Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Ромнах та Роменському районі (далі по тексту - позивач, УПФУ в м. Ромнах та Роменському районі) звернулось до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції (далі по тексту - відповідач, ВДВС Роменського МРУЮ) про скасування постанови державного виконавця від 26.12.2013 ВП №41317647 про закінчення виконавчого провадження. Свої вимоги мотивує тим, що постановою державного виконавця від 26.12.2013 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а6222/10/1870, виданого Сумським окружним адміністративним судом 14.01.2011 про стягнення з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" на користь управління Пенсійного фонду України в м. Ромни (правонаступником якого являється позивач) заборгованості зі сплати страхових внесків за квітень 2010 року в сумі 29773,34 грн., яка надійшла до управління нарочно 30.12.2013. Підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено відкриття ліквідаційної процедури щодо боржника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 за №764 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 за №626. За висновками державного виконавця зазначена обставина, передбачена п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі якої і було винесено оскаржувану постанову. Проте, позивач не погоджується з висновками державного виконавця і вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Статтею 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено порядок внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи. З дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи забороняється проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, щодо якої прийнято рішення щодо припинення; внесення змін до Єдиного державного реєстру щодо відомостей про відокремлені підрозділи, крім відомостей про їх закриття; проведення державної реєстрації юридичної особи, засновником (учасником) якої є юридична особа, щодо якої прийнято рішення щодо припинення; проведення державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про місцезнаходження юридичної особи. Статтею 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено порядок проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Крім того, для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації голова ліквідаційної комісії, уповноважена ним особа або ліквідатор після закінчення процедури ліквідації, передбаченої законом, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами повинен подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстраторові вичерпний перелік необхідних документів. Отже, законодавством розмежовано поняття "внесення рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації" і "припинення юридичні особи в результаті ліквідації". Статтею 104 Цивільного кодексу України визначено порядок припинення юридичної особи. Так, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Відповідно до ч.2 ст.104 Цивільного кодексу України, ст.59 Господарського Кодексу України, ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Наявність рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи саме по собі не свідчить про припинення юридичної особи (в даному випадку шляхом ліквідації), оскільки, в розумінні Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичні: осіб та фізичних осіб-підприємців", наявність такого рішення є лише підставою для створення комісії з припинення юридичної особи. Внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припиненню юридичної особи та подальше повідомлення, направлене державним реєстратором органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру, свідчить про завершення процедури ліквідації. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру не вбачається, що державним реєстратором вносився запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи та направлялась інформація відповідним органам про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи. 11.12.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації, а не в жодному випадку не відомості про припинення юридичної особи в результаті і ліквідації. Враховуючи вищевикладене, при винесені оскаржуваної постанови державним виконавцем було ототожнення поняття внесення відомостей про прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи і саму ліквідацію юридичні особи, тобто її припинення, оскільки Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на момент винесення оскаржуваної постанови записів щодо реєстрації припинення юридичної особи в результаті ліквідації не містить. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення. Оскаржувана постанова мотивована державним виконавцем нормами п.3 ч.1 ст.49,ст.50, ст.67 Закону України "Про виконавче провадження", що не відповідає обставинам справи. Відповідно до ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ті законами України. Таким чином, позивач вважає, що прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права управління як стягувача. Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.37,38). Представником відповідача надані до канцелярії суду письмові заперечення проти позову (а.с.15-16) Відповідно до вимог ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.09.2013 головою правління Державної акціонерної компанії "Хліб України" винесено наказ №76 про утворення комісії з ліквідації Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" (далі по тексту - ДП ДАК "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів") та реалізацію майнового комплексу. 11.12.2013 зроблено запис в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації (а.с.7-8). УПФУ в м. Ромни (правонаступником якого являється позивач) передано на примусове виконання до ВДВС Роменського МУЮ виконавчий лист №2а-6222/10/1870, виданий Сумським окружним адміністративним судом 14.01.2011 про стягнення з ДП ДАК "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" на користь УПФУ в м. Ромни заборгованості зі сплати страхових внесків за квітень 2010 року у сумі 29773,34 грн. (а.с.3) 26.12.2013 державним виконавцем ВДВС Роменського МУЮ Єрньєй A.A. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-6222/10/1870, виданого Сумським окружним адміністративним судом 14.01.2011 про стягнення з ДП ДАК "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" на користь УПФУ в м. Ромни заборгованості в сумі 29773,34 грн. (а.с.4). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. З матеріалів справи встановлено, що підставою для закінчення виконавчого провадження є відкриття ліквідаційної процедури щодо боржника (а.с. 4). Проте, суд не погоджується із такими висновками відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено порядок внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи. Згідно ч.2 ст. 35 цього Закону з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи забороняється проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, щодо якої прийнято рішення щодо припинення; внесення змін до Єдиного державного реєстру щодо відомостей про відокремлені підрозділи, крім відомостей про їх закриття; проведення державної реєстрації юридичної особи, засновником (учасником) якої є юридична особа, щодо якої прийнято рішення щодо припинення; проведення державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про місцезнаходження юридичної особи. Для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації голова ліквідаційної комісії, уповноважена ним особа або ліквідатор після закінчення процедури ліквідації, передбаченої законом, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами повинен подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстраторові необхідні документи. Отже, відповідачем не враховано вимоги Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та не враховано законодавче розмежування дій стосовно внесення рішень засновників про намір ліквідації і факт самої ліквідації. Згідно зі ст. 1 Закону України " Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження наведено у ч. 1 ст. 49 Закону, до яких, зокрема, відноситься смерть або оголошення померлим стягувача чи боржника, ліквідація юридичної особи (п.3), визнання боржника банкрутом п.7). Суд зазначає, що жодна з перелічених підстав не відноситься до спірних правовідносин, оскільки пункт 3 передбачає закінчення виконавчого провадження у разі ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, тобто фактичним припиненням існування підприємства, механізм якого визначено статтею 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Розділом ІІІ Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачена ліквідаційна процедура. Проте, з матеріалів справи встановлено, що до ДП ДАК "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" справа про банкрутство не порушена, а тому дія зазначеного Закону на нього не поширюється. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадку ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. У той же час, відповідно до ч.2,3 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі, якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом. Разом з тим, суд зазначає, що норми ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальними щодо підстав і порядку закінчення виконавчого провадження, а тому підлягають застосування до спірних правовідносин. Проте, такої підстави закінчення виконавчого провадження як надіслання виконавчого документа ліквідаційній комісії боржника ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено. Отже, посилання відповідача в оскаржуваній постанові про ліквідацію боржника є безпідставними та необґрунтованими. З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги УПФУ в м. Ромнах та Роменському районі Сумської області до ВДВС Роменського МУЮ про скасування постанови від 26.12.2013 ВП №41317647 підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted