Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції про зобов'язання скасувати реєстрацію 1/3 квартири [ADDRESS], проведену на ім'я [PERSON] та відновити реєстрацію права власності 1/3 квартири [ADDRESS], проведену на ім'я [PERSON] (а.с. 2-3, 17). В обґрунтування своїх вимог вказала, що третя особа у цій справі - [PERSON], має перед позивачем заборгованість понад 185 тис. грн. 06.04.2009 Жовтневим районним судом м. Маріуполя постановлено ухвалу у справі № 6-257/2008, якою між третіми особами - боржником позивача [PERSON] та її батьком - [PERSON] затверджено мирову угоду про передачу [PERSON] 1/3 квартири [ADDRESS] (далі - Майно), яка належала раніше [PERSON] На підставі цієї ували Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя Донецької області зареєструвало у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] право власності на Майно. За твердженнями позивача, ця дія третіх осіб була направлена на те, щоб штучно вивести Майно із права власності боржника [PERSON] задля неможливості задовольнити її вимоги про сплату зазначеної вище суми заборгованості за рахунок цього Майна. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.01.2013 зазначену вище ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Таким чином, позивач вважає, що оскільки перестала існувати правова підстава реєстрації за [PERSON] права власності на Майно, це Майно має бути повернуто [PERSON], шляхом, відповідно, скасування реєстрації відповідного права за [PERSON] та реєстрації цього права за [PERSON], що у свою чергу дозволить позивачу звернути стягнення на це Майно. У судову засіданні 04.03.2014 представник позивача свої вимоги підтримав. Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 15-16). 06.03.2014 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 28). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання (а.с. 34). Враховуючи вимоги статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за нормами якої адміністративна справа має бути розглянута і вирішена у строк не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, а також те, що [PERSON] не долучив до свого клопотання докази, які підтверджують викладені в ньому обставини, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних в ній доказів. З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.04.2009 у справі № 6-257/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 250 тис. грн. між сторонами затверджено мирову угоду на наступних умовах: [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми бору у зазначеній вище сумі в повному обсязі згідно з угодою займу від 24.01.2007 та розпискою від 24.01.2007; в якості сплати боргу в сумі 250 тис. грн. [PERSON] передає у власність [PERSON], в тому числі, 1/3 квартири [ADDRESS]. З пояснень сторін у судовому засіданні судом встановлено, що на підставі цієї ухвали Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя Донецької області зареєструвало у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] право власності на Майно (а.с. 5). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21.01.2013, за апеляційною скаргою [PERSON], ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.04.2009 у справі № 6-257/2008 про затвердження мирової угоди скасовано у зв'язку з тим, що ця ухвала постановлена без врахування інтересів інших осіб, оскільки на Майно накладено арешт ухвалою суду від 10.10.2007. Дану справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 6-7). За наслідками цього розгляду рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 30.09.2013 у справі № 263/937/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11.12.2013, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 250 тис. грн. Крім того, цим рішенням задоволено частково позовні вимоги [PERSON], як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, до [PERSON] про стягнення 3% річних у сумі 3046,46 грн. (а.с. 29-30). Цим рішенням, серед іншого, встановлено, що відповідно до рішення апеляційного суду Донецької області від 27.04.2012 [PERSON] має перед [PERSON] борг у загальній сумі 198075,97 грн., а відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2013 - борг у сумі 24043,98 грн. (а.с. 29, зв. бік). 31.01.2014 позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про скасування реєстрації Майна, проведену на ім'я [PERSON] та відновлення колишнього права власності за [PERSON] у зв'язку із скасуванням мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], яка була підставою для реєстрації Майна за [PERSON] У відповіді від 04.02.2014 відповідач відмовив позивачу у проведенні цих дій (а.с. 8-9). Оскільки [PERSON] не може задовольнити свої майнові вимоги за рахунок Майна, право власності на яке на даний час, на її думку, без достатніх правових підстав зареєстровано за [PERSON], вона звернулася до суду з цим позовом. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства, крім іншого, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з ч. 1 ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цією правовою нормою закріплений принцип дії нормативно-правового акта в часі, яку треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99). Таким чином, правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у скасуванні існуючої та поновленні попередньої державної реєстрації прав власності на Майно, підлягає оцінці судом станом на момент їх вчинення, тобто надання відповіді позивачу 04 лютого 2014 року (а.с. 8). Судом встановлено, що реєстрація права власності [PERSON] на Майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно була проведена органом БТІ відповідно до діючого на той час Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 75, яким ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди була включена в перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (п. 11 цього Переліку). Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції проводить дії щодо державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Цей Закон не передбачає юридичної можливості внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстрацію в якому проводили органи БТІ, та який на даний час, за інформацією Державного підприємства "Інформаційний центр", розміщеною на офіційному сайті: http://www.informjust.ua/registers - знаходиться у статі "Реєстри, в яких припинена реєстрація". Таким чином державні реєстратори реєстраційних служб територіальних управлінь юстиції використовують данні, які містяться у вказаному Реєстрі лише як відомості для здійснення покладених на них посадових обов'язків згідно з Порядком № 1844/5 та не наділені правом і технічною можливістю вносити до нього будь-які записи, в тому числі скасовувати реєстрацію, у зв'язку з чим відмова відповідача у цій частині вимог була промірною. Щодо вимоги про відновлення реєстрації права власності 1/3 квартири [ADDRESS], проведену на ім'я [PERSON], суд зазначає, що на час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703. Відповідно до п. 25 цього Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі), сторона (сторони) правочину, відповідно до якого виникло право власності та інше речове право. Цим пунктом встановлено вичерпний перелік заявників (заінтересованих осіб), які можуть звернутися із заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Позивач, за своїм правовим статусом відносно Майна, до цього переліку не входить, отже, він не може звертатися до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на це Майно. Крім того, зазначений вище Порядок передбачає надання низки документів, чого позивачем не було, та не могло бути зроблено. Таким чином, судом не встановлено протиправних дій з боку відповідача відносно позивача, у зв'язку чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що вона, як особа, яка бере участь у цивільній справі № 263/937/13-ц (а.с. 29), не позбавлена права вирішити спірне питання шляхом повернення сторін мирової угоди (позивача та відповідача у цій справі - [PERSON] та [PERSON] у попередній стан у порядку, передбаченому статтею 380 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, шляхом звернення із заявою про поворот виконання судового рішення. Беручи до уваги викладете та

Результат розгляду: denied