Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась до суду з адміністративним позовом до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №26» Дніпропетровської міської ради, в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути заборгованість у сумі 294 780,73 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг в розмірі 294 780,73 грн., який виник внаслідок несплати у визначені законодавством строки сум грошового зобов'язання. Відповідач добровільно не сплачує заборгованість, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення. Представник відповідача у судовому засіданні просив розстрочити стягнення податкового боргу строком на 36 місяців шляхом здійснення платежів рівними частками. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Заборгованість комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №26» Дніпропетровської міської ради виникла у зв'язку з несплатою самостійно нарахованих податкових зобов'язань по податку на додану вартість на підставі наданих до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області податкових декларацій. Згідно довідки про стан розрахунків з бюджетом податковий борг відповідача становить 294 780,73 грн. Податковим органом відносно відповідача сформовано податкову вимогу від 29.06.2011 року №1236, яку вручено під підпис представнику підприємства 03.08.2011 року. Згідно з пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає. Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Згідно пункту 95.1. статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Дослідивши зібрані по справі докази та враховуючи те, що заявлену до стягнення суму у встановлені строки відповідач не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, доказів її погашення або оскарження станом на день розгляду справи не надано, а судом самостійно на виконання вимоги статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Таким чином, враховуючи надані докази складного фінансового становища відповідача, суд вважає, що заява про розстрочення сплати податкового боргу в сумі 294 780,73 грн. підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted