Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку Ради про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті державної допомоги по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку у відповідності до чинного законодавства, зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 3780,68 грн. за період з 01.12.2012 року по 31.11.2013 року, зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплачувати щомісячно допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.12.2013 року в розмірі 596,84 грн. на місяць. Ухвалою суду від 26.02.2014 року адміністративний позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку Ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, в частині визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання його вчинити певні дії за період з 01.12.2012 року по 16 червня 2013 року залишений без розгляду. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність та заперечення проти позову, в яких зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради з 27.02.2012 р., як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як працююча особа. Зазначив, що ці виплати регулюються Постановою Кабінету Міністрів №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», пунктом 12 якої передбачено, що з 22.05.2008 року допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається застрахованим особам органами праці та соціального захисту населення та виплачується за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, саме ці питання регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. №1751. Відповідно п. 22 Порядку № 1751 затверджено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше як 130 гривень. Позивачка не надавала відповідного пакету документів для проведення перерахунку з урахуванням вимог п. 22. З огляду на вищезазначене, відповідач вважає що позивачу допомога призначається та виплачується управлінням згідно чинного законодавства у повному обсязі. Управління праці не має законних підстав здійснювати виплату соціальної допомоги по догляду за дитиною до 3 років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», т.я. цим законом передбачено, що розміри зазначених виплат встановлюються правлінням Фонду та виплачуються за рахунок коштів фонду, та статтею 50 , передбачено що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страхових внесків. Вважає, що для вирішення питання щодо перерахування та виплати як застрахованій особі коштів згідно статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» позивачка повинна звернутись за основним місцем роботи. Згідно статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Усі застраховані особи є членами цього Фонду, який є некомерційною самоврядною організацією. Фонд не може провадити будь-яку іншу діяльність, крім зазначеної вище, та використовувати страхові кошти не за цільовим призначенням. Крім того, вважає, що позивачка порушила строк звернення до суду з позовом, тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що клопотання про розгляд справи за їх відсутністю заявили всі особи, які беруть участь у справі, суд вважає можливим, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України здійснити судовий розгляд і вирішення справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що [INFO] позивачка [PERSON] народила дитину [PERSON], у зв`язку з чим з 27.02.2012 року перебуває на обліку в УПСЗН Ленінської районної в м. Донецьку Ради та отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як працююча особа, в сумі 130 грн. на місяць. Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (зі змінами та доповненнями) передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності ЗУ від 28.12.2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України правовідносини щодо виплати допомоги регулювались Законом № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалась на осіб, не застрахованих в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 13) та Законом № 2240-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цим Законами. Зокрема ст. 43 Закону № 2240-ІІІ було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у разі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. З 1 січня 2008 року відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та пункту 3 Прикінцевих Положень цього Закону, пункту 22 Порядку про призначення та виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%; з 1 січня 2009 року -75%; з 1 січня 2010 року - 100% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупнім доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Пунктами 23,25 розділу ІІ Закону № 107-VІ були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ. Зокрема змінами до ст. 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-ІІІ було включено ст. 40-44. Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VІ, в тому числі й п. 25 розділу ІІ Закону №107-VІ щодо виключення ст.ст. 40-44 Закону № 2240-ІІІ. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107- VІ було передбачено, що розділ ІІ цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення рішення №10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-ІІІ, а з 01 січня 2009 року - ст.ст. 13,15 Закону №2811-ХІІ. Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 року № 835-VІ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 ЗУ від 27 квітня 2010 року № 2154-V «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що у 2009 -2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240 -ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (п. 1). Новий порядок урядом на виконання ст. 45 Закону № 2154- VІ не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-ІІІ на виконання ст. 45 Закону № 2154 Кабінету Міністрів України не визначалися. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-ІІІ на виконання ст. 46 Закону № 835-VІ та 45 Закону № 2154- VІ Кабінетом Міністрів України не визначались. В подальшому ані Закон України «Про Державний бюджет на 2011 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2012 рік» ані будь-якими іншими Законами не встановлювався інший розмір допомоги ніж в Законах № 2811-ХІІ та № 2240-ІІІ. Оскільки судом встановлено, що спір виник щодо виплати допомоги у 2013 році особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов`язкового державного соціального страхування, то за таких обставин суд дійшов висновку що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон № 2240-ІІІ, відповідно до ст. 43 якого, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, слід зазначити, що така правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного Суду України від 21.08.2012 року по справі № К/9991/33496/12 та в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року у справі 21-410а12. Таким чином, неправомірність дій відповідача при нарахуванні [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку у розмірі, який суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», з 16.06.2013 року на дату ухвалення рішення є очевидною. Згідно п. 1 ст. 3 ЗУ № 4901-6 виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника, яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду. Виходячи з положень ЗУ №4901 та приписів Порядку затвердженого на виконання цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845, органи Казначейства на теперішній час не мають повноважень прийняття до виконання виконавчий документ зобов`язального характеру. Відповідно до положень статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, яка гарантує отримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зокрема згідно з пунктом 4 частини другої цієї норми ухвалити рішення про стягнення з відповідача коштів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню за період з 16 червня 2013 року по дату ухвалення рішення - 26.02.2014 року. В той же час, вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідача виплачувати їй щомісячно допомогу по догляду за дитиною з дня ухвалення рішення до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 22.12.2014 року задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до вимог КАСУ захисту підлягають лише порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому. Крім того, задоволенню не підлягають вимоги позивачки стосовно конкретного визначення судом сум нарахування, оскільки предметом спору є в даному випадку зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме здійснити нарахування, а не стягнення певної суми. Визначення розміру нарахування у спірних правовідносинах є функцією суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі). У відповідності до ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. При зверненні до суду з адміністративним позовом, позивачка сплатила судовий збір в сумі 172 грн. 06 коп., однак суд, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 01.11.2011 року зі змінами та доповненнями, та вимог ст. 94 КАС України вважає за необхідне стягнути на користь позивачки з Державного Бюджету України пропорційно до задоволених вимог 68 грн.82 коп.

Результат розгляду: partial