Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Міндоходів, в якому просить суд: - визнати протиправними дії Харківської митниці Міндоходів пов'язані з виплатою [PERSON]: суми вихідної допомоги в розмірі 1501,00 грн.; компенсації за невикористані щорічні відпустки в розмірі 5073,80 грн.; суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1125,75 грн; - зобов'язати Харківську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити [PERSON]: суму вихідної допомоги, розраховану виходячи із середнього місячного заробітку в розмірі 3130,58 грн; суму компенсації за невикористані щорічні відпустки, виходячи із середнього заробітку [PERSON] за останні 12 місяців, в розмірі 12769,74 грн.; суму середнього заробітку за час затримки при звільненні, в розмірі 3763,89 грн., виходячи із показника середньоденної (середньогодинної) заробітної плати в розмірі 257,31 грн. за 19 робочих днів затримки. В обґрунтування позову зазначив, що Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2011 р. по справі № 2а-13240/10/2070 визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1834-к від 29.09.2010 р. в частині припинення перебування на державній службі в митних органах [PERSON], поновлено останнього на посаді заступника начальника відділу контролю за переміщенням товарів Харківської обласної митниці та зобов'язано Харківську обласну митницю виплатити [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.09.2010 року по 10.02.2011 року. Однак не зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2011 року підлягала негайному виконанню, позивач був поновлений на попередньому місці роботи лише 22.04.2013 року. 25.04.2013 року на підставі наказу Харківської митниці Міндоходів (правонаступник Харківської обласної митниці) № 282-к від 25.04.13 року, позивача було звільнено з займаної посади за п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності. Після звільнення [PERSON] із займаної посади, Харківською митницею Міндоходів було проведено розрахунок, а саме: вихідної допомоги в розмірі 1501,00 грн. та компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 5073,80 грн. Загальна сума, яку було виплачено [PERSON] становила 6835,76 грн. Постановою Харківського апеляційного суду по справі № 820/3700-13-а від 21.11.2013 р. було скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2013 року та прийнято нову постанову, якою визнано незаконними дії Міністерства доходів та зборів України, щодо несвоєчасного поновлення [PERSON] на посаді; зобов'язано Харківську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 11.02.11 року по 22.04.13 року; зобов'язано Харківську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 26.04.13 по 25.05.13. Зазначену постанову відповідач виконав у добровільному порядку. Позивач вважає, що середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, відповідач неправомірно розрахував виходячи із посадового окладу позивача, а не з розміру середнього заробітку позивача. Тому 24.12.2013 року [PERSON] звернувся до Харківської митниці доходів, із заявою про перерахунок суми вихідної допомоги, суми компенсації за невикористані відпустки та суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, у зв'язку з тим, що Харківська митниця Міндоходів, згідно до рішення суду, здійснила виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а тому для розрахунку вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, повинен братися не посадовий оклад позивача а його середній заробіток за відповідні періоди які беруться для розрахунку відповідно до норм діючого законодавства України. Відповідач листом № 061/01-08/142 від 11 січня 2014 року, повідомив, що сума вимушеного прогулу, яка бралася для нарахування середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не входить до розрахунку середньої заробітної плати, та відмовив позивачу у здійсненні перерахунку вищезгаданих сум. Позивач вважає таку відмову безпідставною, а дії протиправними та такими, що порушують його права. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, пославшись на те, що [PERSON], 08.05.2013 року звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби, Харківської обласної митниці, третя особа - Голова комісії з проведення реорганізації Державної митної служби України Дороховський О.М., в тому числи і про стягнення з Харківської обласної митниці середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з посади з 26 квітня 2013р. по 25 травня 2013р. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2013р. позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013, яка набрала законної сили, скасовано постанову суду першої інстанції і прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задоволено частково: зокрема, зобов'язано Харківську митницю Міндоходів нарахувати і виплатити [PERSON] середній заробіток за період затримки повного розрахунку при звільненні за період з 26.04.2013 по 25.05.2013. [PERSON] отримав на картковий рахунок кошти в сумі 1369.93 грн., перераховані митницею за період затримки повного розрахунку при звільненні згідно наказу Харківської обласної митниці від 25.04.2013 № 282-к, про що свідчить копія платіжного доручення від 20.12.2013 № 3866. Відповідач вважає, що усі розрахунки були зроблені з урахуванням періоду, який передує місяцю поновлення на посаді - квітень 2013 року, не має ні яких підстав для того щоб при розрахунку вихідної допомоги за період, який враховується при обчисленні середньої заробітної плати вважати останні місяці роботи [PERSON] в Харківській обласній митниці, тобто липень - серпень 2010 року з середньої заробітною платою по цім місяцям 257,31 грн. Виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими і такими, що не можуть бути задоволені. За таких підстав представники відповідача наполягали на відмові у задоволенні адміністративного позову. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку зі звільненням позивача з Харківської обласної митниці 25.04.2013р. Так, [PERSON] перебував на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 4 Харківської обласної митниці. Наказом № 1834-к від 29.09.2010 року голови Державної митної служби України за порушення Присяги державного службовця перебування його на державній службі в митних органах припинено з 30.09.2010 року. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2011 р. у справі № 2-а-13240/10/2070, яка набула законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1834-к від 29.09.2010 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах [PERSON] Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу контролю за переміщенням товарів Харківської обласної митниці. Зобов'язано Харківську обласну митницю виплатити [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.09.2010 року по 10.02.2011 року. Фактично, [PERSON], був поновлений на посаді 22.04.2013 року на підставі наказу Держмитслужби України від 22.04.2013р. № 605-к. 25.04.2013 року на підставі наказу Харківської митниці Міндоходів (правонаступник Харківської обласної митниці) № 282-к від 25.04.13 року, позивача було звільнено з займаної посади за п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності. Харківською митницею Міндоходів проведено розрахунки з позивачем при звільненні, а саме: виплачена вихідна допомоги в розмірі 1501,00 грн. та компенсація за невикористані відпустки в розмірі 5073,80 грн. Загальна сума, яку було виплачено [PERSON] становила 6835,76 грн. (а.с.63) При цьому вказані суми відповідач розраховував з урахуванням посадового окладу, якій складав 1501,00 грн. (а.с.15). Постановою Харківського апеляційного суду по справі № 820/3700-13-а від 21.11.2013 р. було скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2013 року та прийнято нову постанову, якою визнано незаконними дії Міністерства доходів та зборів України, щодо несвоєчасного поновлення [PERSON] на посаді; зобов'язано Харківську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 11.02.11 року по 22.04.13 року; зобов'язано Харківську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 26.04.13 по 25.05.13. Зазначену постанову відповідач виконав у добровільному порядку: перерахував позивачу на картковий рахунок суму середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення у період з 10.02.11р. по 22.04.13р. в розмірі 140748,57, без утримання податку на доходи фізичних осіб та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 26.04.2013р. по 25.05.13р у розмірі 1369,93 грн. Вказана сума розрахована відповідачем з урахуванням посадового окладу позивача.(а.с.15,47,48, 63, 82,100-103) Позивач не погоджується з виплаченими йому сумами вихідної допомоги в розмірі 1501,00 грн., компенсації за невикористані відпустки в розмірі 5073,80 грн. та середнього заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 26.04.2013р. по 25.05.13р. у розмірі 1369,93 грн., в зв'язку з тим, що вважає їх неправомірно розрахованими з урахуванням його посадового окладу, оскільки на його думку ці виплати повинні бути розраховані з урахуванням його середньої заробітної плати, яка складає 257,31 грн. Як було з'ясовано в судовому засіданні, після звільнення з посади з 30.09.2010р. позивач був поновлений на посаді 22.04.2013р., за вказаний час йому було виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка розраховувалась з середньоденної заробітної плати 257,31 грн., обчисленої за останні 2 місяці, що передували звільненню 30.09.2010р. тобто за серпень та липень 2010р. відповідно до п.2 р. ІІ та п. 8 р. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої Постановою від 08.02.1995 № 100. Як свідчать матеріали справи після поновлення на посаді позивач фактично пропрацював 4 робочих дні. За період з 30.09.2010р. по березень 2013р. відповідачем не проводилось нарахування позивачу заробітної плати, оскільки він фактично не працював. Виплачена йому середня заробітна плата за цей час (за час вимушеного прогулу) була розрахована з середньої заробітної плати за останні 2 місяці, що передували звільненню. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно з ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. При обчисленні компенсації за невикористані відпустки, виплаті вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 ( далі - Порядок № 100). Згідно з п. 1 р.1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги; з) вимушеного прогулу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Згідно з п. 4 Порядку № 100 При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. З огляду на те, що фактично з 30.09.2010р. по 22.04.2013р. [PERSON] не працював та не виконував свою роботу, а перед звільненням 25.04.2013р. час його роботи склав 4 дні, то відповідачем було вірно розраховані належні йому виплати з урахуванням посадового окладу 1501,00 грн., відповідно до положень Порядку № 100. Так, сума вихідної допомоги позивача склала 1501,00 гривень. Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки перед звільненням [PERSON] не відпрацював навіть повного місяця, відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку № 100 коли працівник не мав заробітку не з його вини, розрахунки середньомісячної заробітної плати проведені з установленого йому посадового окладу - 1501,00 грн. Розрахунок компенсації за невикористані щорічні відпустки проводився також згідно останнього абзацу пункту 4 Порядку № 100, оскільки позивач не пропрацював навіть місяця. 1501,00*12/355=50,738 - середній заробіток за 1 календарний день. Належить до виплати за 100 днів відпустки : 100*50,738=5073,80 гривень. Сума компенсації за невикористану відпустку 5073,80 гривень є нарахованою, без здійснення утримання податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування. Розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 26.04.2013р. по 25.05.2013р. обчислювався як середньоденна заробітна плата за 2 останні місяці роботи, що передували затримки тобто за березень та лютий 2013р., який складає (1501+1501)/(20+20)=75,05 грн. До періоду затримки увійшло 15 робочих днів, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, в травні місяці є офіційно встановлені КЗпП України 3 неробочі дні 1,2 та 9 травня, а також відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів від 19.12.2012р. № 1043-р «Про перенесення робочих днів у 2013р.» та Наказу Державної митної служби України від 04.03.2013р. № 68 «Про перенесення робочих днів» були перенесені робочий день 3 травня 2013р. на 18 травня 2013 та 10 травня 2013р. на 01 червня 2013р. Та гроші були зараховані на картковий рахунок позивача 23.05.2013р. Таким чином, суд приходить до висновку, що діями відповідача не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86). Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення діями відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача, то позов належить залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied