Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшов наказ господарського суду Полтавської області від 10.01.2012 по справі 3/117 - 09 про стягнення з ТОВ «ВІО - ЛЕ» на користь ПАТ «Піреус Банк» коштів у розмірі 11 567 977, 83 грн. 23.02.2012р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановлено боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. Стягувачем - ПАТ «Піреус банк МКБ» 15.08.2012 року подано заяву про повернення виконавчого документа стягувачу, за змістом якої стягувач просив повернути AT «ПІРЕУС БАНК МКБ» наказ №3/117-09, виданий 10.01.2012 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІО-ЛЕ» заборгованості за кредитним договором шляхом вручення під розпис повноважному представнику Банку або надіслання його рекомендованим листом на адресу: 04070. м. Київ, вул. Іллінська, 8, під'їзд 7. 21 серпня 2012 року на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І. винесено постанову № 31408850 про стягнення з ТОВ «ВІО-ЛЕ» виконавчого збору у розмірі 1161297,78 грн. Суд з правомірністю даної постанови не погоджується, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 7 листопада 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І. винесено постанову № 31408850 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Судом вбачається, що вищезазначену постанову від 07.11.2013р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесено з явним порушенням розумного строку, оскільки заява про це надійшла до відповідача 22.08.2012р., тобто більш ніж за рік. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, є письмова заява стягувача. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. В той же час, згідно ч.3 даної статті, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем не було вчинено будь-яких дій примусового характеру, направлених на виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до ст.89 Закону України "Про виконавче провадження". Так, матеріали справи не містять відомостей про арешт коштів чи майна позивача, перерахування коштів стягувачеві, виставлення майна на торги, або будь - яких інших заходів, які свідчили про часткове чи повне задоволення вимог стягувача. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року N 14, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Натомість матеріали справи не містять жодних доказів примусового виконання рішення, арешту коштів чи майна позивача. Підставою для закінчення виконавчого провадження стало укладення угоди між стягувачем та позивачем, за змістом якої було припинено зобов'язання позивача. У зв'язку з викладеним, суд погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. При цьому, постанова державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Карпенко Т.О. від 11.12.2013р. № 41137313 підлягає скасуванню у зв'язку зі скасуванням судом виконавчого документу - постанови про стягнення виконавчого збору. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем - Державною виконавчою службою не наведено жодних доказів повного чи часткового виконання рішення суду в примусовому порядку, що вбачається судом передумовою для стягнення виконавчого збору, який, за своєю правовою природою є як відшкодуванням витрат виконавчої служби, так і заходом впливу на боржника. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: granted