Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

17 січня 2013 року шляхом здавання на пошту позивачка, фізична особа-підприємець [PERSON], звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, про зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачка, як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, звільнена від сплати за себе єдиного внеску, оскільки є пенсіонеркою, яка отримує пенсію по втраті годувальника, але має статус пенсіонера за віком, оскільки на теперішній час досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З посиланням на статті 4, 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування", статтю 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачка просила зобов'язати відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування без її згоди на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та зобов'язати відповідача анулювати борг зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 9852,74 гривень. Позивачка у судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечував в повному обсязі. У відповідності до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується паспортом [NUMBER], виданим 18 серпня 1999 року Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.7). 11 жовтня 2002 року [PERSON] набула статусу фізичної особи-підприємця (а.с. 9). Позивачка перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області. В період з 19.10.2008 по 01.04.2009 позивачка отримувала пенсію за віком, а з 2 квітня 2009 року їй була призначена пенсія по втраті годувальника, що підтверджується довідкою №2299/10/23 від 03.02.2014 та пенсійним посвідченням серії [NUMBER]. (а.с. 8; 31; 46). 30 травня 2012 року позивачці було видано "Свідоцтво платника єдиного податку" (а.с. 10). 15 листопада 2013 року Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф на сумі 1194,03 гривень. Зазначена вимога отримана позивачкою 15 листопада 2013 року (а.с. 11). 20 листопада 2013 року позивачка отримала від відповідача лист про загальну суму боргу зі сплати єдиного внеску (а.с. 13). 11 грудня 2013 року позивачка подала заяву на ім'я начальника управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, в якій просила повідомити її про підстави сплати нею єдиного внеску (а.с. 12). 23 грудня 2013 року начальник управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області листом за №28302/02/23 повідомив позивачку про те, що оскільки вона не є пенсіонером за віком або інвалідом, управлінням за період з 1 серпня 2011 року по 2 квартал 2013 року включно був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 8658,71 гривень (а.с. 14-15). При прийнятті постанови суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно преамбули Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464) цей закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Статтею 2 Закону №2464 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно пункту 3 частини 1 статті 1 Закону №2464 органи доходів і зборів це центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №2464 завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску та здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску. Таким чином, відповідач є органом виконавчої влади, що забезпечує адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за його сплатою. З наведеного вбачається, що позовні вимоги про припинення нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування без згоди позивачки на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та зобов'язання відповідача анулювати борг зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 9852,74 гривень не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги не ґрунтуються за чинному законодавстві України. Питання розподілу судових витрат вирішити у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Результат розгляду: denied