Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Правління Пенсійного Фонду України, Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл. про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити виплату пенсії особі, яка проживає за межами України, в якому просить визнати незаконною бездіяльність Правління Пенсійного фонду України щодо передачі уповноваженому територіальному органу його заяви для прийняття рішення про призначення та виплату пенсії за віком як пенсіонеру, проживаючому за межами України та зобов'язати відповідачів призначити та виплачувати пенсію за віком з 07.10.2009 року за межі України - в Ізраїль. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 25.11.2013 року він звернувся до Правління Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату пенсії за віком. Однак, відповідач Правління Пенсійного фонду України своїм листом від 10.12.2013 року відмовив у призначенні та виплаті пенсії. Вважає такі дії відповідача неправомірними, просить суд задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 17.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дій протиправними та зобов'язання відновити йому пенсію як особі, яка проживає за межами України за період з 07.10.2009 року по 10.06.2013 року залишені без розгляду. До суду надійшли письмові заперечення від відповідача Правління Пенсійного фонду України, відповідно до яких позов не визнає, оскільки позивач проживає за межами України, між державами Україна та Ізраїль відсутній міжнародний договір щодо призначення та виплати пенсій громадянами України, які проживають на території Ізраїлю. Письмові заперечення від відповідача Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл. в строк, передбачений ст. 183-2 ч. 3 КАС України не надійшли. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], у 1990 році виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. 25.11.2013 року позивач звернувся до відповідача Правління Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату пенсії за віком. Правління Пенсійного фонду України своїм листом від 10.12.2013 року відмовило у призначенні та виплаті пенсії. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: П. 1.1 - громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, та інші особи, передбачені цим Законом; П. 1.4 - іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в п. 16 зазначено що особа, яка зверталася за пенсією повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Статтею 29 цього Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації). Відповідно до ст. 30 вищезазначеного Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Відповідач, в своїх запереченнях на позов, не посилається на відсутність оригіналів документів, необхідних для відновлення пенсії, а на колізію в законодавстві, однак суд вважає вказану причину відмови відновити та виплачувати пенсію позивачу надуманою. На думку суду, відповідач приходить до помилкового висновку про відсутність у позивача законних підстав для відновлення пенсії. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність. Верховний Суд України у конституційному поданні порушив питання про визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Реалізація конституційного права громадян на соціальний захист, як вважає суб'єкт права на конституційне подання, законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оспорюваними положеннями Закону створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. Винятки встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (частина 2 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від 06.04.1993 № 258). Така диференціація на законодавчому рівні на різні категорії пенсіонерів, які проживають за межами України, не відповідає конституційним засадам соціального захисту громадян». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З огляду на зазначене вище, суд дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача в частині призначення та виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів, тобто, починаючи з 10.06.2013 року (з дати, зазначеної в ухвалі про відкриття провадження у справі). За таких підстав, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову та визнання бездіяльності Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл. у призначенні та виплаті пенсії позивачу, а також зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл. призначити та виплачувати позивачу пенсію з 10.06.2013 року. Що стосується позовних вимог до Пенсійного фонду України, то вказані вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки п. 3 Порядку подання та оформлення документів для відновлення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року чітко передбачено, що заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто до органу, який призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації). Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. 94 КАС України, судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 34 грн. 41 коп. підлягає стягненню з Державного бюджету України на його користь. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial