Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хліб-Трейд» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2013 року №0001062200. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта відповідача, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам господарської діяльності позивача. Зазначив, що господарські операції між ТОВ «Хліб-Трейд» та його контрагентами носили реальний характер, а зміст господарських операцій відповідає приписам ст. 3 Господарського кодексу України, що також підтверджується первинними документами, податковими, видатковими накладними. Також вважає, що сертифікати походження та якості ТМЦ (товарно-матеріальні цінності) не можуть вважатися первинними документами. Оскільки, позивач включив до валових витрат, а ТОВ «Ферко» до валового доходу відповідні суми, а тому твердження відповідача про не встановлення факту отримання товару є безпідставним. Відповідач подав заперечення на позов від 17.02.2014р., в якому проти позову заперечив. Зазначив, що в ході перевірки встановлено неправомірне відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій по придбанню в ТОВ «Ферко» соєвих бобів, оскільки такі фактично не відбувались. Також в ході порівняльного аналізу ціни придбання товару у ТОВ «Ферко» та ціни реалізації вказаної продукції ТОВ «Вторметекспорт» на умовах договору комісії свідчить про те, що сума коштів, яка отримана позивачем від реалізації продукції є значно меншою від тієї, яка була витрачена при її закупівлі, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.10.2012р. та від 30.11.2012р. На цих підставах вважає податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте у відповідності до вимог податкового законодавства. Просив у позові відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. ДПІ у Пустомитівському районі ГУ Мін доходів у Львівській області на підставі повідомлення від 14.11.2013р. №37/2010 та наказу від 14.11.2013р. №173 проведено позапланову перевірку ТОВ «Хліб-Трейд» з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Ферко» ЄДРПОУ - 31681342 за жовтень, листопад 2012р., за результатами якої складено акт від 26.11.2013р. №353/2210/33419760. Перевіркою встановлено порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України від 02.12.2010р. №2755-VI, а саме заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету по взаєморозрахунках з ТОВ «Ферко» ЄДРПОУ - 31681342 на загальну суму 488775 грн., а саме в жовтні 2012р. - 300125 грн., в листопаді 2012р. в сумі 188650 грн. На підставі встановлених порушень винесено податкове повідомлення-рішення від 16.12.2013 року №0001062200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 733163,00 грн., в т.ч. 488775,00 грн. основного платежу, 244388,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду. Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступне. Між позивачем та ТОВ «Ферко» був укладений договір поставки від 17.10.2012р. №17101, згідно умов якого постачальник (ТОВ «Ферко») зобов'язується передати у власність покупця (позивач), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар (соєві боби) на умовах, визначених договором. На виконання додатків №1 від 17.10.2012р., №2 від 20.11.2012р. до договору поставки від 17.10.2012р. №17101 постачальником надано покупцеві товар на суму 2932650 грн., в т.ч. ПДВ - 488775 грн., на який виписано видаткові та податкові накладні від 30.11.2012р. на суму 1131900,00 грн., в т.ч. ПДВ - 188650,00 грн. та від 31.10.2012р. на суму 1800750,00 грн., в т.ч. ПДВ 300125,00 грн. суми податку на додану вартість згідно податкових накладних, отриманих від постачальника, позивачем включено до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах. Оплата товару проведена шляхом безготівкового банківського переказу, що підтверджується банківськими виписками. В подальшому, придбаний за договором поставки від 17.10.2012р. №17101 товар, позивач реалізував в подальшій господарській діяльності. Так, між позивачем (комітент) та ТОВ «Вторметекспорт» був укладений договір комісії №К10171 від 17.10.2012р., згідно умов якого, комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за плату здійснити від свого імені за рахунок комітента реалізацію на експорт товару, що належить комітенту. Придбаний товар у ТОВ «Ферко» був переданий комітентом та прийнятий комісіонером для подальшої реалізації на експорт на підставі акту прийому-передачі товару на комісію від 31.10.2012р. №1 до додатка №1 від 17.10.2012р. до договору комісії №К10171 від 17.10.2012р. та акту прийому-передачі товару на комісію від 30.11.2012р. №1 до додатка №2 від 20.11.2012р. до договору комісії №К10171 від 17.10.2012р. В підтвердження виконання договору комісії №К10171 від 17.10.2012р, комісіонер на дав звіт про виконані роботи від 08.04.2013р., згідно якого комісіонер продав товар комітента по контракту № С 10/2013-V від 28.03.2013р. в кількості 570,000 т на загальну суму 310650,00 дол. США, що становить 2483025,45 грн., покупцю-нерезиденту «Black Sea Commodities Ltd» U.A.E., умови поставки: СРТ - Одеський морський торгівельний порт. Що стосується фактичних порушень, відображених в акті перевірки, які стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до таких висновків. Як передбачено частиною першою статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом. Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Згідно п. 200.1-200.3 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Таким чином, чим більша у платників податків сума податкового кредиту, тим менше податку на додану вартість ним сплачується до бюджету. Відповідно до п.195.1 ст. 195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції зокрема, з вивезення товарів за межі митної території України. Таким чином, у відповідності до ст. 195 ПК України, задокументована позивачем операція щодо експорту соєвих бобів оподаткуванню не підлягає, а тому податкові зобов'язання у нього не виникають. Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. З системного аналізу положень закону суд робить висновок, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товару сум податку з ПДВ є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податків, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань у власному капіталі підприємства. В акті перевірки від 26.11.2013р. податковий орган зробив висновок про те, що позивач включив до складу податкового кредиту суму податку, нараховану в ціні придбання соєвих бобів у ТОВ «Ферко», при подальшому продажу цієї ж кількості (570 т) за значно нижчою ціною. Як встановлено судом, позивач уклав договір поставки від 17.10.2012р. №17101 соєвих бобів у кількості 570 т на загальну суму 2932650,00 грн. в т.ч. ПДВ 488775,00 грн., вартість яких була більша ніж ціна, визначена при подальшій реалізації придбаного товару за зовнішньоекономічним договором (контракт С10/2013-V від 28.03.2013р.) на підставі ВМД №500060703/2013/00199158, а саме: 2 483 025,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.10.2012р. та від 30.11.2012р. Окрім того, позивачем було перераховано ТОВ «Вторметекспорт» 34 440,0 грн. (а.с.53) як компенсація понесених комісіонером витрат, які пов'язані з реалізацією продукції на експорт та як винагороду за проведену роботу. Будь-яких обґрунтувань економічної вигоди від таких господарських операцій позивач під час перевірки не навів. Як наслідок, фактичний дохід позивача від цієї операції склав 2483025,45 грн., а понесені витрати на придбання товару - 2967090,00 грн. За наведених обставин, суд робить висновок, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Податкового кодексу України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є підставою для відшкодування ПДВ, оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено об'єктивність та поважність причин продажу товару за ціною, нижчою від ціни придбання, а відповідно і правомірність формування валових витрат та податкового кредиту. Таким чином, податковий орган правомірно дійшов висновку про навмисне здійснення позивачем діяльності з метою вилучення коштів з державного бюджету шляхом штучного та безпідставного відшкодування ПДВ, а тому зазначені обставини свідчать про зловживання правом на відшкодування цього податку з бюджету, оскільки головною метою платника податку було одержання доходу за рахунок відшкодування ПДВ. Дана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 1 квітня 2008 року N 08/91. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 16.12.2013 року №0001062200 є правомірним. Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Результат розгляду: denied