Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

Позивач звернулась в суд з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати його дії протиправними та зобов'язати призначити і виплачувати їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», мотивуючи тим, що вона є потерпілою від аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії, постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому відмову відповідача у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років вважає протиправною. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач участі представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, заперечення проти позову не подав. Відтак, відповідно до ст.128 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків Позивач при досягненні 51-річного віку, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], згідно з ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у вересні 2013 року (як стверджується у позовній заяві) звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії. Однак відповідач листом № 28977/02 від 09.12.2013 року відмовив позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку з тієї підстави, що [PERSON] документально не підтверджено факту постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на момент аварії на ЧАЕС, а підтверджено тільки факт постійного проживання з 13.09.1986 року по 11.03.1991 року (4 роки 5 місяців 29 днів), тому першопочаткова величина зменшення пенсійного віку не встановлена, а відтак, на думку відповідача, вона має право на зменшення пенсійного віку лише на 1 рік з виходом на пенсію в 59 років. Позивач в позовній заяві стверджує, що вона з квітня по вересень 1986 року була зареєстрована в [ADDRESS], але у період з 15 лютого 1986 року по 13 вересня 1986 року фактично проживала в [ADDRESS] без реєстрації, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками виконкому Болотницької сільської ради Народицького району Житомирсьбкої області від 21.01.2014 року № 8 та № 9, які відповідачем до уваги не взяті. Стаття 46 Конституції України закріпила, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Так в ч.2 ст.55 Закону зазначено, що потерпілим, внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням на 2 роки пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, якщо ці особи у зоні посиленого радіологічного контролю за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали не менше 4 років. Першопочаткова величина зниження пенсійного віку на 2 роки, встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменті аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цій період. При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності у них страхового стажу не менше 15 років До досягнення 60-річного віку право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними певного віку (чинний на момент звернення). Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року. Відповідно до п.п. «ґ» п.7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). При цьому, згідно з п.38 Порядку, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Судом встановлено, що [PERSON] 28.12.1995 року отримала посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1991 роках серії [NUMBER], категорія 4, та 28.08.2012 року отримала дублікат посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії [NUMBER], категорія 4. Вказані посвідчення відповідають вимогам ст.6 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства. Згідно з ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 видача посвідчень провадиться зокрема іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню. Судом також встановлено, що статус позивача, як громадянки, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, ніким не оспорювався, а тому посвідчення є чинними і вони вказують на те, що позивач згідно з ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, станом на 01.01.1993 року проживала або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Таким чином, першопочаткова величина зниження пенсійного віку 2 роки є встановленою. До матеріалів справи долучено копії й інших первинних документів, що підтверджують факт постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, зокрема копії довідок органу місцевого самоврядування. Однак, різного виду довідки про роботу чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю є лише підставами для визначення в установленому порядку відповідного статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік громадян, які станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, визначений в статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» знижується на 2 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, але не більше ніж на 5 років. А тому жінки, пенсійний вік яким знижено на 5 років, і які народились у 1962 році, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 55 років. Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Однак, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії при досягненні 51-річного віку, тобто передчасно. Згідно з п.7 2 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. Проте на обгрунтування існування підстав для застосування вказаної норми, позивачем не надано суду доказів наявності у неї страхового стажу не менше 30 років та факту звільнення з роботи за станом на момент звернення за призначенням пенсії. З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги передчасними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Тому

Результат розгляду: denied