Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-спецальянс" з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати повідомлення-рішення відповідача від 06.12.2013 року за №0004342203 та № 0004332203. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про заниження підприємством позивача податку на прибуток за 4 квартал 2012 року у сумі 12157грн., завищено податкові зобов`язання з ПДВ при реалізації товарів за лютий 2013 року на суму 474 910,1 грн., безпідставно віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у листопаді 2012 року та у лютому 2013 року в сумі 34196 грн., в зв'язку з включенням до складу податкового кредиту податкових накладних, які були виписані контрагенту - ТОВ "Строй-Клімат". Позивач зазначає, що суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, відповідають даним податкової декларації з ПДВ за відповідний період. На час здійснення господарських операцій та складання первинних документів підприємство позивача та ТОВ "Строй-Клімат" знаходились у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Позивач вважає, що саме податкова міліція, а не державна податкова інспекція наділена правом здійснювати документальну позапланову перевірку у межах порушеної кримінальної справи за постановою слідчого. В свою чергу, позивач також зазначив, що на підприємстві є в наявності всі необхідні матеріально-технічні умови для ведення господарської діяльності, а саме: персонал, основні фонди, виробничі активи, транспортні засоби тощо. Недоліків первинних документів та підстав вважати їх недійсними відповідач не надав, інших доказів не навів. Таким чином, позивач вважає, що підприємством не здійснювалось заниження податку на прибуток у 4 кварталі 2012 року та було правомірно сформовано податковий кредит у листопаді 2012 року та у лютому 2013 року, в зв'язку з чим, у податкового органу були відсутні правові підстави для зменшення суми від'ємного значення податку на додану вартість на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, з поданим позовом не погодився. У судовому засіданні та наданих письмових запереченнях в обґрунтування своєї позиції зазначив, що у зв'язку із отриманням постанови слідчого Слідчого управління Фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Харківській області від 09.10.2013 №7292/7/20-40-09-02-10 майора податкової міліції Гиренко Н.А. про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Техноспецальянс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України під час здійснення фінансово-господарської діяльності за період діяльності з 28.09.2012 по 01.10.2013 року, фахівцями відповідача проведена перевірка ТОВ "Техноспецальянс", за результатами якої складено акт перевірки від 18.11.2013 року за № 1022/20-31-22-03/38381909. На підставі порушень, виявлених зазначеним актом перевірки, відносно позивача 06.12.2013 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №0004342203, яким донараховано податку на прибуток на загальну суму 15196 грн. та №0004332203, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 42745,34 грн. Відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, а позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свою позицію по справі, просив суд відмовити в задоволенні позову. Оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а завданням адміністративного судочинства України згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і неухильне дотримання судом вимог даної норми процесуального закону є обов'язковим в кожній адміністративній справі, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-Спецальянс" (далі за текстом - ТОВ "Техно-Спецальянс") знаходиться на обліку, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) у Державній податковій інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, що не заперечується сторонами у справі. Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, на підставі направлення на перевірку від 06.11.2013 р. № 650 та згідно наказу ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 04.11.2013р. №693 у зв`язку з отриманням постанови слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Харківській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, в.о. начальника ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області Єфремовим А.О. доручено організувати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Техно-Спецальянс" в.о. начальника управління податкового аудиту ГУ Міндоходів у Харківській обл. Хмарі О.А. За наслідками зазначеної перевірки складено акт №1022/20-31-22-03/38381909 від 18.11.2013р. (т. 1 а.с.9- 41). Згідно висновків акту перевірки підприємством позивача порушено пп.139.1.1 п. 139.1 ст. 139, ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, зі змінами та доповненнями, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток за 4 квартал 2012 року у сумі 12157грн., завищено податкові зобов`язання з ПДВ при реалізації товарів за лютий 2013 року на суму 474 910,1 грн., безпідставно віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у листопаді 2012 року та у лютому 2013 року в сумі 34196 грн. На підставі вищезазначеного акту, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 06.12.2013 року № 0004342203, яким ТОВ "Техно-Спецальянс" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на 15 196,00 грн., з яких за основним платежем - 12157,00 грн., 3039 грн. - за штрафними санкціями та від 06.12.2013 року № 0004332203, яким ТОВ "Техно-Спецальянс" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 42 745,34 грн. з яких за основним платежем - 34196,34 грн., 8549 грн. - за штрафними санкціями (т. 1 а.с. 107-108). Фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість слугувало те, що позивачем було порушено пп.139.1.1 п.139.1 ст. 139, ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняте на їх підставі спірне податкове повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного. Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті №1022/20-31-22-03/38381909 від 18.11.2013р., на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, у періоді, що перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ "Строй-Клімат" (податковий номер 33412371), а саме: між підприємствами було укладено договір № б/н від 15.10.2012 р., згідно якого сторони надають друг другу фінансову, матеріальну, господарську допомогу у здійсненні Уставної діяльності згідно з законодавством України. (т. 1 а.с.78). Відповідач в акті перевірки встановив, що контрагентом було виписано в адресу позивача податкові накладні та видаткові накладні. Інформація про види діяльності, які здійснювало ТОВ "Техно-Спецальянс" за період, що перевірявся, відповідає відомостям, що містяться у довідках ЄДРПОУ, виданих підприємству. За цим договором ТОВ "Строй-Клімат" надало ТОВ "Техно-Спецальянс" інформаційно-консультаційні послуги, на підтвердження чого під час податкової перевірки, а також у судовому засіданні позивачем були надані наступні первинні бухгалтерські документи: договір №б/н від 15.10.2013р.; акти здачі-прийняття робіт: №б/н від 27.11.2012; №б/н від 30.11.2012; №б/н від 28.02.2013; №б/н від 28.02.2013; №б/н від 28.02.2013; податкові накладні: №212 від 27.11.2012; №517 від 30.11.2012; № 229 від 28.02.2013; №230 від 28.02.2013; №231 від 28.02.2013р.; звіти до кожного акту здачі-прийняття робіт; банківські виписки; картки рахунків 92 та 94, що підтверджують використання позивачем придбаних послуг для власної господарської діяльності без мети їх подальшої реалізації. Суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту, відображених у Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних у звітному періоді одержання. Судом також з'ясовано, що на час складання податкових накладних ТОВ "Строй-Клімат" та ТОВ "Техно-Спецальянс" відповідно до Податкового Кодексу України мали статус платника податку на додану вартість, і як наслідок мали право на складання податкових накладних (ст.ст.180-188 Податкового Кодексу України). ТОВ "Строй-Климат" зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 334123720336 від 12.04.2005 р., ТОВ "Техно-Спецальянс" зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200076753 від 15.10.2012 р. (т. 1 а.с. 77). Суд зазначає, що за правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, документи про оплату товару вважаються доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентом позивача господарських операцій. В ході судового розгляду справи судом було з'ясовано, що відповідачем фактів включення позивачем до податкового кредиту з ПДВ неналежно складених податкових накладних, які були складені особами, що не мають статусу платників ПДВ, не виявлено. Оглянувши в судовому засіданні вищезазначений договір, суд не вбачає порушень закону в його укладенні: цей правочин було укладено право і дієздатними юридичними особами; предмет, зміст прав і обов'язків сторін не суперечать закону. Текст договору засвідчений печатками суб'єктів господарювання, які є його сторонами. Під час судового розгляду відповідачем не наведено, яким саме чином позивачем порушені вимоги законодавства. Доказів, які б доводили нерозумність або необачність правової поведінки позивача при укладанні вищезазначеного договору № б/н від 15.10.2012 між ТОВ "Строй-Клімат" та ТОВ "Техно-Спецальянс", та відповідно невикористання позивачем у межах господарської діяльності товарів/робіт/послуг, отриманих від ТОВ "Строй-Клімат" за вказаним договором, відповідачем до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено. Зазначена вище господарська операція підтверджується документально первинними бухгалтерськими документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з ст.201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняли втрату зазначеними накладними юридичного статусу первинних документів судом не виявлено. Суд зазначає, що з 01.01.2011 року порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений ПК України. Відповідно до підпункту а) пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця; податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201 ПК України). Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм права, суд дійшов висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен отримати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Податковим органом не виявлено будь-яких порушень у формуванні позивачем податкового кредиту або податкових зобов'язань з ПДВ, не наведено жодних доводів та не подано будь-яких доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, як-безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій. Під час судового розгляду судом з'ясовано, що в акті документальної позапланової перевірки від 18.11.2013р. відповідачем зазначено, що перевіркою встановлено завищення позивачем показників у рядку 05.1 Декларації на прибуток підприємства "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" у сумі 57890,02 грн. у тому числі за 4 квартал 2012р. у сумі 57890,02 грн. Відповідачем робиться висновок, що на підставі наданих на перевірку документів встановлено, що підприємство до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у 4 кварталі 2012 р. віднесені витрати у суму 57890,02 грн., отримані ТОВ "Техно-Спецальянс" від ТОВ "Строй-Клімат", а саме: акт б/н від 27.11.2012р. на суму 59000 грн., в т.ч. ПДВ - 9833,33 грн.; акт б/н від 30.11.2012р. на суму 10468,02 грн., в т.ч. ПДВ - 1744 грн. Вказані висновки ДПІ є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать даним бухгалтерської документації ТОВ "Техно-Спецальянс" та були спростовані позивачем у судовому засіданні, виходячи з наступного. Придбані позивачем за договором №б/н від 15.10.2012р. у ТОВ "Техно-Спецальянс" інформаційно-консультаційні послуги були використані для власного використання без мети подальшої реалізації. У бухгалтерському обліку вказана операція відображена наступним чином: К-т 92 Д-т 631 на суму 49166,67 грн., без ПДВ (Акт від 27.11.2012р.) К-т 93 Д-т 631 на суму 8723,35 грн., без ПДВ (Акт від 30.11.2012р.) На підтвердження вищевказаного, позивачем було надано до суду картки рахунків 92 «Адміністративні витрати» та 94 «Інші витрати операційної діяльності». Проведення вказаних операцій по рахунках бухгалтерського обліку 92 та 94 свідчить про те, що придбані послуги ТОВ "Техно-Спецальянс" віднесено на адміністративні витрати і ніяким чином не могли бути відображені, як стверджував відповідач, у рядку 05.1 Декларації на прибуток підприємства "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" у сумі 57890,02 грн. Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку. Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів). Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України. Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими під розділами, які не мають статусу юридичної особи. Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом. Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку, що у ТОВ "Техно-Спецальянс" не виникало обов'язку сплати податку на прибуток у сумі 12157 грн., в т.ч. за 4 квартал 2012 р. Цей факт свідчить про те, що нарахування сум податкового зобов'язання та штрафних санкцій є безпідставним, внаслідок чого винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013р. № 0004342203 є протиправним та підлягає скасуванню. Згідно ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки, не відображених в акті перевірки та не покладених в основу спірного рішення на момент його винесення) матиме наслідком підміну мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов до висновку, що суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень від 06.12.2013 року № 0004342203, яким підприємству позивача занижено податок на прибуток за 4 квартал 2012 року у сумі 12157грн. та № 0004332203, яким підприємству позивача нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на суму 34196,34 грн. по періодам у листопаді 2012р. у сумі 11578 грн. та у лютому 2013р. у сумі 22618,34 грн. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Оскільки судовим розглядом встановлено факт порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted