Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основ реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Частиною 3 ст. 5 Закону передбачено, що захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. Статтею 26 Закону визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів. На центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, статтею 26 Закону України «Про рекламу» також покладено повноваження щодо захисту прав споживачів реклами. Таким центральним органом виконавчої є Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів. Територіальними органами Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів є інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п.1 Положення, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09.11.2011 року № 206, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2011 року за № 1337/20075. Враховуючи зазначене вище, позивач у даних спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень та даний спір належить до розгляду у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Інспекції з питань захисту прав споживачів в АР Крим в ході здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу у місті Феодосії на відкритій місцевості біля пансіонату «Україна-1» встановлено розміщення рекламних носіїв з інформацією про виставочний салон «Mitsubishi motors», направленої на формування та/або підтримання інтересу споживачів реклами до товару із змістом реклами «Mitsubishi motors» та «Mitsubishi виставка». Вказана зовнішня реклама розповсюджена з ознаками порушення частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» (без дозволу на розміщення зовнішньої реклами, виданого Виконавчим комітетом Феодосійської міської ради), оскільки наявне грубе порушення пункту 44 Постанови Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року «Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами»: спеціальні конструкції повинні маркуватися із зазначенням на каркасі спеціальної конструкції власника конструкції, номеру дозволу та строку його дії. За наслідками здійсненого контролю складено протокол за №639 від 18.03.2013 року (а.с.9). Листом від 18.03.2013 року № 0203/639 (а.с.8) позивачем зобов'язано відповідача в строк до 05.04.2013 року надати інформацію у вигляді завірених належним чином копій: документально підтвердженої інформації про вартість розповсюдженої (виготовленої) реклами у відповідності до пункту 5 статті 27 Закону України «Про рекламу» (акт виконаних робіт, рахунок, платіжне доручення та ін..) чи пояснення з зазначенням причини неможливості надати таку інформацію; свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про сплату податку; договір на виготовлення та/чи розміщення реклами та узгоджений макет даного зображення; дозвіл на розміщення рекламного носія, виданий Виконавчим комітетом Феодосійської міської ради; пояснення за фактом даного порушення та інформацію про усунення порушення до 05.04.2013 року. Рішенням від 15.04.2013 року розпочато справу про порушення законодавства про рекламу у зв'язку із тим, що із наданих ТОВ «Гидрострой-91-Тур» документів (вх.№894 від 08.04.2013 року) встановити вартість виготовлення та розповсюдження реклами не видається можливим (а.с.6). На засіданні Інспекції з питань захисту прав споживачів в АР Крим 09.07.2013 року прийнято рішення № 194, яким відповідач, як розповсюджувач реклами, зобов'язаний на підставі ст. 27 Закону України «Про рекламу» сплатити у встановлені законодавством строки штраф у розмірі 4930 грн. за порушення порядку розповсюдження реклами та у зв'язку з неможливістю встановити вартість розповсюдження реклами (а.с.5). Крім того, відповідач повідомлений про те, що у разі невиконання рішення сума штрафу стягується у судовому порядку. Враховуючи несплату відповідачем у визначені законодавством строки суми штрафу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 4930,00 грн. штрафних санкцій. Під час розгляду справи судом перевірено обґрунтованість заявлених позивачем вимог та встановлено наступне. Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон № 270). Відповідно до статті 1 Закону № 270 під зовнішньою рекламою слід розуміти рекламу, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Частиною 1 статті 16 Закону № 270 встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, а також порядок надання дозволів на розміщення такої реклами визначений Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067 (далі по тексту - Правила). Пунктом 44 цих Правил встановлено, що рекламні засоби забезпечуються маркуванням із зазначенням на каркасі рекламного засобу найменування розповсюджувача зовнішньої реклами, номера його телефону, дати видачі дозволу та строку його дії. Як вбачається з рішення № 194 від 09.07.2013 року, саме відсутність дозволу на розміщення зовнішньої реклами стало підставою для застосування до позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу, яке зафіксовано у протоколі № 639 від 18.03.2013 року. Додатком до протоколу № 639 від 18.03.2013 року є фотоматеріали із зображенням двох об'єктів: стели із написом «Mitsubishi motors» та таблички із написом «Mitsubishi виставка» (а.с.10). Проте, із наданих позивачем фотокопій встановити правомірність висновків інспекції щодо відсутності на об'єктах реклами маркування не виявляється можливим, зокрема з тієї підстави, що знімки зроблено з одного ракурсу. Заперечуючи проти висновків позивача щодо виявлених порушень, відповідачем суду було надано фототаблицю із зображенням стели з написом «Mitsubishi motors» (а.с.56). Із наданих фотознімків вбачається, що на рекламному об'єкті наявне маркування: «Рекламная стела Mitsubishi ООО «Гидрострой-91-Тур» Паспорт №02-04/366 тел. (о6562) 7-31-01 Строк размещения - 5 лет». Зазначене вище свідчить про те, що вказаний об'єкт зовнішньої реклами має всі необхідні дані маркування, що передбачені пунктом 44 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067, а саме: найменування розповсюджувача зовнішньої реклами, номера його телефону, дати видачі дозволу та строку його дії. Крім того, у спростування висновків позивача про порушення статті 16 Закону України «Про рекламу» відповідачем суду було надано копію паспорту № 340/2 на розміщення рекламного засобу підприємством ТОВ «Гидрострой-91-Тур» (а.с.58-59). Таким чином, встановленими під час розгляду справи обставинами спростовуються висновки перевірки щодо порушення ТОВ «Гидрострой-91-Тур» частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» та пункту 44 Постанови Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року «Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами» відносно об'єкту зовнішньої реклами - стели із написом «Mitsubishi motors». У протоколі № 639 від 18.03.2013 року також зафіксовано порушення щодо розміщення рекламного носія з інформацією про виставочний салон «Mitsubishi motors» із змістом реклами «Mitsubishi виставка». Відносно вказаного об'єкту суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 1 статті 9 Закону № 270 встановлено, що реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу. Відповідно до частини 6 цієї статті вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Наявна в матеріалах справи фотокартка із зображенням таблички «Mitsubishi виставка» свідчить про те, що вказаний об'єкт розташований біля входу у приміщення виставочного салону з метою орієнтування потенційних споживачів, а не з метою рекламування продукції. Таким чином, вказаний об'єкт за своїми ідентифікаційними ознаками не відноситься до об'єкту зовнішньої реклами. Частиною 1 статті 27 Закону № 270 встановлено, що особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону. Проте, під час розгляду справи висновки позивача щодо порушення відповідачем законодавства про рекламу не знайшли свого правового та документального підтвердження. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі 4930,00 грн. З огляду на зазначене вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми штрафних санкцій є необґрунтованими, у зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні. У судовому засіданні, яке відбулось 13.03.2014 року, оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до вимог ст.163 КАС України постанову оформлено та підписано 17.03.2014 року.

Результат розгляду: denied