Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

06 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, в якому просив скасувати постанову №266 про накладення штрафу за правопоршуненя у сфері містобудівної діяльності від 22 жовтня 2013 року, якою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області на позивача накладено штраф у сумі 103230,00 грн. (а.с. 3-6). Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року у задоволенні позову Приватного підприємства «Техенерго» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області про скасування постанови № 266 від 22 жовтня 2013 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 103230 грн. відмовлено повністю (а.с.120-122). Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просив скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 125-129). В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що його було позбавлено можливості отримати згідно законодавства всі необхідні документи за результатами проведення перевірки та як наслідок, відреагувати та усунути недоліки, оскільки позивачу не було відомо саме що порушено та яким чином ці порушення усувати, окрім цього порушено і право на добровільне виконання вимог відповідача через відсутність можливості отримання припису. Крім того, в доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що дійсно недоліки в проекті є несуттєвими, які можна усунути шляхом коректування проекту, крім того, будівництво не здійснюється. Виконання з боку відповідача вимог чинного законодавства України потягло би за собою виконання вимог припису з боку позивача, внаслідок чого на позивача не було б накладено штраф. В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвали нову постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне. 09 жовтня 2013 року у зв'язку із зверненням громадянки [PERSON] від 19 вересня 2013року, на підставі направлення від 26 вересня 2013 року №7/5-08-7439, Інспекцією було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при реконструкції кіоску з літнім майданчиком під магазин по реалізації непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS], замовником якої є фізична особа-підприємець [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась у присутності головного інженера Приватного підприємства «Техенерго» Барабашової Ольги Василівни. В ході перевірки було встановлено, що Приватним підприємством «Техенерго» розроблено та передано замовнику проектну документацію, яка не відповідає вимогам вихідних даних (відповідно до архітектурно-планувального завдання - не співпадає назва об'єкту будівництва, відповідно до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки - суттєво перевищена гранично допустима висота будівлі - у проекті 5м, а допустимо - 3,5м та перевищено максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 75 %, у проекті 75,4 %). Також, проектну документацію розроблено із порушення вимог державних будівельних норм - відсутній розрахунок інсоляції житлових приміщень житлового будинку (приміщення заявниці), проектні рішення не відповідають вимогам п.п. 6.1.1, 6.2.2 ДБН В.2.2-17:2006 «Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» (не конкретизовано тип, конструктивні властивості та вимоги до підіймального пристрою). За результатами перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області було складено відповідний акт від 09 жовтня 2013 року та протокол від 09 жовтня 2013 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності у відношенні позивача було складено протокол (а.с. 11-24). 22 жовтня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 103230,00 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, за порушення ст. 8, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» визнано винним позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (а.с. 8-9). Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що встановлені відповідачем при проведенні перевірки порушення ПП «Техенерго» вимог містобудівельного законодавства знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Крім того, на думку суду першої інстанції, а ні у судовому засіданні, а ні в позовній заяві позивачем не спростовувалась наявність встановлених порушень. Крім того, представником позивача під час розгляду справи не надано документів, які б спростовували висновки акту перевірки. З цього приводу судова колегія звертає увагу на те, що позивачем як в суді першої так і апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами факту наявності порушень ст. 8, ч.1 ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність», які визначають, що робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об'єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту. Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об'єкта архітектури. Архітектор, інші проектувальники, які здійснюють роботи по створенню об'єктів архітектури, зобов'язані: додержуватися державних стандартів, норм і правил, вимог вихідних даних на проектування. Крім іншого в доводах апеляційної скарги апелянта посилається на те, що недоліки в проекті є несуттєвими. Приймаючи постанову № 266 про накладення штрафу на позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22 жовтня 2013 року, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області зазначила про те, що приватне підприємство «Техенерго» у 2011 році передало замовнику - фізичній особі-підприємцю [PERSON] робочий проект «Реконструкция киоска с летней площадкой под магазин по реализации непродовольственных товаров в [ADDRESS]», яка розроблена ПП «Техенерго» з порушенням вимог вихідних даних, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с. 8-9). Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, між ПП «Техенерго» в подальшому «виконавець» з однієї сторони та ФОП [PERSON] надалі «замовник» укладено договір № 10.02.05 від 10 лютого 2010 року (а.с. 87-88) відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робочого проекту «Реконструкція існуючого торгівельного павільйону та літнього майданчику під торгівельний павільйон, по [ADDRESS]». Відповідно до п.3.1 договору, договір набирає чинності з дня його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до п. 3.2. договору, строк виконання робіт 30 робочих днів з моменту надання замовником виконавцю всієї вихідної інформації. Пунктом 4.1. договору передбачено, що протягом 3-х днів з моменту закінчення строку передбаченого п.3.2 договору, замовник зобов'язан прийняти роботу, підписавши акт прийомки-передачі виконаних робіт, або направити мотивовану відмови в прийнятті. Додатком № 1 до договору долучено технічне завдання на виконання робочого проекту (а.с. 89). Як свідчать матеріали справи передача робочого проекту відповідно до договору № 10.02.05 від 10 лютого 2010 року, відбулася відповідно до акту № 18 складеного між ФОП [PERSON] та ПП «Техенерго» 10 березня 2010 року (а.с. 90). Отже передача робочого проекту замовнику відповідно до укладеного договору від 10 лютого 2010 року № 10.02.05 відбулася саме 10 березня 2010 року (а.с. 90). Відповідно до частини 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» штраф може бути накладено на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення. Отже з дня вчинення правопорушення (10.03.2010 року) на час накладення штрафу (22.10.2013 року) сплинули строки накладення штрафу, передбачені законом. Отже суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог не перевірив правильність застосування відповідачем строків накладення штрафу на суб'єкт містобудування, чим порушив норми матеріального права, та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що відповідно до вимог ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Результат розгляду: granted