Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Державна екологічна інспекція у Херсонській області (далі - позивач, екологічна інспекція) звернулась до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства "Трилюкс МНС" (далі - відповідач, ПП) про заборону виробничої діяльності в зв'язку з відсутністю дозволу на розміщення лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в адміністративному позові зазначив, що відповідачем здійснюється господарська діяльність без одержання дозволу на розміщення відходів та ліміту на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, що стало підставою звернення до суду з вказаним адміністративним позовом. Судом на адресу відповідача надіслано ухвалу про відкриття скороченого провадження з інформацією про строк та порядок подання заперечення проти позову, а також наслідки неподання такого заперечення. Вказана кореспонденція була отримана відповідачем, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні. Оскільки, строки для надання заперечень відповідачем, передбачені ч. 3, ч.5 ст. 183-2 КАС України, закінчились і заперечень з боку відповідача не надходило, суд, згідно п. 3, ч. 5, ст. 183-2 КАС України, розглядає справу у порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем обставини, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що приватне підприємство "Трилюкс МНС" є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 №617103, видане Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 14.08.2009 року. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА №802438 видами діяльності за КВЕД підприємства є: - торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; - торгівля іншими автотранспортними засобами; - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; - надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна. В період з 09:00 год. 12.02.2014 року по 16:00 год. 14.02.2014 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області, на підставі наказу від 11.02.2014 року №141, направлення на перевірку від 11.02.2014 року №118, в присутності директора ПП "Трилюкс МНС" Сосновського О. Ю., проведено планову перевірку на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. За наслідками вказаної перевірки Державною екологічною інспекцією у Херсонській області складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, у висновках якого зазначено, що приватним підприємством в порушення приписів ст. ст. 17, 32, 33 Закону України "Про відходи" здійснюється господарська діяльність без одержання дозволу на розміщення відходів та ліміту на утворення та розміщення відходів на 2014 рік. Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року №877-V (зі змінами та доповненнями) повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про відходи", Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 р. №1218. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначено Законом України "Про відходи" від 05 березня 1998 року №187/98-ВР (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Частиною 4 статті 33 Закону України "Про відходи" передбачено, що зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Відповідно до частини 2 статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей. Згідно зі ст.1 Закону України "Про відходи" зберігання відходів - це тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення); розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах; спеціально відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення чи здійснення інших операцій з відходами; видалення відходів - здійснення операцій з відходами, що не призводять до їх утилізації; операції поводження з відходами - збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронення відходів. Відповідно до п.10 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року №1218 (зі змінами та доповненнями) місцеві державні адміністрації за погодженням з органами Мінекоресурсів на місцях до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік (крім власників, які звільняються від одержання таких лімітів). Пунктом 11 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів передбачено, що органи Мінекоресурсів на місцях до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік. Наведених норм достатньо щоб зробити висновок, що отримання дозволу на розміщення відходів та затвердження лімітів на утворення і розміщення відходів, не є обов'язковим для всіх без виключення суб'єктів господарювання, оскільки, їм передує обов'язок суб'єктів владних повноважень - як місцевих державних адміністрацій, так і органів Мінекоресурсів, вчиняти певні дії, а саме, визначити перелік суб'єктів, які мають отримати ліміти, визначити спеціальні місця для розміщення відходів, та надіслати відповідні повідомлення таким суб'єктам тощо. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем отримувалось відповідне письмове повідомлення від органу Мінекоресурсів щодо необхідності подання та погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, позивачем суду не надано, як і не надано належних доказів на підтвердження включення відповідача до переліку власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів. З твердженням позивача, про порушення ПП "Трилюкс МНС" законодавства внаслідок не отримання дозволу на розміщення відходів та затвердження лімітів на утворення і розміщення відходів, не можливо погодитись, оскільки, такі дії стали можливими лише внаслідок бездіяльності відповідних державних органів та є похідними від цієї бездіяльності. Згідно з пунктом 4 Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2751 від 29.10.1992 року, діяльність підприємств обмежується або тимчасово забороняється (зупиняється) у разі перевищення ними лімітів використання природних ресурсів, порушення екологічних нормативів, екологічних стандартів, а також вимог екологічної безпеки, зокрема: використання природних ресурсів, викидів і скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, складування, захоронення, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів без відповідних дозволів. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про протиправність дій відповідача. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно положень ч.4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied