Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

21 травня 2013 року між позивачем та TEXTILE SERVICE UAB, Каунас, Литва (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір №03/13, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов'язання передати ТОВ «Кадіум-імпорт» необроблену тканину, готову тканину чи махрові вироби (а.с.14-17). З метою митного оформлення товару позивач подав до Кіровоградської митниці вантажну митну декларацію (ВМД) від 15.11.2013 №901050000/2013/010293, в якій задекларував товар (тканини з поліефірних штапельних волокон змішаних головним чином синтетичними чи штучними нитками, вибивні: 100% вмістом поліестеру), заявивши вартість товару на загальну суму 95 036,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення (курс USD: 7,993) становить 759 628,18 грн. (а.с.36). 15 листопада 2013 року до Кіровоградської митниці Міндоходів надійшов запит №10-27/1759 про вирішення спірного питання правильності визначення митної вартості товару за ВМД № №901050000/2013/010293 (а.с.35). Дані обставини стали підставою для витребування у декларанта додаткових документів. Такі дії митний орган мотивував тим, що виявилось неможливим встановити реальну ціну митної вартості придбаного товару, оскільки виявлено розбіжності. 05 грудня 2013 року Кіровоградською митницею Міндоходів вручено позивачеві запит з вимогою надати інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару, транзитну декларацію країни продавця, товарно-транспортну накладну заповнену у відповідності з інструкціями покупця. На даному запиті позивачем зроблено запис про те, що інших документів надати не має можливості, процедура консультації проведена (а.с.34 зі зворотного боку). 05 грудня 2013 р. рішенням про коригування митної вартості товарів №901000003/2013/000258/2 Кіровоградською митницею Міндоходів визначено митну вартість із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 Митного Кодексу України в розмірі - 117 774,10 доларів США (а.с.11). Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України №901050000/2013/00268 від 05.12.2013 р. Кіровоградською митницею Міндоходів було відмовлено у митному оформленні товару, оскільки відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №901000003/2013/000258/2 від 05.12.2013 р. Вимогою для митного оформлення товарів відповідачем в картці відмови зазначено надання нової ВМД відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів 901000003/2013/000258/2 від 05.12.2013 р. з доплатою митних платежів та коригуванням відповідних граф (а.с.12-13). Згідно ч.1 ст.305 Митного кодексу України, у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов'язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури. Відповідно до п.1 ч.1 ст.306 Митного кодексу України, одним із способів забезпечення сплати митних платежів є фінансові гарантії. При здійсненні розмитнення товару, сторонами застосовано процедуру надання фінансової гарантії у формі сплати різниці між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (а.с.67-68). Товар випущено у вільний обіг України за відкоригованою митною декларацією від 06.12.2013 року №901050000/2013/011170 (а.с.20). Відповідно до ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Згідно з ст. 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У відповідності до ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Частиною третьою ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу. Згідно з ч. 4, 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу. Судом встановлено, що ч.3 ст.53 МК України передбачений вичерпний перелік обставин, за яких митний орган має право зобов'язувати декларанта подавати додаткові документи для підтвердження митної вартості. При цьому, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтвердженим відповідними доказами. Однак, відповідач-1 ніяк не обґрунтував необхідність подання зазначених документів у запиті для підтвердження митної вартості товарів. Також Кіровоградська митниця Міндоходів в оскаржуваному рішенні зазначає, що заявлена митна вартість товарів нижча, ніж вартість ідентичних та подібних товарів по митним оформленням проведеним органами доходів і зборів України в митному режимі «імпорт» за останні 90 днів, а тому виникають обґрунтовані сумніви у достовірності відомостей про митну вартість товару, в зв'язку з чим митна вартість товарів не може бути визначена за заявленою декларантом вартістю. В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що дана цінова інформація митницями сформована не на підставі заявленої вартості декларантами самостійно (ціна договору), а на підставі вже визначеної вартості митними органами під час їх розмитнення за резервним методом, що спростовує позицію про договірну вартість таких товарів. Суд вважає, що порівняння вартості товару позивача за ціною договору з ціновою інформацією, яка визначена за резервним методом іншими митницями, а не декларантами самостійно, не є беззаперечним доказом того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадіум-імпорт» занизило вартість імпортованих товарів. Судом витребувано у митниці ухвалою про відкриття провадження у справі копію витягу з ПІК "Інформаційно-пошукова система обробки та аналізу цінової інформації при визначенні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон", тобто цінову інформацію, що покладена в основу оскаржуваного рішення при визначенні митної вартості товарів. Натомість Кіровоградською митницею Міндоходів надано документальні докази того, що така цінова інформація, тобто та, до якої прирівнювалась вартість товарів позивача, в ПІК "Інформаційно-пошукова система обробки та аналізу цінової інформації при визначенні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон" відсутня. Інших доказів того, що така інформація була в наявності під час прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем-1 не надано. Суд приходить до висновку про безпідставність застосування митним органом резервного методу визначення митної вартості, що мало наслідком неправомірну відмову в митному оформленні товару, а отже, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість в розмірі 36 348,04 грн., суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1-3 ст.301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до Державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. У відповідності до п.7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007р. №611/147, на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету. Позивачем не надано до суду доказів звернення до Кіровоградської митниці Міндоходів із заявою про повернення з Державного бюджету України митних платежів та податку на додану вартість, надмірно сплачених до бюджету, а тому рішення у порядку встановленому наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. №618 відповідачем-1 не приймалося. Окрім цього, судом встановлено, що позивачем суму податку на додану вартість в розмірі 36 348,04 грн., сплачену за відкоригованою митною декларацією від 06.12.2013 року №901050000/2013/011170 включено до податкового кредиту за грудень 2013 року (а.с.82-92). Таким чином ТОВ "Кадіум-Імпорт" використало своє право на податковий кредит з податку на додану вартість за митною декларацією з урахуванням суми ПДВ в розмірі 36 348,04 грн., яку просить стягнути позивач в даному провадженні. Судом встановлено, що даний податковий кредит на суму 36 348,04 грн. в бік зменшення позивачем станом на день вирішення спору не коригувався. В цій частині представник позивача пояснив, що коригування в бік зменшення можливе лише у випадку надходження коштів на рахунок. Згідно п.200.1. Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п.200.2. Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. У відповідності до п.200.3. Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Згідно п.200.4. Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Віднісши у грудні 2013 року сплачений податок на додану вартість в сумі 36 348,04 грн. до податкового кредиту на підставі п.п.7.4.1. Закону України "Про податок на додану вартість" позивач керувався тим, що дана сума є сумою податку, сплаченого в зв'язку з придбанням товарів та не є сплаченою помилково в розумінні податкового законодавства, що давало йому можливість скористатися усіма гарантіями, визначеними цим законом, в тому числі, і правом на бюджетне відшкодування (за наявності підстав), що свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення його з Державного бюджету оскільки закон не надає можливості платнику податку одночасно і зменшити податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового кредиту, і отримати з Державного бюджету сплачену суму податку на додану вартість, що стала підставою для його (податкового кредиту) формування. З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України податку на додану вартість в розмірі 36 348,04 грн. є передчасною та задоволенню не підлягає. Згідно з ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: partial