Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Прокурор Бучацького району Тернопільської області (надалі по тексту - прокурор або позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Золотопотіцької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення тридцять другої сесії Золотопотіцкої сільської ради Бучацького району № 585 від 27.11.2013 р. "Про підтримку Євроінтеграційного курсу України". Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням тридцять другої сесії Золотопотіцкої сільської ради Бучацького району № 585 від 27.11.2013 р. "Про підтримку Євроінтеграційного курсу України" вирішено затвердити звернення депутатів Золотопотіцкої сселищної ради "Про підтримку Євроінтеграційного курсу України" до Президента України. Вказане рішення позивач вважає незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, порушує конституційні засади місцевого самоврядування, через що підлягає скасуванню. Прокурор зокрема зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік питань, які вирішуються селищними радами виключно на їх пленарних засіданнях. Таким чином цим законом не віднесено до компетенції селищної ради затвердження звернення депутатів відповідної ради. Також зазначив, що з огляду на приписи ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не визначено порядку затвердження депутатського звернення рішенням органу місцевого самоврядування, тобто прийняття депутатського звернення у формі рішення є таким, що пнепередбачено законом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що депутатами селищної ради, як представниками територіальної громади та виборців, на сесію ради було винесено питання, які, на їх думку, відповідають прагненням та настроям більшості українського народу, з приводу яких винесено дане рішення. Крім того, селищна рада висловила думку депутатів та жителів територіальної громади. З врахуванням викладеного, представник селищної ради просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що рішенням тридцять другої сесії шостого скликання Золотопотіцкої сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 585 від 27.11.2013 р. "Про підтримку Євроінтеграційного курсу України" вирішено затвердити звернення щодо суспільно-політичної ситуації в Україні, яке надіслати до Президента України. Прокурором Бучацького району Тернопільської області 16.12.2013 р. винесено постанову про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, яку вручено відповідачеві (а. с. 10-11). За наслідками виявлених під час перевірки порушень закону, без внесення подання, прокурор Бучацького району звернувся до суду щодо визнання протиправним та скасування рішення Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області № 585 від 27.11.2013 р. "Про підтримку Євроінтеграційного курсу України". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-XII, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. П. 2 ч. 5 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-XII передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Отже, звертаючись до суду із даною вимогою, прокурор діє як посадова особа органу державної влади та набуває статусу позивача. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. N 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97). Розд. ІІ Закону № 280/97 встановлена організаційна-правова основа місцевого самоврядування та загальна і виключна компетенція сільських, селищних, міських рад. Ст. 25 Закону № 280/97 передбачена загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, а саме: сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Ст. 26 Закону № 280/97 встановлює виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Перелік виключної компетенції включає в себе 39 пунктів ч. 1 ст. 26. Дослідивши та оцінивши кожен пункт переліку та співставивши дану норму з предметом позову, суд приходить до висновку, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо організації і контролю за діяльністю виконавчих органів: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження та внесення змін до його персонального складу; розпуск виконкому; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання; скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень; заслуховування звітів керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує. Тобто, компетенція місцевих рад є правовою формою виразу їх функцій, вона водночас служить і правовим засобом їх реалізації. Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) розрізняє загальну і виключну компетенцію місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи загальну компетенцію, місцеві ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією та законами України до їх відання. До виключної компетенції належать питання, які перебувають у віданні рад і підлягають розгляду тільки на їх пленарних засіданнях. Це, як правило, найважливіші питання місцевого значення, розгляд і вирішення яких не може бути делеговано іншим органам. При цьому, слід зазначити, що у переліку питань виключної компетенції, які вирішуються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради в Законі № 280/97-ВР відсутнє таке питання, як вирішення та прийняття рішення по "зверненню депутатів". В п.13 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання розгляду запитів депутатів, прийняття рішень по запитах. Але, визначення та порядок розгляду депутатських звернень, запитів депутата в органах місцевого самоврядування регламентовано Законом України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 р. N 93-IV (далі -Закон № 93-IV). Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 93-IV - депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 93-IV місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк. Ч. 5 ст. 13 Закону № 93-IV встановлено, що у разі невдоволення результатами розгляду свого звернення або ухилення посадовими особами від вирішення порушеного питання, депутат місцевої ради має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад". Ч. 1 ст. 21 Закону № 93-IV Депутатський запит - це підтримана радою вимога депутата місцевої ради до посадових осіб ради і її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, які розташовані або зареєстровані на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації, його заступників, керівників відділів і управлінь з питань, які віднесені до відання ради. Ст. 22 Закону № 93-IV встановлено, що строк надання відповіді на запит депутата місцевої ради визначається місцевою радою. Офіційна відповідь надається у письмовій формі відповідній раді та депутату місцевої ради. Якщо запит з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений радою строк, то орган або посадова особа зобов'язані письмово повідомити раді та депутатові місцевої ради, який вніс запит, і запропонувати інший строк, який не повинен перевищувати один місяць з дня одержання запиту. Відповідь на запит у разі необхідності розглядається на пленарному засіданні ради. Ч. 5 Закону № 93-IV передбачається, що депутат місцевої ради має право надати оцінку відповіді на свій запит. За результатами відповіді на депутатський запит може бути проведено обговорення, якщо на цьому наполягає не менше 1/4 присутніх на засіданні депутатів місцевої ради. Посадових осіб, до яких звернуто запит, своєчасно інформують про дату та час обговорення відповіді на запит радою. Вони або уповноважені ними особи мають право бути присутні на цьому засіданні ради. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону № 93-IV - депутатське запитання - це засіб одержання депутатом місцевої ради інформації або роз'яснення з тієї чи іншої проблеми. Відповідь на запитання може бути оголошено на сесії ради або дано депутату місцевої ради в індивідуальному порядку. Запитання не включається до порядку денного сесії, не обговорюється і рішення по ньому не приймається. Виходячи з наведеного, законодавець розмежовує поняття "депутатське звернення", "депутатський запит", "депутатське запитання", вони не є тотожними за своєю правовою природою та юридичними наслідками їх реалізації. Як встановлено в судовому засіданні, орган місцевого самоврядування - Золотопотіцка сільська рада, на 34 позачерговій сесії прийняла звернення (заяву) депутатів Золотопотіцкої сільської ради до Президента України та Верховної Ради України з приводу суспільно-політичної ситуації в Україні. Ч. 2 ст. 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що чинне законодавство не вимагає здійснення додаткових процедур для направлення депутатського звернення (схвалення тощо). У випадку реалізації депутатських повноважень шляхом направлення депутатського звернення, таке звернення надсилається безпосередньо адресатам, а не виноситься на голосування. Схвалення звернення депутатів не належить до компетенції місцевої ради. Такі висновки суду кореспондуються з приписами статті 13 Закону № 93-IV. Недотримання зазначених вимог може призвести до порушення прав депутатів, гарантованих Законом України "Про статус депутатів місцевих рад". З врахуванням вищенаведених доводів, судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача з приводу того, що Золотопотіцка селищна рада вправі приймати звернення до органів чи посадових осіб державних органів. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. З огляду на наведене, оспорюване рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню повністю. В силу вимог ст. 94 КАС України, судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Результат розгляду: granted