Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до прокурора Новоселицького району Чернівецької області Романюка Петра Івановича про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії. Посилаючись на нереагування прокурором Новоселицького району Чернівецької області Романюком П.І. на неодноразові усні звернення до нього та на письмову заяву від 04 листопада 2013 року, вказуючи про порушення прокурором вимог Законів України «Про звернення громадян» та «Про державну службу», [PERSON] просить суд визнати бездіяльність прокурора Новоселицького району Чернівецької області Романюка П.І. у зв'язку з не розглядом його звернень та не прийняття жодних рішень для захисту порушених прав та законних інтересів; зобов'язати прокурора Новоселицького району Чернівецької області Романюка П.І. розглянути заяви та надати рішення за результатами їх розгляду; закінчити почате досудове слідство та направити справу до суду. Відповідач надав суду заперечення проти позову у письмовій формі, в яких, вказуючи про безпідставність позовних вимог [PERSON] та правомірність своїх дій, просив у задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засіданні, призначене на 25 лютого 2014 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Разом з цим 25 лютого 2014 року до суду надійшла заява від відповідача, відповідно до якої він просить розглядати справу у його відсутність та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення особи, яка прибула в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно частини першої статі 12 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратурах (на правах обласних), міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах встановлюється Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року № 9гн. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України передбачено, що за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи. Згідно пункту 3.3. вказаної Інструкції звернення громадян, службових та інших осіб у 5-денний строк направляються за належністю з одночасним повідомленням про це заявників оперативними працівниками управління розгляду звернень та прийому громадян Генеральної прокуратури України, галузевих відділів обласних і прирівняних до них прокуратур, міськими, районними, міжрайонними прокурорами та їх заступниками. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року [PERSON] звертався до прокурора Новоселицького району Чернівецької області Романюка П.І. із заявою щодо незаконних дій громадян села Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області відносно самовільного захоплення земельних ділянок, порушення його особистих прав (а.с.10-11). 05 листопада 2013 року листом за №50р.13 вказана заява була направлена відповідачем до Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області для організації перевірки та прийняття скарги позивача. Також в листі зазначено, що про результати проведеної перевірки необхідно повідомити заявника та прокурора району у встановлений законом спосіб. Копія заяви була направлена позивачу (а.с.12, 34). Таким чином, відповідач діяв у відповідності до зазначених вище норм, а доводи позивача щодо бездіяльності прокурора Новоселицького району Чернівецької області Романюка П.І. є безпідставними. Листом Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області від 15 листопада 2013 року №39/9842 [PERSON] було повідомлено про те, що його заява щодо захоплення землі сусідами зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області за №3249 від 07 листопада 2013 року. 08 листопада 2013 року по даному факту відкрито кримінальне провадження за №12013270120000627 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 КК України. Також зазначено про проведення досудового розслідування (а.с.13). В ході судового розгляду сторонами вказувалось про те, що досудове розслідування не закінчено, рішення по справі [PERSON] слідчим не прийнято. Крім цього, з обставини справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із різного роду заявами, які останнім скеровувались за належністю, про що позивача повідомлялось письмово (а.с.27 - 33, 37). При цьому суд зазначає про безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про державну службу», оскільки повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Законом України «Про прокуратуру», а не Законом України «Про державну службу». Помилковим є і твердження позивача в обґрунтування позовних вимог про недотримання відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», а саме статті 20 цього закону. Так, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Поряд з цим судом встановлено, що відповідач у встановлений законом строк реагував на звернення позивача, в т.ч. і на заяву від 04 листопада 2013 року, та вчиняв дії у відповідності до пункту 3.2 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, зокрема, вважав за необхідне направити заяву позивача до іншого відомства за належністю. До того ж, за змістом статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В ході розгляду справи відповідач довів правомірність оскаржуваних дій (бездіяльності), натомість доводи позивача в обґрунтування своїх позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Результат розгляду: denied