Рішення адміністративного суду від 2014-03-10 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська про призначення пенсії. В обґрунтування позову вказує, що З 1 серпня 1987 року по теперішній час позивач працював фармацевтом, та станом на 1 лютого 2014 року має спеціальний стаж роботи в розмірі 25 років 10 місяців. 3 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, згідно пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ). 12 грудня 2013 року Управління листом роз'яснило [PERSON], що для призначення пенсії за вислугу років немає законних підстав, у зв'язку тим, що на підставі п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років, за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Так як [PERSON] не має 25 років спеціального стажу, право на призначення пенсії за вислугу років у неї відсутнє. Загальний стаж роботи [PERSON] склав: 8 років 3 місяці 13 днів, роботу фармацевтом в аптеці ПП «Делла» з 01.10.1996 року по теперішній час до спеціального стажу вислуги років неможливо, оскільки не надано підтверджень, що дане підприємство відноситься до вищезазначеного переліку закладів охорони здоров'я та відсутні підтвердження акредитації аптеки. Позивач просить встановити її право на пенсію за вислугу років, зобов'язати призначити пенсію за вислугу років з 3 грудня 2013 року, стгнути моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. Ухвалою судді від 19 лютого 2014 року відкрито скорочене провадження . 6 березня 2014 року від Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 52 Закону N 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я відповідно до пункту "е" статті 55. Згідно пункту «е» статті 55 цього ж Закону право на пенсію за вислугу років мають: працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Разом з тим відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ. Визначення аптечного закладу наведено в статті 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2801-ХІІ), згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України. Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна акредитація закладу охорони здоров'я це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я. Таким чином, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації. Як встановлено судом, аптека, яка належить ПП «Делла», у якій працювала позивач з з 01.10.1996 року по теперішній час, не проходила державну акредитацію, тому, враховуючи положення наведених вище норм законодавства, вона не має офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я. Таким чином, робота в цьому закладі не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. За таких обставин в призначенні пенсії за вислугу років [PERSON] управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська було відмовлено правомірно. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року в адміністративній справі за №21-241а13, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позову.

Результат розгляду: denied