Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер» з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» за період з 01.04.2012 по 31.12.2012. Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Акціонерна компанія «Сатер» пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на суму 52 800,00 грн. Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток на суму 2 352,00 грн. За наслідками перевірки державною податковою інспекцією в Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 03.09.2013 №797/22.8-15/19015984 та прийнято податкові повідомлення-рішення: від 25.09.2013 №0004932208, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 528,00 грн., у тому числі: 2 352,00 грн. - основний платіж, 1 176,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; від 25.09.2013 №0004922208, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 79 200,00 грн., у тому числі: 52 800,00 грн. - основний платіж, 26 400,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11. Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 03.09.2013 №797/22.8-15/19015984 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Сатер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» за договорами поставки від 21.05.2012 №32205 та від 11.06.2012 №11065. З матеріалів справи вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Сатер» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» (продавець) укладено типові договори поставок від 21.05.2012 №32205 та від 11.06.2012 №11065 відповідно до яких, продавець поставляє покупцю продукцію різних виробників у номенклатурі, кількості, комплектності та по цінах які погоджуються сторонами попередньо, визначаються сторонами у специфікації, що є додатком до договору та є його невід'ємною частиною. На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 21.05.2012 №32205 та від 11.06.2012 №11065; специфікацій до договорів; рахунків-фактури від 21.05.2012 №СФ05-009 та від 11.06.2012 №СФ06-001; видаткових накладних від 22.05.2012 №52201 та від 12.06.2012 №61202; податкових накладних від 22.05.2012 №52201 та від 12.06.2012 №61202; банківської виписки по особовому рахунку; журналу-ордеру на придбання основних засобів за ІІ квартал 2012 року; актів приймання-передачі основних засобів; витягів з відомостей нарахування амортизації на придбану продукцію; копії фотографій на паспортів обладнання. Так, за посиланням позивача, придбане у товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» обладнання перебуває на балансі публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер», використовується у власній господарський діяльності, з обладнання нараховуються амортизаційні витрати. У свою чергу, державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Сатер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» вказано на висновок спеціаліста від 08.04.2013 №55/1, яким встановлено, що підписи від імені [PERSON], зображення яких міститься в наданих на дослідження електрофотокопіях договорів поставок, специфікаціях, рахунках-фактури, видаткових накладних, податкових накладних - виконані не [PERSON], а іншою особою. За результатами проведеного почеркознавчого дослідження документів вилучених у посадових осіб публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер», що відображають взаємовідносини з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі», підтверджено факти непричетності [PERSON] до діяльності підприємства та підроблення документів товариства невстановленими особами від його імені. Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» має ознаки фіктивності у своїй діяльності, оскільки за місцем реєстрації товариство не знаходиться, контактні номери телефонів не відповідають дійсності. Відповідачем не надано суду висновку спеціаліста, який покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій. Суд наголошує на тому, що за відсутності відповідного вироку суду щодо фіктивності підприємництва товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі», покладення в основу висновку спеціаліста від 08.04.2013 без наведення доказів суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави, є необґрунтованим. Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом податкової дисципліни у спірних правовідносинах, аналізу змісту господарських операцій, які не визнаються органом державної податкової служби. Крім того, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 18.09.2013 №К/9991/76242/12, від 08.10.2013 №К/9991/6432/11, від 09.10.2013 №К/800/7079/13, від 10.10.2013 № К/800/29238/13, від 10.10.2013 №К/9991/62045/11. Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Сатер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Міссурі» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.09.2013 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Сатер» про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.09.2013 №0004922208 та від 25.09.2013 №0004932208, підлягають задоволенню. Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted