Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

05.11.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Ніка» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень № 0000732203, № 0000722201 та № 0000712201 від 06.08.2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач протиправно, на підставі помилкового висновку щодо нереальності та безтоварності договорів укладених між позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія АРС» та ТзОВ «АРС Трейд» оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначив зобов'язання зі сплати податку на прибуток в розмірі 1 750 729 грн., по податку на додану вартість в розмірі 1 421 653 грн. за основним платежем та 57 742 грн. за штрафними фінансовими санкціями та зменшив розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 100 720 грн. Зазначив, що висновки податкового органу з посиланням на акти зустрічної перевірки контрагентів позивача є неправомірними, оскільки укладені правочини є реальними, в судовому порядку не визнані недійсними. На підтвердження даних фактів подав відповідні копії первинних документів. Зазначив що акти зустрічних перевірок та посилання на показання свідків не можуть бути достатніми доказами щодо прийняття висновку нереальності здійснення господарської діяльності та безтоварності операцій. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що за наслідками проведеної позапланової виїзної перевірки за період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року позивачем завищено податковий кредит за вказаний період та неправомірно віднесено до складу витрат в декларації з податку на прибуток витрати в у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у ТзОВ «Будівельна компанія АРС» та ТзОВ «АРС Трейд». Висновок податковим органом зроблено на підставі матеріалів зустрічних перевірок контрагентів позивача, відповідно до яких встановлено відсутність фактичного постачання товарів та послуг через ненадання для перевірки первинних документів та інших проведених податковим органом заходів щодо здійснення фінансово-господарської діяльності. Просив у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази суд прийшов до висновку що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Ніка» зареєстроване 26.10.2006 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради згідно свідоцтва №111910200000000459, є платником податку на прибуток, податку на додану вартість (а.с.16). В період з 09.07.2013 року по 22.07.2013 року відповідачем проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, при здійсненні фінансово-господарської операцій з ТзОВ «Один Два Три», ТзОВ «БК АРТ ГРУП», ТзОВ «ВТ-Техбуд», ТзОВ «АРС Трейд», ТзОВ «Будівельна компанія АРС», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ « Ейсконтракшен менеджмент», ТзОВ «БК Київбудмонтаж», ТзОВ «БТК «Євро буд», ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Гарант-буд-сервіс», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Інтеграл Ай ти», ТзОВ «Компанія «Аджанта-Україна», ТзОВ «Автоприватінвест», ПП «СМУ-600» за період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року (а.с.15-50). Перевірка проведена згідно постанови старшого слідчого з ОВС ГСУ ФР Міністерства доходів і зборів України від 01.06.2013 року по розгляду матеріалів кримінального провадження за ознаками правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 212 КК України (а.с.177). За результатами проведеної перевірки відповідачем 22.07.2013 року складено акт за №654/09-15-22-01/34623388, яким встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п.201.6, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 1 421 653 грн., у тому числі за квітень 2011р. - 1 306 172 грн. та за червень 2012 року - 115 481 грн., та завищено від'ємне значення податку на додану вартість в розмірі 100 720 грн., в т.ч. за червень 2011року - 100 720 грн., в результаті проведення платником безтоварних операцій з сумнівними суб'єктами господарювання та порушено п.п.138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.6 ст.138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2 кв. 2011р. в сумі 1 750 729 грн., в результаті проведення платником безтоварних операцій з сумнівними суб'єктами господарювання (а.с.15-50). За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, відповідач 06.08.2013 року податковим повідомленням-рішенням за № 0000712201 визначив позивачу додаткові грошові зобов'язання зі сплати податку на прибуток в розмірі 1 750 729 грн. за основним платежем, податковим повідомленням рішенням № 0000722201 визначив грошові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в розмірі за основним платежем 1 421 653 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 57 742 грн. та податковим повідомленням-рішенням № 0000732203 від 06.08.2013 року зменшив розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 100 720 грн.(а.с. 51-53). Судом встановлено, що підставою для визначення вказаних зобов'язань слугував висновок проведеної перевірки, згідно якого позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту суми податку на додану вартість згідно господарської діяльності проведеної із ТзОВ «Будівельна компанія АРС» та ТзОВ «АРС Трейд» по придбанню товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року . Висновки про наявність вказаних порушень ґрунтуються на встановленні відповідачем під час перевірки використаних актів перевірки даних контрагентів про проведення аналізу їх діяльності та встановлення відсутності фактичного постачання товарів та послуг через ненадання для перевірки первинних документів та інших проведених податковим органом заходів щодо здійснення фінансово-господарської діяльності (а.с.7-26). Як наслідок відповідач дійшов висновку, що позивачем безпідставно, в порушення норм Податкового кодексу України порушено норми податкового законодавства. Відповідно до вимог п.п. 2.1.1. п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами. Згідно ст. 3 Закону, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону, валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті. Відповідно до вимог п. 1.7 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7. Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Вирішуючи правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та перевіряючи вказані рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність вимогам встановленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про прийняття відповідачем необґрунтованих рішень, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття. Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судом встановлено наступне. 01.04.2011 року між позивачем (підрядник) та TзOB «Будівельна компанія «АРС» (субпідрядник) укладено договір субпідряду №01/Д(а.с.75-80). Відповідно до п. 1.1. даного договору підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати поточний ремонт автомобільних доріг місцевого значення в Івано-Франківській області. В результаті виконання субпідрядником зазначених вище робіт між сторонами підписано наступні акти приймання - передачі виконаних робіт (а.с.81-121) : - акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2011р. на загальну суму 969 481,15 грн., в т.ч. ПДВ - 161 580.19 грн. - акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2011р. на загальну суму 340 258,34 грн., в т.ч. ПДВ - 56 709,72 грн. - акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень-3 2011р. на загальну суму 186 511,37 грн., в т.ч. ПДВ -31 085,23 грн. - акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень-4 2011р. на загальну суму 2 034 731,84 грн., в т.ч. ПДВ - 339 121,97 грн. - акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень-5 2011р. на загальну суму 1 736 449,02 грн., в т.ч. ПДВ - 289 408,17 грн. -акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень-6 2011р. на загальну суму 516 316,55 грн., в т.ч. ПДВ - 86 052,76 грн. TзOB «Будівельна компанія «АРС» виписано наступні податкові накладні: від 29.04,2011р. №94 на загальну суму 969 481.15 грн., в т.ч. ПДВ - 161580,19 грн., від 29.04.2011р. №95 на загальну суму 340 258,34 грн., в т.ч. ПДВ - 56709,72 грн., від 29.04.2011р. №90 на загальну суму 186 511,37 грн., в т.ч. ПДВ - 31 085,23 грн., від 29.04.2011р. №91 на загальну суму 2 034 731,84 грн.. в т.ч. ПДВ - 339 121,97 грн., від 29.04^2011р. №92 на загальну суму 1 736 449,02 грн., в т.ч. ПДВ -289 408,17 грн., від 29.04.2011 р. №93 на загальну суму 516 316,55 грн., в т.ч. ПДВ - 86 052,76 грн.(а.с.122-127,134-140). 31.05.2011 року між позивачем та TзOB «Будівельна компанія «АРС» (субпідрядник) укладено договір субпідряду (а.с.128- 133). Відповідно до п. 1.1. даного договору підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати роботи з берегоукріплення р. Бистриця Солотвинська для захисту дюкерного переходу «Пасічна - Долина» ДУ 530 мм на 16,2 км. газопроводу. В результаті виконання субпідрядником зазначених вище робіт між сторонами підписано акти приймання - передачі виконаних робіт за червень 2011 року на суму 178 142,35 грн., в т.ч. ПДВ 9 373,8 грн. Виписано податкові накладні від 30.06.2011 р. №350.(а.с.81-121,122-127,134-140). 01.04.2011 pоку між позивачем та TзOB «APC Трейд» (орендодавець) укладено договір оренди будівельної техніки (а.с.141). Термін дії договору до 31.12.2011 року. В результаті використання орендованої техніки між сторонами підписано акти приймання - передачі № (0000001 від 15.04.2011 р. на суму 2 387 763,00 грн., № ОУ-0000002 від 15.04.2011 р. на суму 176 546,00 грн., №ОУ-0000003 від 15.04.2011 р. на суму 70 038 грн.(а.с.144-146). За надані послуги оренди TзOB «APC Трейд» виписано податкові накладні: №50 від 15.04.2011 р. на суму 84 045,6 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 14 007,6 грн., №51 від 15.04.2011 р. на суму 211 855,2 грн. в т.ч. ПДВ 35 309,2 грн., №52 від 15.04.2011 ; на суму 2 865 315,6 грн. в т.ч. ПДВ 477 552,6 грн.(а.с.147-149,152-155). Окрім цього судом встановлено що виконані позивачем роботи здійснювались на замовлення ВАТ «Олевське шляхово-будівельне управління №42» та філії УМГ «Прикарпаттрансгаз». Так, позивачем було укладено із ВАТ «Олевське шляхово - будівельне управління №42» договори підряду №11, №11-А, №11-Б на поточний ремонт автомобільних доріг місцевого значення в Івано-Франківській області. Відповідно до п. 1.1. зазначених вище договорів позивач зобов'язався виконати відповідно до умов договорів роботи з поточного ремонту автомобільних доріг місцевого значення, а саме: Устеріки - Пробійнівка на ділянці км. 16 +000 - км. 27 + 000, Соколівка - Річка на ділянці км 0+000 - км 7+000, Яворів - Снідавка на ділянці км 0+000 - км 7+494. В свою чергу для виконання зазначених вище робіт позивачем укладено договори субпідряду із TзOB «Будівельна компанія «АРС», договори оренди будівельної техніки із ТзОВ «АРС Трейд», яку позивач використовував на зазначених вище роботах. В квітні 2011 року позивачем у відповідності до вимог зазначених вище договорів підряду від 01.04.2011 р. підписано із ВАТ «Олевське шляхово - будівельне управління №42» (генпідрядник) та Службою автомобільних доріг України (замовник) акти приймання виконаних робіт за квітень 2011 року на загальну суму 15 204 120 гри. При цьому у вищезазначеному акті приймання виконаних робіт за квітень 2011 року Службою автомобільних доріг України підтверджено, що роботи виконані в повному обсязі. ВАТ «Олевське шляхово - будівельне управління №42» за отримані роботи перерахувало позивачу кошти, що підтверджується випискою по рахунку за період з квітня 2011 р по червень 2011 р. Позивач розрахувався за виконані роботи із своїми субпідрядниками, про що свідчать копії платіжних доручень. Також Філією УМГ «Прикарпаттрансгаз» з позивачем укладено договір підряду від 05.05.2011 р. №110505696, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання виконати роботи з берегоукріплення р. Бистриця Солотвинська для захисту дюкерного переходу газопроводу Пасічна - Долина» ДУ 530. Аналогічно для виконання зазначених вище робіт позивачем було залучено субпідрядника TзOB «Будівельна компанія «АРС» та укладено договір купівлі - продажу будівельних матеріалів із TзOB «APC Трейд». В результаті виконаних робіт між Замовником та Підрядником підписано акт приймання -передачі виконаних робіт за травень, червень 2011 р. Філія УМГ «Прикарпаттрансгаз» повністю перерахувало позивачу кошти за проведені роботи, що підтверджується виписками з банківського рахунку. Крім цього, зазначені вище обставини у справі знайшли своє відображення в довідках Івано-Франківської об'єднаної державної фінансової інспекції від 09.10.2012 р. №810-103 та 27.10.2011 р. 05/26 при проведенні перевірки (а.с.181-195). Необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання товарів (робіт, послуг) у контрагентів є в наявності у позивача та копії містяться в матеріалах справи. Таким чином, суд перевіряючи реальність господарських операцій, визначених угодами, що укладені між позивачем та його контрагентами прийшов до висновку, що твердження податкового органу щодо нереальності та безтоварності здійснення господарських операцій не відповідає дійсності. Як наслідок суд приходить до висновку про реальність даних господарських операцій, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку. При цьому суд зазначає, що обставини, коли контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту у разі, коли цей платник має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний Суд України зазначив, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні. У постанові від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, дана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Посилання представника відповідача на факт порушення кримінальної справи, за ознаками злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, щодо контрагента позивача суд не приймає до уваги, так як лише вирок суду, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України може встановлювати обставини, які не підлягають доказуванню. В розумінні кримінально-процесуального законодавства України, належними засобами, які б підтверджували відповідні юридичні факти (зокрема, вину службових осіб) є відповідні судові рішення, що набрали законної сили. Представником відповідача не надано доказів того, що на момент проведення перевірки та розгляду справи були прийняті такі судові рішення і вони набрали законної сили. Посилання на показання свідків та акти зустрічних перевірок не є достатнім доказом щодо прийняття рішення про безтоварність операцій та їх відсутність. Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сформовано валові витрати та правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість сплачені контрагенту у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг). Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В матеріалах справи відсутні докази обставин, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем, що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності позивачем, оскільки мета є суб'єктивною ознакою, притаманною фізичним особам. Юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи. Доказів на підтвердження факту порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані позивачу в зв'язку з несплатою ним сум податкових зобов'язань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірних зобов'язань за спірними договорами або відомості про наявність податкового боргу у позивача, представником відповідача, також суду не надано. Не доведено також відповідачем й наявності доказів кримінальної відповідальності посадових осіб та відповідальності суб'єктів господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було надано суду постанови про визнання винними відповідальних осіб контрагентів у вчиненні злочину, передбаченого статтею 212 Кримінального кодексу України. Таким чином, відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для висновку податкових органів щодо безтоварності операцій укладених між позивачем та його контрагентами та, як наслідок, відсутність встановлених перевіркою порушень податкового законодавства. Враховуючи вищевикладене є протиправними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську № 0000732203, № 0000722201 та № 0000712201 від 06.08.2013 року, а позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted