Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

02 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. У своєму позові [PERSON] просила визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі - ТУ ДСА в Полтавській області) щодо невиплати їй грошової винагороди згідно із наказом Комсомольського міського суду № 15.2-а від 01.07.2013 року та матеріальної допомоги на оздоровлення згідно із наказом Комсомольського міського суду Полтавської області № 22.2-а від 31.07.2013 року; зобов"язати відповідача нарахувати і виплатити їй грошову винагороду згідно із наказом Комсомольського міського суду № 15.2-а від 01.07.2013 року та матеріальну допомогу на оздоровлення згідно із наказом Комсомольського міського суду Полтавської області № 22.2-а від 31.07.2013 року; стягнути із відповідача компенсацію завданої їй моральної шкоди у розмірі 500 грн. В обґрунтування таких вимог позивач вказувала, що працює на посаді помічника голови Комсомольського міського суду Полтавської області. Згаданим наказами її було премійовано за сумлінну безперервну працю протягом 10 років та зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати (наказ № 15.2-а від 01.07.2013 року), а також було надано матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати ( наказ № 22.2-а від 31.07.2013 року). Ці накази були направлені Комсомольським міським судом Полтавської області до ТУ ДСА в Полтавській області, яке, як на думку позивача, протиправно, повернуло зазначені накази до суду без виконання, вмотивувавши це відсутністю необхідних бюджетних асигнувань. З посиланням на Закони України « Про державну службу» «Про судоустрій та статус суддів», інші нормативні акти, позивач стверджувала, що вона має беззаперечне право на згадані виплати та відмова їх вчинити у зв'язку із відсутністю фінансування є протиправною. Також вказувала, що невиплата їй належних коштів спричинила порушення нормальних життєвих зв'язків та моральні страждання, у зв'язку з чим також просила відшкодувати на її користь 500 грн. моральної шкоди. До початку розгляду справи по суті від обох сторін надійшло клопотання про надання часу для самостійного врегулювання спору. У зв'язку із цим провадження у справі зупинялося. На час поновлення провадження у справі від позивача надійшла заява про залишення без розгляду її позову в частині нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. В решті позовних вимог [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності та позовні вимоги задовольнити. У судове засідання не з'явилася. Відповідач проти позову заперечував. Представник відповідача направив до суду письмові заперечення, у яких вказував на неможливість вчинення ТУ ДСА в Полтавській області виплати грошової винагороди [PERSON] у зв'язку із відсутністю фінансування. Стверджував, що Порядком видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання службових обов'язків, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 24.02.2003 року, передбачено виплату грошової винагороди в межах асигнувань на оплату праці. У той же час повідомляв фактичні обставини щодо фінансування оплати праці співробітників апаратів судів, яке не є достатнім. Також відповідач заперечував спричинення моральної шкоди позивачу. Відтак просив відмовити у задоволенні позову повністю. У судове засідання представник відповідача не з'явився. У відповідності зі ст. 128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження. Як уже зазначалося, до початку розгляду справи по суті [PERSON] направила до суду заяву про відкликання позову в частині вимог про зобов'язання ТУ ДСА в Полтавській області вчинити нарахування та виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви. З огляду на вказану норму, суд залишає без розгляду позов [PERSON] в частині вимог про зобов'язання ТУ ДСА в Полтавській області вчинити нарахування та виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення. Надаючи оцінку правомірності позовних вимог в частині, що не була відкликана позивачем, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] з 01.07.2003 року працює на посадах апарату Комсомольського міського суду Полтавської області. З 06.07.2005 року по теперішній час займає посаду помічника голови Комсомольського міського суду Полтавської області. Наказом керівника апарату Комсомольського міського суду Полтавської області №15.2-а від 01.07.2013 року постановлено за сумлінну безперервну працю в Комсомольському міському суді на протязі 10 років, зразкове виконання трудових обов'язків, [PERSON] видати грошову премію в розмірі середньомісячної заробітної плати. На підставі заяви [PERSON] наказом керівника апарату Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.07.2013 року №22.2-а [PERSON] надано матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Копії наказів №15.2-а від 01.07.2013 року та №22.2-а від 31.07.2013 року були направлені Комсомольським міським судом Полтавської області до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області та повернуті останнім без виконання з посиланням на відсутність фінансування. На час звернення [PERSON] до суду виплати за згаданим наказами не були проведені. Суд, приймаючи рішення у справі, не оцінює правомірності й обґрунтованості наказу Комсомольського міського суду №15.2-а від 01.07.2013 року про виплату [PERSON] матеріальної винагороди - оскільки між сторонами відсутній спір з даного приводу, а наказ Комсомольського міського суду як роботодавця по відношенню до позивача є чинним і ніким не оскаржений та не скасований. Оцінюючи невиконання ТУ ДСА в Полтавській області цього наказу, суд зазначає таке. Між сторонами відсутній спір щодо причин невиконання ТУ ДСА в Полтавській області наказу керівника апарату Комсомольського міського суду Полтавської області №15.2-а від 01.07.2013 року. Причиною відсутності виплат на користь [PERSON] є відсутність бюджетного фінансування на відповідні видатки ТУ ДСА в Полтавській області. Як на думку відповідача, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та інших заохочувальних виплат могла бути проведена тільки після внесення змін до Державного бюджету України на 2013 рік по КПКВ 0501040 "Здійснення правосуддя місцевими загальними судами". Суд не заперечує твердження відповідача про відсутність належного фінансування. У той же час виплата грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків, передбачена та гарантована Законом України «Про державну службу». Суд не спростовує твердження відповідача про те, що виплата такої винагороди здійснюється у розмірі та в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, й таким Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 24.02.2003 року, передбачено виплату грошової винагороди в межах асигнувань на оплату праці. Однак, суд виходить з того, що за змістом ч. 2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації. Діючим законодавством визначено обов'язок територіальних підрозділів ДСА України забезпечувати фінансування апаратів загальних судів у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось і самим відповідачем, що наказ Комсомольського міського суду Полтавської області №15.2-а від 01.07.2013 року про виплату [PERSON] грошової винагороди в розмірі середньомісячної заробітної плати є чинним, не скасованим, а отже підлягає виконанню. Разом з тим призначена винагорода позивачу не виплачена. При цьому суд, як і позивач, не ставить під сумнів відсутність у ТУ ДСА в Полтавській області об'єктивної можливості здійснити на користь позивача необхідні виплати. Але знаходить неприпустимою залежність гарантованої законом і наданої роботодавцем виплати на користь державного службовця від наявності чи відсутності бюджетного фінансування. Позиція щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги та ін. в залежність від видатків бюджету неодноразово висловлювалася Конституційним судом України (рішення Конституційного суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 , від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, 9 липня 2007 року № 6-рп/2007). Зокрема, у останньому рішенні Конституційний суд України вказав: зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України), та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. На неприпустимість залежності виконання державою своїх функцій, передбачених законом, від бюджетного фінансування так само неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини (рішення «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України»; «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», інші). Відтак, як на думку суду, має місце бездіяльність відповідача щодо невиконання наказу Комсомольського міського суду Полтавської області №15.2-а від 01.07.2013 року про надання [PERSON] грошової винагороди, яка порушує встановлені законом права та інтереси позивача. Тому така бездіяльність підлягає визнанню протиправною. Як наслідок констатованого факту порушення права позивача, що порушене протиправною бездіяльністю, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права шляхом зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області перерахувати і виплатити [PERSON] грошову винагороду згідно із наказом Комсомольського міського суду № 15.2-а від 01.07.2013 року. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4, у позовній заяві позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В адміністративному позові [PERSON] не наведено обґрунтованих пояснень та реальних обставин чи інших доказів, які б свідчили про заподіяння моральних страждань позивачу внаслідок саме неправомірної бездіяльності відповідача, наслідки таких страждань та причинно - наслідковий зв'язок між бездіяльністю та наслідками. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідач не довів обґрунтованість своїх заперечень, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість частини вимог, заявлених у позові. Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати по справі відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted