Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка до Територіальної Державної інспекції з питань праці у Луганській області про скасування припису державного інспектора праці територіальної Державної інспекції з питань праці у Луганській області від 30.09.2013 року № 12-01-14/0005-0004. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період із 17 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року згідно з направленням на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 16 вересня 2013 року № 1319 за зверненням [PERSON] було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 30 вересня 2013 року № 12-01-14/0005 (далі - акт перевірки № 12-01-14/0005). На підставі акта перевірки № 12-01-14/0005 державним інспектором праці Луньовою Н.С. винесено припис від 30.09.2013 року № 12-01-14/0005-0004 про необхідність у місячний термін привести у відповідність до вимог частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників. На думку позивача, припис від 30 вересня 2013 року № 12-01-14/0005-0004 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки державного інспектора праці Луньової Н.С. не відповідають обставинам, установленим перевіркою, а вимоги суперечать положенням чинного законодавства. Тому позивач вважав зазначений припис протиправним та просив його скасувати. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в позові та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення на адміністративний позов та просив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості. Третя особа та її представник у судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На адресу суду надійшов від третьої особи відгук на адміністративний позов, в якому повністю підтримав заперечення відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачем є юридична особа - суб'єкт господарювання:установа - Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (далі Університет) юридична адреса: 91493, м.Луганськ, с.Ювілейне, вул. Генерала Дідоренка, б.4, код ЄДРПОУ 08682387. Університет є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, підпорядкованим Міністерству внутрішніх справ України, діє на підставі Статуту, затвердженого наказом МВС України №429 від 15.05.2012року та погоджено з Міністром освіти і науки, молоді та спорту України. Відповідач - Територіальна Державна інспекція з питань праці у Луганській області (далі ТДІзПП) є територіальним органом Державної інспекції України з питань праці- у даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень. Так, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр). Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. У відповідності із підпунктом 7 пункту 6 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011, Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право видавати в установленому порядку роботодавцям, у тому числі фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці України відповідно до пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011, здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2011 року № 879 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з питань праці» було постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції праці з питань праці, у тому числі і територіальну державну інспекцію з питань праці у Луганській області, яка діє на підставі затвердженого Державною інспекцією України з питань праці Положення (а. с. 100-103). Відповідно до затвердженого Державною інспекцією України з питань праці Положення територіальна державна інспекція з питань праці у Луганській області для виконання покладених на неї завдань має право видавати в установленому порядку роботодавцям, у тому числі фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що за зверненням громадянина [PERSON] щодо порушення його трудових прав з боку Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка у період з 17 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року, згідно з направленням на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 16 вересня 2013 року № 1319, заступником начальника відділу з питань дотримання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області - державним інспектором праці Луньовою Н.С. було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 30 вересня 2013 року № 12-01-14/0005 (далі - акт перевірки № 12-01-14/0005) (а. с. 22, 23-36). Перевіркою встановлено, що в порушення ч.1 ст.49-2 КЗпП України гр. [PERSON] не був попереджений про наступне вивільнення (звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України), та в порушення вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України йому не було запропоновано іншої роботи в Університеті за відповідною професією чи спеціальністю (посада доцента кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства) ( т. 1 а. с. 33). На підставі акта перевірки № 12-01-14/0005 державним інспектором праці Луньовою Н.С. винесено припис від 30.09.2013 року № 12-01-14/0005-0004 про необхідність у місячний термін привести у відповідність до вимог частин 1,3 статті 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників (т. 1 а. с. 37). Судом також встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON], обіймає посаду доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка на умовах безстрокового трудового договору з 01.09.2007року. Наказом МВС України від 08 квітня 2013 року № 349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» скорочено всі 800 посад в університеті, в тому числі 312 науково-педагогічного складу з них 212 вільнонайманих. Цім же наказом затверджено новий штатний розпис ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. Уведено 696 посад, у тому числі 248 науково-педагогічного складу з них 165 вільнонайманих та введено нову кафедру - кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства з новим штатним розписом та наповненням навчальними дисциплінами. На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, п.п.4 п.3 ст.50 Закону України від 05.07.2012 «Про зайнятість населення» в письмовій формі поінформовано Луганський міський центр зайнятості за формою №4-ПН (план) щодо запланованого вивільнення осіб з числа постійного вільнонайманого складу. Згідно відомості (а.с.157) [PERSON] та інших працівників кафедри кримінального процесу та правосуддя ознайомлено з наказом МВС України від 08.04.2013 №349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» стосовно скорочення посад по підрозділу кримінального процесу та правосуддя . Згідно листа ознайомлення з Наказом ЛДУВС ім. Е.О.Дідоренка від 31.05.2013 № 510 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад» працівників університету, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] першим пунктом якого ознайомлено з оголошенням конкурсу на заміщення вакантних посад завідувача, професора, доцента, старшого викладача, викладача всіх 21 кафедр Університету, у тому числі кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства, пунктом другим передбачено відділу громадських та міжнародних зв'язків ([PERSON])вжити заходів щодо опублікування оголошення конкурсу в засобах масової інформації; пунктом третім -секретаріату вченої ради ([PERSON]) до 01.07.2013 організувати проведення розгляду матеріалів на засіданні вченої ради університету; пунктом четвертим-керівникам кафедр довести зміст цього наказу до підлеглого особового складу. (т. 1 а. с. 7-8). Саме це вважає позивач належним повідомленням [PERSON] та інших працівників кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих про наступне звільнення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в разі відмови від участі в конкурсі та пропозицією взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад кафедр університету. З матеріалів справи вбачається, що на адресу [PERSON] позивачем були направлені листи з рекомендованим повідомленням про вручення № 1810 від 04.07.2013 року, № 1946 від 09.07.2013 року, № 2032 від 16.07.2013 року, № 2077 від 22.07.2013 року, № 2137 від 26.07.2013 року, № 2203 від 06.08.2013 року) із запропонуванням у порядку працевлаштування посади (на умовах трудового договору) методиста навчально-наукового інституту права, методиста відділу методичного забезпечення навчального процесу навчально-методичного центру та повідомленням про наступне звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у разі відмови від запропонованих посад (т.1, а. с. 11, 13, 14, 16, 18). Також з матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2013 року на письмове звернення [PERSON] до ректора ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка щодо його працевлаштування йому надана відповідь, в якої повторно запропоновано взяти участь у вищевказаному конкурсі на заміщення посад кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства.(т.1, а.с.9) Відповідно до наказу від 03.07.2013 року №64в/ст. [PERSON] була надана щорічна відпустка з 03.07.2013 року по 29.08.2013 року, з 28.08.2013 по 01.11.2013 [PERSON] знаходився на лікарняному, про що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.(т.1, а.с.82-86). Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Згідно ч. 3 ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури. Статутом вищого навчального закладу може бути встановлено додаткові вимоги до осіб, які приймаються на посади науково-педагогічних працівників. Відповідно до діючого Класифікатора професій ДК- 003-2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 01.11.2010 року зі змінами, затвердженими наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 16 серпня 2012 року № 923, професійною назвою роботи (посадою) за кодом професій 2310.1 визначено «доцент». Тобто, посадою є доцент, а кафедра кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідствам - це підрозділ. Тому, доцентів, у яких плинули строки трудових договорів станом на час введення в дію нового штатного розпису, потрібно було залишити на роботі не шляхом проходження конкурсу, а шляхом вивчення переважного права на залишення на роботі. Тому, суд вважає, враховуючи, що [PERSON] працює доцентом кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих йому не була запропонована інша робота в Університеті за відповідною професією чи спеціальністю, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Щодо попередження [PERSON] про наступне вивільнення (звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України) суд зазначає, що ознайомлення [PERSON] з наказом МВС України «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» від 08 квітня 2013 року № 349 стосовно скорочення всіх посад в Університеті та ознайомлення з наказом ЛДУВС ім..Е.О.Дідоренка від 31.05.2013 №510 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад» не є та не може розглядатися як попередження про наступне вивільнення з причини того, що в цих наказах не йде мова про звільнення працівників університету, зокрема [PERSON] та запропонування їм відповідних посад. Що до листів з рекомендованим повідомленням про вручення № 1810 від 04.07.2013 року, № 1946 від 09.07.2013 року, № 2032 від 16.07.2013 року, № 2077 від 22.07.2013 року, № 2137 від 26.07.2013 року, № 2203 від 06.08.2013 року) із запропонуванням у порядку працевлаштування посади (на умовах трудового договору) методиста навчально-наукового інституту права, методиста відділу методичного забезпечення навчального процесу навчально-методичного центру та повідомленням про наступне звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у разі відмови від запропонованих посад, направлені на адресу [PERSON], суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів належного отримання останнім вищезазначених листів. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відтак, відповідачем наведено, що при винесенні припису державного інспектора праці територіальної Державної інспекції з питань праці у Луганській області від 30.09.2013 року № 12-01-14/0005-0004 він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно,) розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що у суду відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. У відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку відмови у задоволенні позову повернення судових витрат позивачу не передбачено.

Результат розгляду: denied