Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Рівному про зобов'язання вчинення певних дій. Усною ухвалою суду від 26.02. 2014 року було задоволено заяву позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої їх викладено в наступній редакції: «Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне через Головне Управління Державної казначейської служби України в Рівненській області сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% вартості майна, що становить 2028,18грн.» (а.с. 33). 26.02. 2014 року усною ухвалою суду було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області (а.с.39-40). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. На їх обґрунтування пояснив, що 20.02.2013 року нею було придбано однокімнатну квартиру в м. Рівне. При купівлі даної квартири [PERSON] сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% вартості нерухомого майна, що становить 2028,18грн. Зазначила, що 26.12.2013 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне про повернення вказаної суми, оскільки житло нею було придбане вперше. Однак, відповідачем листом від 09.01.2012 року відмовлено в поверненні вказаної суми. З огляду на це позивач вважає дії Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне протиправними та такими, що не відповідають вимогам норм чинного законодавства. У ході судового засідання позивач, з мотивів наведених у адміністративному позові, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, позов не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив суду, що рішення про відмову в наданні інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно №9276715 від 19.12.2013 року недостатньо для винесення рішення про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідач зазначив, що наданим переліком документів не підтверджується факт того, що нерухоме майно придбане позивачем вперше, а також зазначив, що ці довідки не можуть бути прийняті як докази в даній справі, оскільки вони отримані неналежним суб'єктом та не містять необхідних реквізитів. Крім того, зазначив, що згідно із Бюджетним кодексом України встановлюється чіткий порядок повернення помилково або надлишково сплачених до відповідного бюджету коштів, а тому їх повернення можливе при поданні відповідної довідки державного органу, та квитанції про перерахування коштів, але механізму реалізації та застосування даної норми немає. З огляду на вказане відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а дії Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне щодо відмови у поверненні збору на обов'язкове пенсійне страхування є правомірні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області заперечень на адміністративний позов не подавала, в судове засідання не прибула, причини неприбуття суду не повідомила. Про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Рівному Рівненської області заперечень на адміністративний позов не подавала, в судове засідання не прибула, причини неприбуття суду не повідомила. Про дату, час і місце судового розгляду представника було повідомлено належним чином, про що він поставив підпис в розписці. Судом не визнавалася обов'язковою участь третіх осіб у судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.12. 2013 року [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру в [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.4). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2013 року внесено запис про право власності на об'єкт нерухомого майна [PERSON](а.с.5). З матеріалів справи вбачаться, що 20.12. 2013 року позивачем було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% вартості нерухомого майна, що становить 2028,18грн., відповідно до копії квитанції №ПН 12222 від 20.12.2013 року(а.с.6). 26.12. 2013 року позивач - [PERSON] подала заяву до Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне з проханням про повернення на розрахунковий рахунок коштів у сумі 2028,18 грн., що становить 1% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна(а.с7-8). Додатково позивач надала копію рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19.12.2013 року №9276715, яким відмовлено у надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у формі витягу (а.с.10). На адресу позивача надійшла відповідь Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне від 09.01. 2014 року № 14/13, яким відмовлено [PERSON] у поверненні сплаченого згідно з квитанції №ПН 12222 від 20.12. 2013 року збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, мотивуючи це тим, що наданих документів не достатньо для підтвердження факту придбання житла вперше (а.с.9). Суд не погоджується з доводами відповідача, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Статтею 67 Конституції України встановлено, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР. Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06. 1997 року № 400/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Таким чином, громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема, квартиру вперше, не є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, тобто, звільнені від його сплати в розмірі 1% від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна. Важливою обставиною для правильного вирішення питання про необхідність сплати фізичною особою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, є встановлення факту придбання особою житла вперше. Факт придбання позивачем зазначеної квартири вперше підтверджується рішенням № 9276715 від 19.12. 2013 року про відмову в наданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому вказано, що у Державному реєстрі прав відсутні відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження за [PERSON] (а.с.10). Крім того, позивачем до суду, для підтвердження факту придбання житла вперше, було надано довідку від 21.01. 2014 року № 88, якою стверджується, що [PERSON] приватизаційних житлових чеків не отримувала (а.с.11), довідку від 21.01. 2014 року № 362 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», якою підтверджується, що за громадянкою [PERSON] за місцем її проживання [ADDRESS] квартири та житлового будинку не зареєстровано (а.с.12), а також довідку від 07.03. 2014 року № 699 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», якою стверджується, що за позивачем по с. Городище, Березнівського району, Рівненської області квартири та житлового будинку не зареєстровано (а.с.44). Посилання відповідача на рішення про відмову в наданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9276715 від 19.12. 2013 року, якого на думку органу Пенсійного фонду України недостатньо для повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також заперечення щодо довідки від 21.01. 2014 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», в якій не міститься посилання про відсутність іншого житла за межами населеного пункту є безпідставними з огляду на наступне. Так, рішенням № 9276715 від 19.12. 2013 року про відмову в наданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою [PERSON] підтверджується, що у Державному реєстрі прав відсутні відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, а сам факт відмови в наданні інформації не слід розцінювати як застереження про наявність нерухомого майна за позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач 20.12. 2013 року вперше придбав нерухоме майно (квартиру) по вищевказаній адресі за договором купівлі-продажу, і при його нотаріальному посвідченні безпідставно сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості в сумі 2028,18 грн., який підлягає поверненню позивачу. Відповідно до п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09. 2013 року № 787 (далі-Порядок), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. З огляду на викладене, суд вважає протиправною відмову відповідача в повернені позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 2028,18 грн., сплаченого при укладенні договору купівлі - продажу, як наслідок позовна вимога щодо стягнення суми сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 2028,18 грн. з управління Пенсійного фонду України в м. Рівне через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області підлягає до задоволення. В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, покладених в основу його заперечень, а саме не доведено наявності нерухомого майна зареєстрованого за [PERSON] та придбання позивачем майна не вперше, а також не доведено правомірність своїх дій. Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, то поданий позов належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи викладене та те, що позов задоволено повністю на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, позивачу слід присудити з Державного бюджету України 182 грн. 70 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № К9/3/52 від 03.02. 2014 р. (а.с. 19).

Результат розгляду: granted