Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-12744/11, виданий 21.08.2012 р. Шевченківським районним судом м. Києва про зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO] та у її вихованні. 19 червня 2013 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження № 38550527 з виконання зазначеного виконавчого листа було відкрито постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 20.06.2013 р. 20 червня 2013 року державним виконавцем боржнику направлено вимогу державного виконавця, якою [PERSON] зобов'язано не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO] та у її вихованні. Також, боржника зобов'язано повідомити про факт виконання рішення суду або про причини невиконання в обов'язковому порядку особисто державного виконавця в письмовому вигляді не пізніше семи днів з дня винесення вимоги. Крім того, боржника повідомлено про те, що ненадання документів, що підтверджують виконання рішення суду та вимог державного виконавця, або письмової інформації та пояснень з приводу невиконання виконавчого документа та вимог державного виконавця буде умисним невиконанням рішення суду та вимоги державного виконавця, яку (вимогу) направлено на адресу, зазначену у виконавчому документі: [ADDRESS]. 26 липня 2013 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: [ADDRESS], за наслідками якого боржника не вдалося розшукати, вимогу державного виконавця вручено, рішення суду не виконано, про що посадовою особою відповідача складено акт від 26.07.2013 р. 31 липня 2013 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за адресою: [ADDRESS], за наслідками якого боржнику особисто вручено постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу державного виконавця від 20.06.2013 р., про що свідчать підписи [PERSON] від 31.07.2013 р. на супровідному листі від 20.06.2013 р. № 1757/5 про отримання постанови та на вимозі про отримання вимоги державного виконавця, про що посадовою особою відповідача складено акт від 31.07.2013 р. Крім того, боржника попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, про що останній розписався в акті державного виконавця. 22 серпня 2013 року на адресу ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві надійшла заява стягувача, в якій [PERSON] повідомив відповідача, що боржник чине перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, тим самим не виконує рішення суду. В заяві стягувач просив вжити заходів для фактичного виконання рішення суду згідно з чинним законодавством. 22 серпня 2013 року державним виконавцем боржнику направлено повторну вимогу та останнього зобов'язано виконати рішення суду; одночасно попереджено про час, дату та місце проведення виконавчих дій з перевірки виконання рішення суду, а саме: 27.08.2013 р. о 18 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS]. 27 серпня 2013 року виходом державного виконавця о 18 год. 00 хв. за адресою [ADDRESS] втретє для проведення виконавчих дій з перевірки виконання рішення суду, посадовою особою відповідача було встановлено, що в зазначений час боржник за вказаною адресою не з'явився, про що складено відповідний акт від 27.08.2013 р. За невиконання рішення суду та вимог державного виконавця постановою про накладення штрафу ВП № 38550527 від 03.09.2013 р. на боржника накладено штраф у розмірі 255,00 грн. (далі - оскаржувана постанова). 03 вересня 2013 року державним виконавцем боржнику втретє направлено вимогу, якою [PERSON] зобов'язано не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO] та у її вихованні; одночасно попереджено про час, дату та місце проведення виконавчих дій з повторної перевірки виконання рішення суду, а саме: 12.09.2013 р. о 18 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS]. 12 вересня 2013 року виходом державного виконавця о 18 год. 00 хв. за адресою, вказаною у виконавчому документі, вчетверте для проведення виконавчих дій з повторної перевірки виконання рішення суду, посадовою особою відповідача було встановлено, що боржник вкотре рішення суду не виконав, на вимогу державного виконавця від 03.09.2013 р. не відреагував, в зазначені час, дату та місце для повторної перевірки виконання рішення суду не з'явився, від виконання рішення суду ухиляється; зі слів працівників гуртожитку, боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, проживає постійно, натомість дитина з матір'ю не проживає, про що посадовою особою відповідача складено акт від 12.09.2013 р. За повторне невиконання рішення суду постановою про накладення штрафу ВП № 38550527 від 13.09.2013 р. на боржника накладено штраф у розмірі 510,00 грн. (далі - оскаржувана постанова). Обидві постанови супровідними листами відповідно від 03.09.2013 р. та від 13.09.2013 р. за № 1757/5 направлялись [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 16 вересня 2013 року відповідачем підготовлено подання в порядку частини 2 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», яке направлено Шевченківському РУ ГУ МВС України. У вказаному поданні, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві просить вирішити питання про притягнення боржника - [PERSON] за невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2012 року (справа № 2-12744/11) до кримінальної відповідальності. 