Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

3 березня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 1744 грн. 80 коп. на підставі вимоги від 3 жовтня 2013 року №Ф-14У. Ухвалою суду від 4 березня 2014 року відкрито скорочене провадження у справі. За правилами частини першої статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується, зокрема, в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження. 20 березня 2014 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач звертала увагу на відсутність акта перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, як і на непроведенні такої перевірки. Стверджувала, що не отримувала документів, зокрема повідомлень, розрахунків, якими їй визначалися страхові внески. У зв'язку із цим, просила відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовувала положеннями Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи із такого. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована 24 лютого 2000 року (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з липня по грудень 2010 року, у тому числі і після виставлення вимоги позивача №Ф-14У від 3 жовтня 2013 року на суму 1744,80 грн. На підтвердження цього позивачем надано та досліджено судом корінець вимоги про сплату боргу №Ф-14У від 3 жовтня 2013 року з доказами її надіслання [PERSON] (а.с.10,10зв), повідомлення-розрахунок до оскаржуваної вимоги (а.с.9), розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за період з липня по грудень 2010 року (а.с.8). Загальна ж сума таких страхових внесків, яка підлягає сплаті ФОП [PERSON] становить 1744,80 грн. Добровільно вказана сума сплачена не була. Станом на день розгляду справи доказів сплати заборгованості суду не подано. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного. Як закріплено у статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування в Україні, відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV). Коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, визначено статтею 11 вказаного Закону, до яких належать, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування. У силу положень статті 14 вказаного Закону, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, є одночасно й страхувальниками. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 17 Закону №1058-ІV (у редакції на час виникнення спірних відносин) страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Так, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Крім того, пункту 8 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV (у редакції, що діяла до 31 грудня 2010 року) передбачено, що особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11, у статті 12 цього Закону (до яких належать фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності), сплачують страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», але не менше мінімального страхового внеску. При цьому, під мінімальним страховим внеском розуміється сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу) (стаття 1 цього ж Закону). Аналіз положень пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дозволяє дійти висновку про те, що відповідач зобов'язана сплачувати страхові внески на загальних підставах, передбачених цим Законом, але мінімальна сума страхового внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, встановлений згідно з чинним законодавством. З 1 січня 2011 року набув чинності Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Пунктом 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону закріплено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. За правилами частини другої статті 106 Закону №1058-ІV (у редакції, що діяла до 31.12.2010) суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. За нормами частини п'ятнадцятої Закону №1058-ІV строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Відповідно до пункту 8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (Інструкція) стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій. У пункті 5.9 Інструкції визначено, що обчислення страхових внесків органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески. Обчислення органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться, виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу). За приписами пункту 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені. При цьому, у випадку а) вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки. У випадках, визначених підпунктами «б» та/або «в» цього пункту, вимога надсилається протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників. Таким чином, за змістом пункту 5.9 Інструкції акт перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків є однією із підстав обчислення страхових внесків, поряд із іншими (звітністю, що подається страхувальником, бухгалтерськими та іншими документами). Тобто, суд звертає увагу, що підстави перераховано альтернативно, наявність саме акта у цьому пункті не передбачена як обов'язкова, встановлено й інші докази для обчислення відповідних внесків. Крім того, пункт 8.2 Інструкції встановлює три випадки для надіслання вимог і лише один із них пов'язаний із документальною перевіркою діяльності страхувальника. У випадку ж, який розглядається, мали місце обставини, вказані у підпункті б) пункту 8.2, а саме - надіслання вимоги у разі, коли страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. До того ж, за правилами пункту 8.3 Інструкції вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установлених Кабінетом Міністрів України. Якщо страхувальник на день надсилання йому органом Пенсійного фонду вимоги не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином врученою навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата. У разі коли неможливо вручити страхувальнику вимогу поштою у зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб страхувальника за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб страхувальника прийняти вимогу, вимога вважається врученою страхувальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Як вбачається із рекомендованого поштового відправлення, яким направлялась відповідна вимога [PERSON], такий документ відправлено за адресою місця проживання відповідача, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, проте був повернутий за закінченням терміну зберігання (а.с.10зв.). Суд, при вирішенні цієї справи, виходить із того, що, відповідач не заперечує факт наявності заборгованості із страхових внесків; акт перевірки, згідно Інструкції, є однією, поряд з іншими, підставою для нарахування страхових внесків; обов'язок із сплати відповідних страхових внесків встановлений законом і не обмежений строком давності; вимога про сплату боргу складена та направлена боржнику у встановленому порядку, при цьому така вимога не оскаржена адресатом. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Результат розгляду: granted