Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Петровської районної у м. Донецьку ради (далі-Управління) протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є незастрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та перебуває на обліку в Управлінні як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на дитину [PERSON], [INFO]. Відповідачем було призначено їй виплату допомоги по догляду за дитиною з 04 жовтня 2011 року у розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Просила суд визнати протиправними дії Управління ради під час нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за період з 04 жовтня 2011 року до дати винесення судового рішення, зобов'язати відповідача нарахувати та здійснити виплату на користь позивачки допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 04 жовтня 2011 року до дати винесення судового рішення, з урахуванням виплачених сум. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Азарова Н.А. в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу у їх відсутність. Також надала письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги позивача не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність позовних вимог законодавству України, зазначивши, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. З урахуванням зазначених норм позивачу була призначена допомога у розмірі 130 грн. щомісяця з жовтня 2011р. по червень 2013р., з липня 2013 по листопад 2013р.- 333,77 грн., з грудня 2013р. - 404,77 грн.. Вважає, що прийняти Управлінням рішення відповідають діючому законодавству, тому не має підстав для здійснення перерахунку та виплати допомоги відповідачеві згідно її позовних вимог. Враховуючи те, що клопотання про розгляд справи за їх відсутністю заявили всі особи, які беруть участь у справі, суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України здійснити судовий розгляд і вирішення справи в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.9). Управління з 04 жовтня 2011 року позивачці як незастрахованій особі призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. щомісяця з жовтня 2011р. по червень 2013р., з липня 2013 по листопад 2013р.- 333,77 грн., з грудня 2013р. 404,77 грн., що підтверджується відповідними рішеннями про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 11.08.2011 р. та від 29.07.2013 р. Ухвалою суду від 30 січня 2014 р. позовні вимоги [PERSON] до Управління праці і соціального захисту населення Петровської районної у м. Донецьку ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з 04 жовтня 2011 р. по 12 липня 2013 р., відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням проведених виплат, було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Законом України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХІІ) передбачено, що цей закон відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до інших законодавчих актів України" (надалі - Закону № 107-VI) ст. 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в наступній редакції: "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень" (п.23, розділу II Закону № 107-VI). Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 107-VI, а саме пункту 2 розділу ІІІ розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Отже, з 01.01.2009 року ст. 15 Закону № 2811-ХІІ відновила попередню редакцію, відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Прожитковий мінімум (відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум") - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає з 1 січня 2013р. - 972 грн., з 1 січня 2014р.- 1032 грн. Враховуючи, що на 2013- 2014 рік жодним Законом України не встановлений інший, ніж у Законі № 2811-ХІІ розмір допомоги, спірні відносини регулюються Законом № 2811-ХІІ, а положення Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 року в тій частині, в якій вони суперечать названому закону, застосовуватись не можуть. Отже, у відповідача наявний обов'язок здійснювати виплату державної допомоги в розмірі, передбаченому Законом № 2811-ХІІ. Тобто, своїми діями відповідач порушив права позивача на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист, який гарантується державним соціальним забезпеченням, що має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року у справі № 21-410а12. Згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (цією статтею Кодекс доповнено Законом України від 06.07.2010 № 2747-IV) рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно було нараховано та виплачено позивачу [PERSON] допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років, у зв'язку із чим [PERSON] має право на отримання допомоги у розмірі, визначеному ст.15 Закону № 2811-ХІІ, з 13 липня 2013 року по 30 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що оскільки предметом спору в даній справі є лише право позивача на перерахунок призначеної їй допомоги, і позивач звертаючись до суду, вибрав саме такий спосіб захисту порушеного права, не заявляючи вимог щодо стягнення з відповідача певної суми, у суду не має підстав для застосування вимог статті 256 КАС України, зі змісту якої вбачається, що негайно виконуються постанови суду, зокрема, щодо присудження виплати періодичних платежів. Щодо вимоги позивача, щодо здійснення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень шляхом надання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що це є правом суду та суд не вбачає підстав для постановлення такого рішення у межах даної справи. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial