Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Приватне підприємство «Гелиос-Транс» (далі - позивач, ПП) звернулось до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) за яким просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.12.2013р. № 0008122200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 4064,0 грн. у тому числі за основним платежем на 3946,0 грн. та за штрафними санкціями на 118,0 грн. та визнати неправомірними дії податкового органу щодо проведення перевірки. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, мотивуючи тим, що камеральна перевірка, на підставі якої прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення є незаконною, відтак незаконним є і ППР. Так позивач стверджує, що податковим органом порушено строк проведення камеральної перевірки, так камеральна перевірка уточнюючого розрахунку позивача до декларації із ПДВ за липень 2013 року, поданого до податкового органу 20.09.2013р., проведена лише 28.11.2013р., тобто із порушенням строку, встановленого п. 200.10 ст. 200 ПК України. Також позивач зазначає, що у акті перевірки податковий орган встановив порушення позивачем п.7 розділу VІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. № 1492, відповідно до якого «.. платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до пункту 50.1 статті 50 глави 2 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 26…». Позивач у уточнюючого розрахунку до декларації із ПДВ за липень 2013 року відобразив суму 3946,0 грн. додатково нарахованого податку у рядку 25 Декларації із ПДВ та суму штрафної санкції у розмірі 118,0 грн. у рядку 26 Декларації із ПДВ. Відтак позивач не порушував п.7 розділу VІ Порядку № 1492, а тому ППР є неправомірним. Представник відповідача заперечив проти позову, суду пояснив, що позивач подав уточнюючий розрахунок по декларації із ПДВ за липень 2013р., у яком відобразив суму податку, що підлягає нарахуванню за підсумками поточного звідного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звідного (податкового) періоду (рядок 25 Декларації із ПДВ) додатково у сумі 3946,0 грн. Проте позивач не заповнив рядок 25.1 Декларації із ПДВ «сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету». Отже позивач не у повному обсязі задекларував належний до сплати ПДВ за липень 2013р., що призвело до прийняття спірного ППР та застосування штрафних санкцій. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Спірне податкове повідомлення - рішення складене на підставі висновків акту камеральної перевірки позивача від 28.11.2013р. №1592/21-03-22-04/38269701 (далі - акт №1562). За цим актом відображено результати камеральної перевірки даних, задекларованих позивачем в уточнюючому розрахунку з ПДВ за липень 2013 року. У акті перевірки № 1562 відповідач вказує позивачеві на порушення п.7 розділу VІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. № 1492, зареєстрованого в Мінюсті України 20.12.2011р. за №1490/20228 (далі - Порядок № 1492). Порушення Порядку № 1492, на думку відповідача, полягають у тому, що позивач при складанні уточнюючого розрахунку з ПДВ за липень 2013 року заповнив значення рядку 25 «сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду» у с умі 3946,0 грн. на не заповнив уточнюючі рядки декларації, які визначають подальше відображення нарахованого ПДВ - 25.1 «сплачується до бюджету», 25.2 «залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та або спрямовується на спеціальний рахунок». Як пояснив представник відповідача під час розгляду справи не заповнення позивачем рядку 25.1 декларації з ПДВ свідчить про недекларування належних до сплати сум ПДВ за липень 2013 року. Відповідач стверджує, що за відсутності показника по рядку 25.1 належна до сплати сума ПДВ 3946,0 грн. у зв'язку з уточненням показників декларації з ПДВ за липень 2013 року не нарахована по особовій картці обліку зобов'язань з ПДВ позивача у липні-вересні 2013 року. Як з'ясовано судом позивач при декларуванні зобов'язань з ПДВ за липень 2013 року надав відповідачеві декларацію засобами електронного зв'язку 19.08.2013 року, реєстраційний номер документу 9051421701. За цією декларацією у рядку 25 обчислено ПДВ, яке підлягає нарахуванню у сумі 9810,0 грн., вказану суму податку позивачем відображено у рядку 25.1 як таку, що підлягає сплаті до бюджету. У зв'язку з виявленням помилок у декларуванні зобов'язань з ПДВ за липень 2013 року позивачем засобами електронного зв'язку 20.09.2013 року направлено уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ за липень 2013 року, реєстраційний номер документу 9059223265. За уточнюючим розрахунком позивач зменшив податковий кредит липня 2013 року на 3946,0 грн. і відповідно збільшив нарахування з ПДВ за цей період, за рядком 25 декларації, на 3946,0 грн. При цьому позивачем не збільшено значення рядку 25.1 декларації та обчислено штраф у розмірі 118 грн. у зв'язку з виправленням помилки за рядком 26 декларації. Позивач не сплачував донараховану суму ПДВ до бюджету, оскільки станом на дату подання уточнюючого розрахунку у нього обліковувалось від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, що перекрило належне до сплати ПДВ. Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. В п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України зазначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Відповідно до п.п. 4.6.8. ч. V Порядку № 1492 у рядку 25 декларації вказується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, та: сплачується до загального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0110; частково сплачується до спеціального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0140; спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0121 - 0123; частково спрямовується на спеціальний рахунок переробного підприємства - рядок 25.2 декларації 0140; залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0130. Отже рядок 25.1 є складовою рядка 25 Декларації із ПДВ і фактично визначає лише спрямування податку. У зв'язку із цим суд не погоджується із позицією податкового органу, що не заповнення рядка 25.1. свідчить про недекларування платником ПДВ. Відтак суд приходить до висновку, що заповнення рядка 25 декларації із ПДВ є підтвердженням обчислення платником суми його податкового зобов'язання із податку на додану вартість. Відповідно до ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені. Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку. Відповідно до п. 7 розділу VІ Порядку № 1492 платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до пункту 50.1 статті 50 глави 2 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 26. Судом встановлено, що позивач нарахував, відобразив в уточнюючому розрахунку та сплатив відповідну суму штрафу. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність спірного податкового повідомлення-рішення та скасовує його у повному обсязі. Разом із тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання неправомірними дії податкового органу щодо проведення перевірки, оскільки такі дії податкового органу самі по собі не призводять до порушення прав та інтересів позивача, що захищаються судом. Наслідком перевірки, що призвів до порушення прав позивача є податкове повідомлення-рішення, правомірності якого суд надав оцінку. Отже суд частково задовольняє позовні вимоги.

Результат розгляду: partial