неправомірною, адже відповідно до Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" витрати на поховання потерпілого у разі його смерті від нещасного випадку або професійного захворювання покладаються на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що підстави для відшкодування витрат Пенсійного фонду в нього відсутні, адже позивачем не було представлено документи, які підтверджують причинний зв'язок між смертю потерпілого та нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням. Обидві сторони звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), у зв'язку з чим суд на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 24.02.2014 постановив про розгляд справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У січні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області здійснювало виплату громадянам пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у тому числі й коштів у сумі 173,90 грн., що виплачені сім'ї померлого гр. [PERSON] в якості допомоги на поховання особи, смерть якої настала у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням. Судом встановлено, що [PERSON] одержував пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, помер [INFO]. Оскільки згідно з вимогами чинного законодавства виплата пенсій особам, які втратили годувальника у який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, здійснюється Пенсійним фондом України з подальшим відшкодуванням понесених витрат за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, фонди проводять щомісячну звірку витрат по особових справах потерпілих, результати звірок оформлюються двосторонніми актами. За результатами звірки за січень 2014 року Фонд соціального страхування відмовився відшкодовувати Пенсійному фонду кошти у сумі 173,90 грн., що виплачені сім'ї померлого гр. [PERSON] як допомога на поховання з тих мотивів, що Пенсійний фонд не представив медичного висновку чи іншого документу, яким би встановлювався зв'язок смерті [PERSON] з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням. Такого медичного висновку або іншого документу про наявність причинного зв'язку між смертю потерпілого та нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням Пенсійний фонд не представив й суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV). Одним з основних принципів страхування від нещасного випадку на виробництві, що визначений статтею 5 вказаного Закону, є цільове використання коштів страхування від нещасного випадку. Відповідно до статті 15 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Згідно із статтями 13, 14 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. При цьому, під нещасним випадком розуміється обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Статтею 21 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено виключний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Так, відповідно до частини першої статті 21 цього Закону, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, одноразову допомогу в разі смерті потерпілого. Відповідно до статті 43 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв'язку із втратою годувальника) та послуг, пов'язаних з похованням померлого. Частиною восьмою статті 34 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Питання проведення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого у разі його смерті від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг визначені Порядком проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 № 826. Так, відповідно до норм Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання факт наявності нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання засвідчується документами, передбаченими Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях. Згідно з пунктом 2 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. З огляду на викладене, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат зобов'язаний відшкодувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише при наявності причинного зв'язку смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та висновку відповідних медичних закладів. Факт наявності нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання засвідчується документами, передбаченими Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я від 15.11.2005 № 606. Так, відповідно до пункту 2.10 Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом висновок про наявність або відсутність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України та видається: перший - установі, що надавала направлення до МСЕК, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду, третій - заявнику. Підставою є акт визначення причинного зв'язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суд зазначає, що позивач не надавав жодних доказів, які б доказували наявність причинного зв'язку між смертю потерпілого та одержаним каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я на виробництві і, відповідно, правомірність виплати допомоги на поховання цієї особи за рахунок коштів Фонду соціального страхування. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. Відповідач не надав суду доказів понесення ним яких-небудь судових витрат, таким чином, судові витрати присудженню на його користь з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied