Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

16 жовтня 2013 року Державне підприємство «Лутугинський науково-виробничий валковий комбінат» (далі - ДП «ЛНВВК», позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ, відповідач), в якому позивач просив визнати протиправними дії відповідача стосовно призначення та проведення документальної позапланової перевірки, наслідком яких стало винесення протиправного податкового повідомлення-рішення від 01.10.2013 року № 0000261501, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2013 № 0000261501. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.10.2013 року відповідачем на підставі акту перевірки від 17.09.2013 року № 65/15-0/00187369 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Державного підприємства «Лутугинський науково-виробничий валковий комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток підприємств за 1-й квартал 2011 року та податку на додану вартість за період з 01.03.2011 по 31.03.2011 року по взаємовідносинам з ТОВ «Деметра» було видано податкове повідомлення-рішення від 01.10.2013 року № 0000261501. Позивач уважає вказане податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки його винесено на підставі акту, висновки якого суперечать законодавству з питань оподаткування. На думку позивача, податковим органом було порушено порядок проведення перевірки. Так, відповідачем не було вручено позивачу копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Стосовно виявлених порушень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого завищено валові витрати на суму 572487 грн., у тому числі за І квартал 2011 року на суму 572487 грн., та, як наслідок, занижено суму податку на прибуток, яка підлягає сплаті до Державного бюджету, в сумі 143122 грн., у тому числі за І квартал 2011 року в сумі 143122 грн., позивач зазначив наступне. Даного висновку податковий органі дійшов на підставі акту ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Деметра» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за березень 2011 року від 18.03.2013 року № 1711/226/31296367, яким втановлено, що операції з поставки по ланцюгу постачання ТОВ «Будзабезпечення» - ТОВ «Деметра» - ДП «ЛНВВК» не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з чим установлено відсутність об'єктів оподаткування. Однак, вказаний акт перевірки не є нормативним документом, який може встановлювати недійсність правочину. Податок на прибуток було визначено позивачем відповідно до здійснених господарських операцій з ПП «Деметра». Первинні документи бухгалтерського обліку було надано СДПІ під час перевірки та розгляду заперечень на акт перевірки. Тому позивач вважає висновки податкового органу про виявлені порушення, внаслідок яких завищено валові витрати та занижено податок на прибуток за І квартал 2011 року, безпідставними та нормативно не підтвердженими. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у задоволені позову відмовлено. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку (арк. справи 23-28), перебуває на податковому обліку у відповідача. У зв'язку з надходженням до СДПІ податкової інформації від ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська у вигляді акту від 18.03.2013 № 1711/226/31296367 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Деметра» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за березень 2011 року», в якому зазначено, що операції з поставки товарів по ланцюгу постачання від ТОВ «Будзабезпечення» - ТОВ «Деметра» - ДП «ЛНВВК» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків (арк. справи 59-65), відповідачем було направлено запит до ДП «ЛНВВК» від 06.08.2013 № 1457/10/15-107 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Деметра», який було вручено позивачу 12.08.2013 (арк. справи 66-67). Упродовж 10 робочих днів після отримання запиту позивач не надав відповідачу письмових пояснень та документального підтвердження, а відповів на запит листом лише 04.09.2013, надавши не всі документи, які витребовувались контролюючим органом (арк. справи 68). 12.09.2013 відповідачем було винесено наказ № 115 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «ЛНВВК», який було направлено на адресу позивача 13.09.2013 та вручено 17.09.2013 (арк. справи 69-70). Таким чином, доводи позивача про порушення відповідачем порядку призначення перевірки спростовано наявними в матеріалах справи доказами. 16.09.2013 на підставі наказу від 12.09.2013 № 115 СДПІ було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ДП «ЛНВВК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток підприємств за 1-й квартал 2011 року та податку на додану вартість за період з 01.03.2011 по 31.03.2011 по взаємовідносинам з ТОВ «Деметра», за результатами якої складено акт від 17.09.2013 № 65/15-0/00187369 (арк. справи 8-21). У акті перевірки зазначені порушення ДП «ЛНВВК» п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено валові витрати на суму 572487 грн., у т.ч. за І квартал 2011 року на суму 572487 грн.; в результаті допущених порушень ДП «ЛНВВК» занижено суму податку на прибуток, яка підлягає сплаті до Державного бюджету, у сумі 143122 грн., у т.ч. по періодам - І квартал 2011 року на суму 143122 грн. В обґрунтування висновків податковий орган послався на відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ДП «ЛНВВК» та ТОВ «Деметра». Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач направив на адресу відповідача письмові заперечення. Згідно з відповіддю податкового органу від 30.09.2013 № 3895/10/15-105 висновки акту перевірки залишено без змін (арк. справи 131-142). На підставі акта перевірки відповідачем 01.10.2013 винесено податкове повідомлення - рішення № 0000261501, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на 143123 грн., у т.ч. за основним платежем - 143122 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 грн. (арк. справи 22). Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивачем надано первинну документацію, на підставі якої позивачем було сформовано валові доходи й валові витрати та, відповідно, визначено суму податку на прибуток у податковій декларації за І квартал 2011 року (арк. справи 93-98). 30.11.2010 між Лутугинським державним науково-виробничим валковим комбінатом (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра» (продавець) було укладено договір № 180/1/23.11/02 щодо купівлі-продажу товару - ферохрому (арк. справи 102-103). 17.08.2010 між Лутугинським державним науково-виробничим валковим комбінатом (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра» (продавець) було укладено договір № 180/1/30.08 щодо купівлі-продажу товару - ферромолібдену (арк. справи 104-105). На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано суду картки складського обліку матеріалів, прибуткові накладні, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення (арк. справи 79-92, 99-101). Відмовляючи у задоволені позову у цій частині суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено в повному обсязі фактичне здійснення господарських операцій з постачання товару з огляду на наступне. За умовами зазначених договорів продавець повинен передати покупцю товар, якість якого відповідає ГОСТ 4759-91. На підтвердження якості товару позивачем не було надано як до перевірки, так і до суду сертифікатів відповідності, інших документів, які б підтверджували якість отриманого товару. Надані позивачем результати хімічного аналізу не містять висновку про відповідність чи не відповідність вимогам ГОСТ, зазначеним в угодах. Також згідно з умовами договорів приймання товару по кількості та якості здійснюється покупцем відповідно до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання» П-6, П-7. Акти приймання-передачі товару суду не було надано, представники позивача в судовому засіданні пояснили, що вказані акти не складалися. Також позивачем не надано транспортних документів на підтвердження постачання товару, а відтак, не підтверджено транспортування товару від контрагента до позивача. З рішенням суду першої інстанції колегія судів не погоджується з огляду на наступне. У відповідності до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання П-6, П-7 П-6 та П-7 двосторонній акт приймання-передачі продукції за якістю та/або кількістю складається лише у разі виявлення невідповідності якості/кількості супровідним документам, технічним вимогам, або іншим критеріям, як того вимагає п. 16 «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання за якістю» П-7. Аналогічне положення зазначене у п. 16 «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю» П-6. Зазначені акти не складались за відсутності виявлення невідповідності отриманого товару якості/кількості супровідним документам, технічним вимогам, або іншим критеріям. За умовами зазначених договорів продавець повинен передати покупцю товар, якість якого відповідає ГОСТ 4759-91. На підтвердження якості товару позивачем не було надано як до перевірки, так і до суду сертифікатів відповідності, інших документів, які б підтверджували якість отриманого товару. Між тим, позивачем надані результати хімічного аналізу які містять висновок про відповідність хімічного складу отриманого товару які зазначені у договорі (арк. справи 118-120). Згідно п.п. 20.1.2. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом Пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995, встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України. Відповідно до п. 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363( надалі Правила перевезення), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998, основними документами перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Вказані Правила перевезення регулюють правовідносини лише за участю перевізника - особи, яка надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом загального користування, відповідно до преамбули та розділу 1 цих Правил. Крім того, Правила перевезень не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Відсутність товарно-транспортної накладної у покупця, який не є постачальником та перевізником, не є безумовною ознакою нікчемності операції, або її відсутності. Відповідно до п. 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року N 207 (у редакції, що діяла під час укладання та виконання вказаних вище договорів), для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідні наступні документи: - накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; - реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; - талон про проходження державного технічного огляду; - поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення перед рейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу. Таким чином, не передбачено обов'язковість складання товарно-транспортних накладних при здійсненні перевезень вантажу автомобільним транспортом для власних потреб без залучення перевізника на договірних умовах. Крім того, пунктом 11.4 Правил встановлено, що оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). У відповідності до п. 11.7 Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передаються Перевізнику. Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної транспортної документації, застосування якої є обов'язковою для замовника (вантажовідправника), та перевізника, аж ніяк для отримувача товару. Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам. Контролюючим органом не було доведено факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам, а податкове повідомлення-рішення було прийнято базуючись на припущеннях та необґрунтованих висновках. А відтак, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції у частині, що дії податкового органу про встановлені порушення є правомірними, при проведенні перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.10.2013 № 0000261501 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень, наданих законом, з метою, з якою це повноваження надано, у спосіб, передбачений законом є помилковим, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права та привело до ухвалення частково незаконного судового рішення, а тому доводи апеляційної скарги є законодавчо обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial