Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

10.02.2014 [PERSON] (далі - [PERSON]) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання неправомірними дії некомпетентного органу - обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та скасування рішення комісії про вилучення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії [NUMBER] від 13.07.2006, видане [PERSON], яке було оформлено протоколом №15 від 27.12.2011 у зв'язку з відсутністю повноважень на прийняття такого рішення та зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію вчинити певні дії, а саме прийняти рішення щодо видачі нової вкладки до посвідчення категорії 1 серії [NUMBER] від 13.07.2006, видане [PERSON], які були безпідставно вилучені. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в дитинстві вона зазнала впливу іонізуючого опромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим їй було присвоєно статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, про що було видано відповідне посвідчення. Також зазначає, що згідно експертних висновків від 31.03.2006 №58 та 07.10.2013 №560-6568 встановлено, що захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Вважає, що оскільки встановлено причинний зв'язок захворювання з Чорнобильською катастрофою, то дії обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо прийняття оскаржуваного рішення є протиправними, а оскаржуване рішення таким, яке підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить у їх задоволенні відмовити, оскільки в частині 2 пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначено, що посвідчення видаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи віднесеним до 1 категорії, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до пункту 6 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону. Тобто, для отримання статусу потерпілого необхідна наявність двох умов: бути особою, яка досягла повноліття, з числа зазначених у статті 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в дитячому віці повинен бути встановлений причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи. Тільки при наявності цих двох умов одночасно, особа має право на отримання статусу потерпілого. Однак, позивачу не було встановлено в дитячому віці причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи. Вказане, в свою чергу свідчить про правомірність оскаржуваного позивачем рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] ([PERSON]) до повноліття мала посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, з відміткою про дозу опромінення на щитовидну залозу в 1986 році - 17,8 сГр, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії [NUMBER] від 04.05.1995, наявною в матеріалах справи (а.с.12). Експертним висновком Чернігівської обласної спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 28.03.2006 №58 було встановлено зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10). Як вбачається з довідки Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ-ЧНВ №164464 від 23.08.2005 встановлена [PERSON] третя група інвалідності (а.с.43). 13.07.2006 Головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] видано посвідчення особи яка, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, серія [NUMBER] від 13.07.2006) (а.с.42). Як вбачається з довідки Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ-ЧНВ №073284 від 03.09.2008 встановлено зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС і встановлено [PERSON] третю групу інвалідності до 01.10.2011 (а.с. 44). 23.12.2011 Чернігівська обласна лікарсько-консультативна комісія для дорослих по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕС за власною ініціативою переглянула медичну справу позивача та ухвалила рішення про скасування попереднього рішення - експертного висновку від 28.03.2006 №58 щодо [PERSON] 27.12.2011 обласною комісією зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації було винесено рішення про вилучення посвідчення [PERSON] від 13.07.2006 (категорія 1, серія [NUMBER]), що підтверджується копією витягу з протоколу №15 обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації, наявною в матеріалах справи (а.с.41). 27.09.2013 рішенням обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації були внесені зміни у рішення комісії від 27.12.2011 та встановлено факт необґрунтованої видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, серія [NUMBER]) [PERSON] (а.с.6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.01.2014 по справі за позовом [PERSON] до комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівський обласний центр радіоактивного захисту та оздоровлення населення» управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації скасоване рішення Чернігівської обласної лікарсько-консультативної комісії для дорослих по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕС від 23.12.2011 про скасування експертного висновку від 28.03.2006 №58 щодо [PERSON] (а.с.48,49) Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 07.10.2013 №560-6568 встановлено, що захворювання [PERSON] пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13). Рішенням Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 від 05.12.2013 [PERSON] встановлена третя група інвалідності до 01.01.2015 та встановлено зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК №1 серії АВ №0128066 від 05.12.2013 (а.с. 47). Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Спірні правовідносини регулюються законодавством діючим на момент їх виникнення. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII), який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення та спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Згідно статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, наведені у статті 11 Закону №796-XII . При цьому статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України. Неповнолітнім дітям, зазначеним у статті 27 цього Закону, в разі захворювання причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлюється відповідно до частини першої цієї статті. На встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону; народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; хворих на рак щитовидної залози. У відповідності до норми пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1. Згідно із частиною 1 статті 65 Закону №796-XII від 28.02.1991 року учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Також, положенням пункт 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 (далі - Порядок №51) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII, іншими актами законодавств. Згідно пункту 10 Порядку №51 посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. Як вбачається з матеріалів справи, експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 07.10.2013 №560-6568 встановлено, що захворювання [PERSON] пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13). Рішенням Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 від 05.12.2013 [PERSON] встановлена третя група інвалідності до 01.01.2015 та пов'язано захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК №1 серії АВ №0128066 від 05.12.2013 (а.с. 47). [PERSON] посвідчення особи яка, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи видано ще у 2006 році. Підставою для видачі [PERSON] вищевказаного посвідчення став експертний висновок Чернігівської обласної спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 28.03.2006 № 58, яким було встановлено зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС та довідки Чернігівської обласної МСЕК серії МСЕ-ЧНВ №164464 від 23.08.2005, якою позивачу встановлено III групу інвалідності (а.с.10,43). Фактів підроблення чи будь-яких доказів недійсності документів на підтвердження зв'язку захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС на час видачі [PERSON] посвідчення, встановлено не було. Також, з матеріалів справи вбачається, що під час проходження повторних оглядів висновок про зв'язок захворювання [PERSON] з впливом наслідків аварії на ЧАЕС підтверджений Чернігівською медико-соціальною експертною комісією, про що свідчить довідка серії МСЕ-ЧНВ №073284 від 03.09.2008 (а.с.44). Більше того, суд зауважує, що посвідчення, особи яка, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане [PERSON] перереєстроване, що свідчить про те, що комісія при видачі посвідчення, належним чином здійснила перевірку документів, які підтверджують зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Вказані обставини та документи не були взяті до уваги обласною комісією зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації при перегляді через значний проміжок часу питання щодо правомірності видачі [PERSON] посвідчення особи яка, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, пунктом 12 Порядку №51 передбачено перелік комісій, які розглядають спірні питання щодо визначення статусу осіб, а саме комісії при Київській і Житомирській облдержадміністраціях та комісія при Мінпраці, яким надано право, у разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, на підставі рішення комісії, вилучати посвідчення. Суд зауважує, що обласна комісія зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Чернігівської облдержадміністрації до цього переліку не входить, а отже комісія взагалі не мала повноважень, згідно Порядку №51, на прийняття рішень про вилучення посвідчення чи про встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення, оскільки таке право, згідно Порядку №51 мали право тільки комісії при Київській і Житомирській облдержадміністраціях та комісія при Мінпраці. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про необхідність застосування в даних відносинах приписів статті 11 Закону без врахування інших положень того ж Закону. При вирішенні даної справи, суд керується частиною 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Так, зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Як встановлено в судовому засіданні, на засідання комісії позивачку не запрошували, думку її щодо важливого для неї питання не вислуховували, а отже оскаржуване рішення обласною комісією зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації приймалось без участі позивачки та не пропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення. Також, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п.73). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, n.58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), n.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13 грудня 2007 року та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати дії обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними та скасувати рішення цієї комісії про вилучення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії [NUMBER] від 13.07.2006, яке було оформлено протоколом від 27.12.2011 №15, у зв'язку з відсутністю повноважень на прийняття такого рішення. Однак, вказана позовна вимога не відповідає матеріально-правовим способам захисту порушеного права, оскільки судом встановлено, що до рішення обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.12.2011, яке просить скасувати позивач, внесені зміни рішенням комісії від 27.09.2013, що, в свою чергу, свідчить про те, що саме рішення комісії від 27.09.2013 про встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії [NUMBER], видане 13.06.2006 має певні правові наслідки для позивача. Водночас, відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним дії обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо винесення рішення від 27.12.2011 (зі змінами від 27.09.2013) про встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи [PERSON] від 13.07.2006 (категорія 1, серія [NUMBER]) та скасувати відповідне рішення. Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Чернігівської обласної державної адміністрації вчинити певні дії, а саме прийняти рішення щодо видачі нової вкладки до посвідчення [PERSON] від 13.07.2006 (категорія 1, серія [NUMBER]), суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 3 Порядку №51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. До посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком. Зазначене посвідчення без вкладки з 1 січня 1997 року вважається не дійсним. Як вбачається з матеріалів справи, експертними висновками Чернігівської обласної спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 28.03.2006 №58 та Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 24.09.2013 №560-6568 встановлено, що захворювання [PERSON] пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11,13). Рішенням Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 від 05.12.2013 [PERSON] встановлена третя група інвалідності до 01.01.2015 та встановлено зв'язок захворювання позивача з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК №1 серії АВ №0128066 від 12.09.2013 (а.с. 47). Як зазначалось вище, згідно пункту 10 Порядку №51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. Станом на момент розгляду даної справи позивачці не видано вкладки до посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). За таких обставин, суд дійшов висновку, що в цій частині, також необхідно вийти за межі позовних вимог і зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію видати вкладку до посвідчення [PERSON] від 13.07.2006 (категорія 1, серія [NUMBER]). Частиною 1 статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірність своїх дій та рішення. З врахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову [PERSON].

Результат розгляду: partial