17 вересня 2013 року посадовою особою відповідача винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 38550527, копію якої 17.09.2013 р. направлено на адресу Шевченківського районного суду м. Києві разом з оригіналом виконавчого документа, та сторонам до відома. Незгода з діями державного виконавця відповідача щодо винесення постанов про накладення штрафів від 03.09.2013 р., від 13.09.2013 р. та власне з вказаними постановами обумовила позивача звернутись до суду. Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами [PERSON], виходячи з наступного. Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV). Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною п'ятою ст. 124 Основного Закону України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини другої ст. 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ст. 5 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній в момент накладення штрафів) вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 6 Закону № 606-XIV). Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 8 Закону № 606-XIV). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV). У відповідності до абз. другого ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Приписами п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону (ч. 2 ст. 75 Закону № 606-XIV). У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV). Відповідно до ст. 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Статтею 90 Закону № 606-XIV визначено, що за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права, вбачається, що чинне законодавство пов'язує можливість застосування державним виконавцем до боржника штрафних санкцій лише за умови невиконання судового рішення, що зобов'язує боржника утриматися від вчинення певних дій, без поважних причин. Аналізуючи обставини даної справи суд зазначає, що позивач в спірних правовідносинах виступає в якості боржника, який оскаржує дії державного виконавця відповідача, направленні на накладення на нього штрафів та рішення Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 03.09.2013 р. та від 13.09.2013 р., пов'язані з виконанням рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 р. у справі № 2-12744/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення порядку спілкування з дитиною. Вказаним рішення суду позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково, а саме: зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO] та у її вихованні; визначено [PERSON] порядок спілкування та участі у вихованні [PERSON], [INFO], а саме встановлено наступний графік їх побачень: 1. Один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10-00 до 19-00 години; 2. Один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 до 18-00 години; 3. Двічі на тиждень в робочі дні у вівторок та четвер з 18-00 до 20-00 години. До досягнення [PERSON], [INFO], семирічного віку, спілкування [PERSON] з нею повинно відбуватися в присутності [PERSON]. Після досягнення [PERSON], [INFO], семирічного віку, спілкування [PERSON] з нею може відбуватися без присутності [PERSON]. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Обґрунтовуючи підстави для визнання дій державного виконавця відповідача, що направленні на накладення штрафів на боржника, неправомірними, [PERSON] посилається на те, що відповідачем не було здійснено жодних дій щодо з'ясування дійсних обставин справи та встановлення підстав для винесення оскаржуваних постанов. Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 38550527, спростуванням вищезазначених тверджень позивача слугують чотири виходи державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі ([ADDRESS]), що підтверджується актами державного виконавця від 26.07.2013 р., від 31.07.2013 р., від 27.08.2013 р., від 12.09.2013 р. та трьома вимогами державного виконавця від 20.06.2013 р., від 22.08.2013 р., 03.09.2013 р. Також, боржником до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не надано інформації про виконання чи причини невиконання рішення суду у встановлені державним виконавцем строки, матеріали виконавчого провадження ВП № 38550527 такої інформації не містять. З підстав зазначеного, суд приходить до переконання, що державним виконавцем було вжито всіх заходів з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 р. у справі № 2-12744/11. Таки чином, лише після встановлення невиконання боржником рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 р. без поважних причин, державним виконавцем були винесені постанови про накладення штрафів на боржника від 03.09.2013 р. за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця та від 13.09.2013 р. за повторне невиконання рішення суду. В зв'язку з наведеним, суд не встановив підстав для задоволення вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, що направленні на накладення штрафів на [PERSON] у межах виконавчого провадження ВП № 38550527, тобто щодо винесення постанов про накладення штрафів від 03.09.2013 р. та від 13.09.2013 р., оскільки їх вчинення прямо передбачено ст. 89 Закону № 606-XIV. Також судом встановлено, що боржник не реагував на вимоги державного виконавця, про причини невиконання рішення суду не повідомляв, всіляко ухилявся від його виконання. Підтвердженням невиконання без поважних причин боржником рішення суду слугують наявні в матеріалах справи висновки за матеріалами перевірок повідомлень гр. [PERSON], складені Теребовлянським РВ УМВС України в Тернопільській області та затверджені начальником міліції від 20.04.2012 р., від 25.04.2013 р., від 16.06.2013 р. через намагання батька малолітньої [PERSON], [INFO] бачитись з останньою, яка відповідно до довідки Теребовлянської спеціалізованої школи I-III ступенів № 3 з поглибленим вивченням іноземних мов від 21.10.2013 р. № 122 навчається в 1-му класі вищевказаної школи та відповідно до довідки виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.10.2013 р. № 3525 проживає разом з батьками та братом [PERSON], які створюють перешкоди у їх спілкуванні та побаченнях. Також, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.03.2012 р., затвердженою т.в.о. начальника Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, підтверджуються намагання [PERSON] приймати участь у вихованні доньки [PERSON] в присутності [PERSON], яка всіляко чинить перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною, а також у її вихованні. Суд звертає увагу на той факт, що на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON], [INFO], є особою яка не досягла семирічного віку, та фактично проживає за межами м. Києва з батьками позивача. Вказаним вище рішенням Шевченківського районного суду в м. Києві від 15.02.2012 р. встановлені графік та умови спілкування третьої особи з малолітньою дитиною, а саме в присутності позивача. Як встановлено під час розгляду вказаної справи, у дні, визначені даним судовим рішенням, позивач не був присутнім за місцезнаходженням дитини, що перешкоджало його виконанню та реалізації права [PERSON] на спілкування з дитиною та у її вихованні. Жодних обставин та доказів, які б свідчили про поважність неможливості бути присутнім, позивачем не надано. Окрім цього, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, мати малолітньої [PERSON], [INFO] звертає увагу суду на існування висновку про результати психологічного обстеження [PERSON] від 22.11.2011 р., який свідчить про отриману дитиною психотравму, яка обумовлена складними (вкрай неприязними) стосунками між батьками. Разом з тим, такий доказ є неприйнятним, оскільки під час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва позовів [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-12744/11, вказаний висновок був досліджений та врахований при прийнятті рішення. Водночас, предметом розгляду даної адміністративної справи є правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем в результаті невиконання першим рішення суду без поважних причин, що зобов'язує суб'єкта владних повноважень реагувати на подібне шляхом застосування штрафних санкцій, а тому, даний висновок не стосується вказаних вище правовідносин. Таким чином, всі вищевказані документи, що містяться в матеріалах справи, спростовують твердження [PERSON], викладені в її позовній заяві. Беручи до уваги те, що боржником без поважних причин не виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 р. у справі № 2-12744/11, а державним виконавцем при цьому було вжито всіх заходів з примусового його виконання, суд вважає обґрунтованим застосування до [PERSON] штрафних санкцій. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги [PERSON] в частині визнання протиправними та скасування постанов ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про накладення штрафів від 03.09.2013 р. та від 13.09.2013 р. За вказаних вище обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані. Натомість, відповідачем доведено правомірність прийнятих ним постанов про накладення штрафів та - вчинених дій під час їх винесення. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю. Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вирішив стягнути з позивача 1 705,20 грн. судового збору.

Результат розгляду: granted