Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною відмову начальника Голосіївського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 15.01.2013 про відмову позивачу в реєстрації в [ADDRESS]; зобов'язати начальника Голосіївського РВ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати позивача в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Третя особа підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи відповідач явку своїх представників у судові засідання 15.01.2014 та 23.01.2014 не забезпечив, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України розглядається у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 27.12.2012 позивач через ТОВ «Ліко-Житлосервіс» звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію його місця проживання, в якій просив відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструвати його за адресою: [ADDRESS], в якій, зокрема, зазначено про згоду дружини останнього - [PERSON] щодо такої реєстрації. За результатами розгляду вказаної заяви, 15.01.2013 відповідач відмовив позивачу в реєстрації на підставі ст. 65 ЖК Української РСР та ст. 6 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також у службових відмітках на такій заяві зазначено про заяву [PERSON] від 18.12.2012 щодо не проведення ніяких дій по зазначеній квартирі (рішення іменем України від 06.12.2012 у справі № 2601/21426/12). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.. Статтею 65 ЖК Української РСР встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Водночас, як встановлено судом, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 2601/21426/12 (провадження № 2/2601/5468/12) [PERSON], [INFO], визнано такою, що втратила право користування жилим приміщення - [ADDRESS]. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 2601/21426/12 у зазначеній частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2013. При цьому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 2601/21426/12, зокрема, встановлено, що: «В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання в квартирі № 1, будинку № 9, корпус № 1 на вул. Вільямса в м. Києві з моменту одержання ордеру [PERSON], яка в ній зареєстрована. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та актами, складеними з виходом на місце в цій квартирі, в яких зокрема зазначено, що [PERSON] в квартирі не з'являлася, особистих речей в ній не мала, обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення не виконувала. [PERSON] після реєстрації 28.07.2012 шлюбу з [PERSON] своє прізвище змінила на прізвище чоловіка - [PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких умов, у суду відсутні належні правові підстави для визнання протиправною відмови відповідача щодо реєстрації позивача в [ADDRESS] та, відповідно, для зобов'язання відповідача зареєструвати позивача в [ADDRESS]. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав. За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied