Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

26.01.2011 року [PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області надалі - Старосамбірська РДА Львівської області), в якій просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо дотримання порядку та підстав звільнення позивача; - визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Старосамбірської районної державної адміністрації «Про звільнення [PERSON]»; - поновити позивача на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області; - виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.11.2010 року Старосамбірською РДА Львівської області видано розпорядження №114-о/с про звільнення позивача з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА (надалі - УПСЗН). Вважає дії відповідача щодо дотримання порядку та підстав звільнення та оскаржене розпорядженням протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства з наступних підстав. 09.08.2010 року листом №5/13-4841/0/2-10/6-10 Львівської обласної адміністрації надано погодження голові Старосамбірської РДА на звільнення позивача із займаної посади. Проте, акт службового розслідування про ненадання інформації складено 11.08.2010 року. Тобто, на момент звільнення [PERSON] з займаної посади (17.11.2010 року), відповідачем, в порушення п.1,2,4 Постанови КМУ №1374 від 29.07.1999 року та ст.11 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» не надано обґрунтування ЛОДА причин звільнення позивача із займаної посади. Позивач, як на підставу своїх доводів вказує на те, що на момент звільнення перебував на лікарняному. На думку позивача, інші підстави для звільнення, зазначені в розпорядженні, не підтверджують його вини у невиконанні службових обов'язків. Відповідачем не взято до уваги бездоганного попереднього періоду роботи позивача, а рішення про звільнення не відповідає тяжкості зазначених у оскаржуваному розпорядженні порушень з боку позивача, а відтак просить позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулося 18.02.2014 року позовні вимоги заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, пояснення надав аналогічні, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю з наступних підстав. Підстави для проведення службового розслідування до звернення за погодженням звільнення позивача були відсутні, неотримання письмового пояснення позивача з приводу встановлених порушень не відповідає дійсності, оскільки такі пояснення були ним надані. Разом з тим, вже після направлення звернень про узгодження звільнення позивача, на вимогу останнього було проведено службове розслідування, яке підтвердило вину позивача в неналежному виконанні [PERSON] службових обов'язків. Вказує на те, що позивача не було звільнено у строки, визначені законодавством після отримання відповідних узгоджень, тому що він перебував на лікарняному та в черговій відпустці. Після виходу [PERSON] на роботу з відпустки було видано розпорядження про його звільнення. При цьому сам позивач стверджував, що в день видачі такого розпорядження не перебував на лікарняному. За таких обставин, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а відтак, просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судові засідання, які відбулися 06.03.2014 року та 12.03.2014 року відповідача явки уповноваженого представника не забезпечив повторно. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав. 13.03.2010 року на підставі розпорядження голови Старосамбірської райдержадміністрації №21-о/с [PERSON] призначений на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА Львівської області з 15.03.2010 року. Стаж державної служби позивача станом на 15.03.2010 року становить 7 років 1 місяць (п.3 Розпорядження) ( Том 1, а.с.7). 17.11.2010 року за розпорядженням голови Старосамбірської РДА №114-о/с «Про звільнення [PERSON]» позивача звільнено з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації Львівської області 17 листопада 2010 року за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків (Том 1, а.с.90). Як слідує з оскаржуваного розпорядження, підставою для його прийняття були: догана (розпорядження райдержадміністрації від 06.07.2010 року № 65к), лист-погодження заступника голови Львівської облдержадміністрації від 9 серпня 2011 року № 5/13-4841/0/2-10/6-10, лист-погодження головного управління праці та соціального захисту населення Львівської облдержадміністрації від 17 серпня 2010 року № 02-7004, лист начальника Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації В. Мартиняка від 03.08.2010 року № 01-6503 про невчасне подання інформації управлінням праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації, службова записка заступника голови, керівника апарату райдержадміністрації від 27.07.2010 року, акт про проведення службового розслідування від 11.08.2010 року. 17.11.2010 року комісією в складі заступника голови райдержадміністрації Кутельмаха З.Б., начальника юридичного відділу райдержадміністрації Хітчака В.І., головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації Сольчаник О.Т. в кабінеті голови райдержадміністрації було попереджено [PERSON] про звільнення з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА Львівської області 17 листопада 2010 року за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків, про що складено Акт № 1 від 17.11.2010 року. Ознайомитись з розпорядженням під розписку [PERSON] відмовився (Том 1, а.с.81). З листів від 18.11.2010 року № 2508/01-25 та від 02.12.2010 року № 2661/01-25 слідує, що Старосамбірська РДА проінформувала позивача про те, що 17.11.2010 року його було звільнено із займаної посади за розпорядженням голови райдержадміністрації від 17.11.2010 року № 114к відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року № 1374 «Про затвердження порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій». У зв'язку з відсутністю на робочому місці у період з 13:45 год. до 18:00 год. 17 листопада 2010 року позивачу необхідно з'явитися в райдержадміністрацію для отримання трудової книжки. Позивач не погоджуючись із діями Старосамбірської РДА щодо дотримання порядку та підстав звільнення позивача та оскаржуваним розпорядження 17.11.2010 року № 114-о/с «Про звільнення [PERSON]» звернувся до суду. При вирішенні вказаного спору, суд виходив з наступного. У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як слідує з матеріалів справи, 06.07.2010 року згідно з розпорядженням голови Старосамбірської РДА «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» оголошено догану начальнику управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації [PERSON] за порушення термінів виконання доручення голови Львівської обласної державної адміністрації від 23.06.2010 року №56/0/6-10 (Том 1, а.с.91). Не погодившись із винесеним розпорядженням про накладення дисциплінарного стягнення від 28.06.2010 року №56/0/6-10 таке оскаржене до Львівського окружного адміністративного суду. Згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року у справі №2а-8159/10/1370 залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2012 року (Том 1, а.с.63-66), у задоволені позову [PERSON] до Старосамбірської РДА Львівської області про скасування п.1 розпорядження голови Старосамбірської РДА Львівської області №65-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» від 06.07.2010 року відмовлено повністю. Згідно з мотивувальною частиною вказаної постанови видно, що 04.08.2010 року за підписом голови Старосамбірської РДА В.Цегенько заступнику голови Львівської обласної державної адміністрації Гримській Л.С. та начальнику Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації Мартиняку В.В. було скеровано два листи №1427/01-25 та №1426/01-25 відповідно, згідно яких відповідно до п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року №1374 «Про затвердження порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій» начальник Старосамбірської РДА просить погодити звільнення з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації Львівської області [PERSON] у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на нього посадовою інструкцією (Том 1, а.с.178-181). 09.08.2010 року листом Львівської обласної державної адміністрації від 09.08.2010 року №5/13-4841/0/2-10/6-10 за підписом заступника голови облдержадміністрації Л.Гримської адресованого голові Старосамбірської РДА, облдержадміністрація погоджує звільнення з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації [PERSON] (Том 1, а.с.92). У відповідь на лист №1426/01-25 від 04.08.2010 року, за підписом начальника Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації В.Мартиняка відповідачу надано відповідь від 17.08.2010 року №02-7004 про погодження звільнення позивача з займаної посади (а.с.93). Окрім того, згідно розпорядженням голови Старосамбірської РДА від 6 серпня 2010 року №89к «Про проведення службового розслідування» (Том 1, а.с.100) утворено комісію з проведення службового розслідування стосовно факту невчасного подання інформації управлінням праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА у Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. За результатами проведеного службового розслідування комісією складено Акт від 11.08.2010 року згідно якого комісією було встановлено факт несвоєчасного подання інформації щодо посилення соціального захисту населення під час оплати житлово-комунальних послуг та на виконання листа Мінпраці в Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. Як слідує з висновків Акта проведення службового розслідування (Том 1, а.с.97) відповідно до ст.11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівник управління районної державної адміністрації очолює відповідний підрозділ і несе персональну відповідальність перед головою райдержадміністрації за виконання покладених на цей підрозділ завдань. Начальник управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації [PERSON] не забезпечив покладене на нього завдання щодо подання інформації по посиленню соціального захисту населення під час оплати житлово-комунальних послуг відповідно до листа Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 3 серпня 2010 року № 01-6503. Позивач з актом службового розслідування ознайомився 13.08.2010 року, про що свідчить його особистий підпис [PERSON] Як слідує з припису норми ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головами відповідних державних адміністрацій за виконання покладених на ці підрозділи завдань. Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року за № 1374 (далі - Порядок №1374) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що питання про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації порушується головою відповідної місцевої державної адміністрації за наявності вакансії або обґрунтованих підстав для звільнення з посади. Згідно з п.4 Порядку №1374 у пропозиції щодо звільнення керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації обґрунтовується причина звільнення. До зазначеної пропозиції додаються копії заяви про звільнення, акта службового розслідування, медичної довідки або інших документів, що стосуються підстав звільнення. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач, звертаючись до відповідних посадових осіб Львівської обласної державної адміністрації з клопотаннями про погодження звільнення [PERSON] з займаної посади, акт службового розслідування не надавав. Такий акт був складений комісією лише 11.08.2010 року, тобто після отримання листів про погодження звільнення позивача з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА, які були скеровані відповідачу 04.08.2010 року. Пунктом 6 Порядку передбачено, що висновки щодо призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації не пізніше десяти днів з дня порушення даного питання надсилаються голові відповідної місцевої державної адміністрації і додаються до особової справи державного службовця за місцем роботи. Голова місцевої державної адміністрації у триденний термін з дня отримання висновку відповідного міністерства, іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади видає в установленому порядку розпорядження про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації. У разі визнання міністерством, іншим центральним або місцевим органом виконавчої влади роботи відповідного управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації або їх керівників незадовільною міністр чи керівник іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади звертається з вмотивованим поданням до голови відповідної місцевої державної адміністрації. Голова місцевої державної адміністрації зобов'язаний розглянути це подання і не пізніше ніж у місячний термін прийняти рішення та дати обґрунтовану відповідь. Як слідує з листа начальника Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 03.08.2010 року №01-6503, з метою оперативного вирішення питань, які виникають в ході рішень Уряду щодо посилення соціального захисту населення під час оплати житлово-комунальних послуг та на виконання листа Міністерства праці та соціальної політики України від 29.07.2010 року № 632/5/75-10 та листа головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації від 29.07.2010 року № 08-6364, починаючи з 2 серпня 2010 року органами праці та соціального захисту населення надсилається інформація в головне управління за формою №1 - щопонеділка до 12-00 год та за формою №3 щоденно до 12-00 год для подальшого інформування Мінпраці України. Однак, вищезазначена інформація від управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА в головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрація надійшла 2 серпня о 17 год. 18 хв. Тобто, судом встановлено, що вказаний лист стосується несвоєчасного подання інформації управлінням праці та соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації, а не безпосередньо самим позивачем. Проте, відповідач, уникнувши призначення службового розслідування та не зажадавши від позивача письмового пояснення, в порушення ст.149 КЗпП України, для об'єктивного з'ясування обставин невчасного подання інформації та, у випадку встановлення вини позивача у цьому, підготування обґрунтованих висновків щодо звільнення з посади керівника управління позивача, передчасно звернувся із погодженням щодо звільнення [PERSON] із займаної посади. Отже, під час звільнення позивача з займаної посади, відповідачем був порушений порядок звільнення з посади головами відповідних державних адміністрацій начальників управлінь щодо погодження із органами виконавчої влади вищого рівня та діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно з ч. 2 п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Згідно з поданих сторонами пояснень та журналу обліку відлучень працівників за 2010 рік судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] 17.11.2010 року відлучався в поліклініку у зв'язку з поганим самопочуттям. Як слідує з наявною в матеріалах справи копії листка непрацездатності серії АБЮ № 146434, виданого Старосамбірською ЦРЛ позивач з 17.11.2010 року по 21.11.2010 року перебував на лікарняному та був звільнений від роботи. Дата видачі лікарняного листка - 18 жовтня 2011 року. Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455 (далі - Інструкція № 455 від 13.11.2001 року) видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності. Крім того, відповідно до п. 2.5. Інструкції № 455 від 13.11.2001 року листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі. Також, згідно листа Головного управління охорони здоров'я ЛОДА МОЗ України від 27.05.2011 року № 1172 Головним управлінням охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації розглянуло повторні звернення позивача, що надійшли на адресу Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров'я України, головного управління охорони здоров'я Львівської ОДА та повідомлено про наступне. Для перевірки фактів викладених у зверненнях, наказом ГУОЗ ЛОДА була створена комісія, згідно висновків якої: враховуючи та аналізуючи наявні записи медичної карти амбулаторного хворого № 11599 Старосамбірської ЦРЛ, та висновку невропатолога, нейрохірурга ЛОКЛ тимчасова непрацездатність хворого [PERSON] настала 17.11.2010 року; згідно наказу МОЗ України № 455 від 13.11.2001 року п.17 лікуючий лікар Старосамбірської ЦРЛ зобов'язаний був відкрити листок непрацездатності. Рекомендовано: через ЛКК видати хворому [PERSON] листок непрацездатності з 17.11.2010 року по 21.11.2010 року. Головному лікарю Старосамбірської ЦРЛ надіслана довідка комісії ГУОЗ ЛОДА. Відтак, суд приходить до висновку, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON], яка настала 17.11.2010 року, про що зазначено у листку непрацездатності, датою видачі такого листка слід вважати саме 17.11.2010 року. Згідно з припису норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. За наведених обставин, суд вважає, що відповідачем не було дотримано вказаної вищеї гарантії при незаконному звільненні позивача, передбаченої Кодексом законів про працю України. Зважаючи на викладене вище, виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Як встановлено положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як видно з довідки управління праці та соціального захисту наслення Старосамбірської районної державної адміністрації № 06-2004 від 27.11.2012 року (а.с.225, Том 1) середньомісячна заробітна плата [PERSON] у 2010 році становила 2097,60 грн. Таким чином, з урахуванням п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №10, позивачу належить виплатити 79426,55 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, у відповідності до вимог ч.1 ст.256 КАС України судове рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до норм ст. 94 КАС України, судові витрати не стягуються.

Результат розгляду: granted