Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

14.11.2011 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області в якому просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з травня по листопад 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач є дитиною війни, а тому у відповідності до ст. 6 даного Закону останньому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак така допомога не виплачувалась в повному обсязі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15.11.2011 року позов в частині вимог за період з 01.05.2011 року по 13.05.2011 року відповідно до ст. 100 КАС України залишено без розгляду. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2011 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області нарахувати та виплатити на користь [PERSON] недоплачене підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 14.05.11 року з врахуванням проведених виплат. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції при винесенні постанови порушено норми матеріального й процесуального права, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дитиною війни, а відтак має право на встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії. Суд апеляційної інстанції вважає підставними заявлені вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у 2011 році, оскільки дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2011 рік не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами, зокрема і нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» у період до 23.07.2011 року не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Проте, на виконання пункту 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України 06.07.2011р. прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з дня опублікування такої в Урядовому кур'єрі, 2011, 23.07.2011 № 133 - 23.07.2011р. Даною постановою змінено розміри належних деяким категоріям громадян, зокрема «дітям війни», виплат і такі зміни визнані конституційними. Отже, нарахування та виплата у 2011 році та по 22.07.2011 року дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні були здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. У відповідності до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що позивач звернувся за захистом прав, свобод та інтересів шляхом подання позову до суду лише 14.11.2011 року, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області провести нарахування та виплату на користь позивача підвищення до пенсії в період з 14.05.11 року по 22.07.11 року. Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області, обов'язок щодо нарахування і виплати спірної допомоги правильно покладено на відповідача у справі. Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає. Беручи до уваги, що правові положення, які передбачали виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни», на час виникнення спірних правовідносин були чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не могли свідомо зменшувати розмір такої допомоги без законних на те підстав. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial