Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулась Гусятинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Тернопільській області з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення податкового боргу по орендній платі в сумі 12745,97 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість в сумі 12745,97 грн., яка виникла в результаті несплати ним у визначеному законом порядку самостійно узгоджених сум податкових зобов'язань. Відповідач в судове засідання не з'явився, в зазначені строки заперечень на позов та заяви про розгляд справи без його участі - не подавав, будь-яких клопотань від нього на адресу суду - не надходило, хоча про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином - шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі за місцем його реєстрації, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення відповідачу рекомендованого поштового відправлення. Представник позивача у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача заявила клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому позовні вимоги представник позивача підтримала. З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, - розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з частиною 1 статті 41 КАС України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідач - [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER]), зареєстрований як фізична особа - підприємець Реєстраційною службою Гусятинського РУЮ Тернопільської області з 11.09.1996 року. Крім того, відповідач перебуває на обліку як платник податків в Гусятинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області. На період 2013 року відповідач самостійно визначив розмір належних до сплати сум своїх податкових зобов'язань по орендній платі за землю, що підтверджується отриманою органом державної податкової служби податковою декларацією з орендної плати за землю №1300005821 від 22.01.2013 року. Відтак, суми податкових зобов'язань, визначені відповідачем самостійно у вказаній декларації, - є узгодженими, не оскаржуваними в судовому або адміністративному порядку, та, відповідно, - є обов'язковими до сплати. Разом з тим, покладений на нього законом обов'язок щодо сплати самостійно визначених сум податкових зобов'язань відповідач у добровільному порядку та у встановлений законом строк - не виконував. Судом також встановлено, що у зв'язку із несплатою відповідачем узгоджених сум зобов'язань у встановлені законом строки у попередні періодах податковим органом надсилались відповідачу податкові вимоги: № 1/1 від 03.02.2009 року та №2/6 від 05.03.2009 року. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що податковий борг з дня направлення першої та другої податкових вимог та до моменту звернення позивача до суду із даним позовом у відповідача існував постійно, і у зв'язку з наявністю у відповідача існуючого податкового боргу, - податкові вимоги вподальшому йому вже не виставлялись. Відтак, станом на даний час за відповідачем рахується несплачений за 2013 рік у встановленому законом порядку податковий борг по орендній платі за землю в сумі 12745,97 грн., наявність якого підтверджується наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та підлягають задоволенню, - з огляду на наступне. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 01 січня 2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України - на платника податків покладено обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з п.п. 14.1.147. п 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності Відповідно до п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Податковим кодексом. Пункт 287.3. ст. 287 Податкового кодексу України визначає, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Відповідно до положень п. 14.1.175. ч. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання - визнається податковим боргом. Пунктом 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 1 ст. 69 та частиною 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними - є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до частини 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з положеннями ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В той же час, статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття належності та допустимості доказів. Зокрема, у відповідності до положень вказаної статті - належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. При цьому, також встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися - ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 86 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відтак, беручи до уваги усе вищевикладене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, в їх сукупності, а також враховуючи те, що покладений на відповідача як платника податків законом обов'язок щодо сплати існуючого податкового боргу - є визначальним для вирішення даного спору, і на час судового розгляду справи вказаний обов'язок відповідачем в добровільному порядку та в повному обсязі - не виконаний, відповідні докази, які б свідчили про відсутність правових підстав для заявлення податковим органом вимог про стягнення з відповідача заявленої суми боргу, та докази, які б підтверджували погашення боргу в сумі 12745,97 грн. (узгодженого згідно самостійно поданої відповідачем податкової декларації №1300005821 від 22.01.2013 року ) та спростовували б доводи позивача, - відповідачем не надані, а судом - не здобуті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги - є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України - судові витрати у цій справі з відповідача - не стягуються.

Результат розгляду: granted