Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії СВ1 № 091705 від 20.03.2013 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваною постановою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.9г ПДР України та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 255 гривень. Позивач не згоден із зазначеною постановою, у зв'язку з наступним, 20.03.2013 року зробивши вимушену зупинку на автомобілі Мерседес державний номер [NUMBER], поблизу пішохідного переходу, на 50-му км. автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ, у наслідок поганого самопочуття (біль у грудях), із зони дії пішохідного переходу, який "Передбачено пунктом правил 15.9 ( г) ПДР, автомобіль, згідно з пунктом правил 15.14 ПДР, своєчасно прибрати не вдалося, у зв'язку з цим, згідно з пунктом 9.9 ПДР, позивачем була увімкнена аварійна сигналізація. У цей же момент до нього підійшов інспектор ІДПС Щербина С.М., і зажадав документи для складання адміністративного протоколу за порушення пункту правил 15.9 (г), після чого склав протокол про адміністративне правопорушення АГ2 № 283125 та виніс постанову про адміністративне правопорушення СВ1 № 091705 на стягнення штрафу передбаченого ст.122 ч. 1 КУпАП. Позивач з вказаною постановою не згоден, в зв'язку з чим [PERSON] просить суд скасувати зазначену постанову. Позивач у судовому засіданні свою заяву підтримав, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав на адресу суду заперечення, в яких вказав, що інспектор ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту № 2 роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Чернігівській області Щербина С.М., при складанні протоколу та винесенні постанови діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо посилань позивача, що його зупинка була вимушеною, то їх треба розцінювати, як намагання уникнути від відповідальності. Крім того вказав, позивач сам визнав факт порушення, про що зазначив у протоколі. Вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відносини, що склалися між сторонами є публічно-правовими. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АГ2 № 283125 від 20.03.2013 року, [PERSON] 20.03.2013р. о 19 год. 40 хв. керував автомобілем Мерседес державний номер [NUMBER] на 50-му км. автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ здійснив зупинку ближче ніж 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п.п. 15.9г ПДР України. У відповідності до підпункту «г» пункті 15.9 ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі. На підставі зазначеного протоколу інспектором ДПС Щербиною С.М. було винесено постанову серії СВ1 № 091705 від 20.03.2013 року, якою [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 255 гривень. Суд вважає зазначену постанову необґрунтованою, виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач зупинився ближче ніж 10 метрів до пішохідного переходу. Як пояснив суду позивач, дана зупинка була вимушеною, оскільки відчув біль у грудях. Згідно п. 5.14 ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил. Пунктом 9.9 ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; б) у разі зупинки на вимогу працівника міліції або внаслідок засліплення водія світлом фар; в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами; г) на механічному транспортному засобі, що буксирується; ґ) на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком "Діти", що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки; д) на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі; е) у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що позивач мав змогу прибрати транспортний засіб з дороги, але не зробив це, чим і порушив вимоги ПДР України. Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied