Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]) звернувся з адміністративним позовом до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, Охтирська ОДПІ), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 04.03.2014 року, просить суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.01.2014р. №0009771703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, штрафні санкції по податку на додану вартість, в сумі 58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 46416,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 11604,0 грн.; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.01.2014р. №0009791703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, штрафні санкції в сумі 40988,46 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 32790,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 8197,70 грн. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.01.2014р. №0000061703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 510 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); - визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013р. №25-17, прийняту на підставі картки особового рахунку платника та акта перевірки від 25.12.2013р. №202/17-123/[NUMBER] від 25.12.2013 р.; - визнати протиправним та скасувати рішення від 24.02.2014р. №0001431703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 4168,24 грн.; - стягнути на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Охтирською ОДПІ була проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи - підприємця [PERSON] за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт перевірки від 11.10.2013 р. №108/17-123/[NUMBER]. 29.10.2013 р. на підставі акту перевірки Охтирською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення: - №0003381703 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 97688,00 грн., у т.ч. 78150,00 грн. - за основним платежем, 19538,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, - №0003411703 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 74567,23 грн., у т.ч. 59245,78 грн. - за основним платежем, 15321,45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, - №0003501703 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: єдиний внесок, нарах, робот, на суми: зароб. плати, винаг. за догов. ЦПХ, доп. по тимчас. непр. в сумі 141572,65 грн., у т.ч. 127890,76 грн. - за основним платежем, 13681,89 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). 11.11.2013 р. позивачем подано до Головного управління Міндоходів у Сумській області скаргу на податкові повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013 р. №0003381703, від 29.10.2013 р. №0003411703, від 29.10.2013 р. №0003501703. Відповідно до Рішення про продовження строку розгляду первинної скарги від 16.11.2013 р. Головне управління Міндоходів у Сумській області продовжило строк розгляду скарги . З 12.12.2013 р. по 18.12.2013 р. Охтирською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. 05.12.2013 р. Головним управлінням Міндоходів у Сумській області прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача від 11.11.2013 р. в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.10.2013 р. №0003501703, яким скасовано зазначене повідомлення-рішення та зобов'язано Охтирську ОДПІ прийняти вимогу та рішення за нормами, встановленими Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. 25.12.2013 р. позивачу вручений акт "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р." від 25.12.2013 р. №202/17- 23/[NUMBER], з яким не погоджуючись, зазначив на останньому аркуші акту, у т.ч. про намір надання заперечень на акт позапланової перевірки. 25.12.2013 р. позивачу вручена вимога Охтирської ОДПІ про сплату боргу недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 72830,62 грн. від 25.12.2013 р. №25-17, прийнята на підставі картки особового рахунку платника та акта перевірки від 25.12.2013 р. №202/17-123/[NUMBER] від 25.12.2013 р. 30.12.2013 р. позивачем подано до Охтирської ОДПІ заперечення на акт "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р." від 25.12.2013р. №202/17-123/[NUMBER]. 02.01.2014 р. позивачем отримано рішення про результати розгляду первинної скарги Головного управління Міндоходів у Сумській області від 30.12.2013 р. № 12236/Б/18-28-10- 01-105-144/152ск, яким скасовані: податкове повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ від 29 жовтня 2013 року №0003411703 про визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-підприємців від провадження господарської діяльності в частині основного платежу в сумі 26455,01 грн. і в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 7123,76 грн.; податкове повідомлення-рішення від 29 жовтня 2013 року №0003381703 про визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість в частині основного платежу в сумі 31734,00 грн. і в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 7934,00 грн., в інших частинах ці податкові повідомлення-рішення залишені без змін. 09.01.2014 р. позивачем подано до Міністерства доходів і зборів України скаргу на податкові повідомлення - рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013 р. №0003381703, від 29.10.2013р. №0003411703 з урахуванням Рішення про результати розгляду первинної скарги Головного управління Міндоходів у Сумській області від 30.12.2013р. №12236/Б/18-28-10-01-105-144/152CK. 16.01.2014 р. позивачем отримані податкові повідомлення - рішення Охтирської ОДПІ від 11.01.2014 р. №0009771703, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, в сумі 58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 46416,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 11604,00 грн.; №0009791703, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, в сумі 40988,46 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 32790,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 8197,70 грн., а також рішення від 11.01.2014р. №0000041703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Охтирської ОДПІ, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 7809,76 грн. та додаткове повідомлення-рішення від 11.01.2014 р. №0000061703, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 510 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами). 28.01.2014 р. позивачем отримано рішення Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду повторної скарги від 24.01.2014 р. №407/Б/99-99-10-01-03-14, яким залишені без змін повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013р. №0003381703, №0003411703 та Рішення Головного управління Міндоходів у Сумській області про результати розгляду первинної скарги від 30.12.2013 р. №12236/Б/18-28-10-01-105-144/152ск. 30.01.2014 р. позивачем отримано Рішення Головного управління Міндоходів у Сумській області від 27.01.2014 р. №1226/Б/18-28-10-01-.105- 166/228ск про результати розгляду скарги, яким залишена без змін вимога Охтирської ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013 р. №25-17. Позивач зазначає, що перевіряючим в ході планової перевірки (аркуші акту 41-43) неправомірно зроблено висновок про відсутність документального підтвердження витрат, пов'язаних з діяльністю, а саме ненадання документів, що підтверджують списання ПММ для транспортних засобів (подорожніх листів (частково), характеристики маршрутів та інших наявних документів). Проте, позивач наголошує, що в самому акті планової перевірки (аркуші акту 35, 38) підтверджується факт надання паспортів автобусних маршрутів, податкових накладних на придбання ТМЦ, фіскальних чеків на закупівлю дизельного палива, дорожніх листів за 2012 рік, і відомостей про нарахування заробітної плати. Також, в акті перевірки (аркуш акту 39) міститься інформація про отримання відповідей від Охтирської райдержадміністрації (02.10.2013 р. №1-10/5/3074) та ТОВ «Сумиоблавтотранс» (02.10.2013 р. №1/2-6-052), якими підтверджено факт здійснення пасажирських автобусних перевезень та надано копії документів про маршрути, розклад руху автобусів, види транспортних засобів тощо. На сторінці 13 акту перевірки зазначено про те, що перевіркою не виявлено фактів здійснення самозайнятою особою операцій з суб'єктами, які мають ознаки фіктивності, припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо. Перевіряючою в акті перевірки (аркуш акту 38) зазначено, що було надано та перевірено паспорти маршрутів, а відповідно, твердження про ненадання характеристики маршруту не відповідає дійсності, оскільки характеристика маршруту є обов'язковою складовою паспорту маршруту та включає всі параметри маршруту та його облаштування, а саме: довжину маршруту; тривалість рейсу; кількість зупинок; наявність автостанцій, павільйонів, диспетчерських та контрольних пунктів; наявність облаштованих майданчиків для розвороту автобусів; визначення небезпечних ділянок доріг». Згідно з п. 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Отже, п.138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України передбачає, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу, а також пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Таким чином, позивачем для планової перевірки надано всі первинні документи на вимогу працівників, що проводили перевірку, які підтверджують витрати, пов'язані з господарською діяльністю, в тому числі і ті, які не є обов'язковими первинними документами та не можуть вимагатися податковим органом. Також, ФОП [PERSON] наголошує, що податковим органом зазначено про отримання позивачем доходу від УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської міськради за рахунок коштів в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з наданням послуг по перевезенню пільгової категорії населення району, у зв'язку з чим на сторінці 35 акту перевірки зазначено про встановлення перевіркою заниження оподаткованого доходу за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. Проте, позивач не погоджується із такими висновками відповідача виходячи з наступного. Протягом перевіреного періоду позивачем були надані послуги по перевезенню пільгової категорії населення. Відповідно п. п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України обумовлено, що постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших візових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. Згідно із ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону. Таким чином, позивач вважає, що кошти, отримані в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з наданням послуг по перевезенню пільгової категорії населення, є відшкодуванням збитків від таких перевезень державними органами, а не отриманням доходів. Відтак, вони знаходяться поза межами ціни таких операцій, яка визначається у межах цих же операцій для споживача послуги. Отже, отримані ФОП [PERSON] суми компенсації за перевезення пільгових категорій громадян, не можуть розцінюватися як суми коштів за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), оскільки в даному випадку відсутні цивільно-правові відносини з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Крім того, ФОП [PERSON] здійснював перевезення пільгової категорії населення, а покриття збитків від таких перевезень здійснювалось за кодом бюджетної класифікації КЕКВ-1310. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Бюджетного кодексу України, видатки бюджету класифікуються за економічною характеристикою операцій, що здійснюються при їх проведенні (економічна класифікація видатків бюджету). За економічною класифікацією видатків бюджету видатки поділяються на поточні та капітальні. Пунктами 1, 5 Розділу І Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Державного казначейства України від 25 листопада 2008 року К95 (далі - Інструкція), обумовлено, що економічна класифікація видатків бюджету призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними ознаками з детальним розподілом коштів за їх предметними ознаками (заробітна плата, нарахування, усі види господарської діяльності, виплати населенню, що іменуються як трансферти населенню, та інші категорії). Видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за такими кодами економічної класифікації видатків бюджету: поточні видатки: 1310 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)". Згідно із п.3 Розділу II Інструкції до коду 1300 "Субсидії і поточні трансферти" належать видатки на надання субсидій, дотацій, поточних трансфертів юридичним особам, іншим бюджетам, допомоги та інших поточних трансфертів населенню. Водночас пунктом 3.1 цього ж розділу передбачено, що поточні платежі за кодом 1310 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)" включають, зокрема, субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії. Таким чином, кошти, одержані ФОП [PERSON] за КЕКВ-1310, є бюджетними субсидіями, якими йому фактично відшкодовуються збитки за оподатковуваними операціями, здійсненими за регульованими цінами (тарифами). Відтак, вони знаходяться поза межами ціни таких операцій, яка визначається у межах цих же операцій для споживача послуги. Відповідно до п. п. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати, а також пенсій, стипендій, субсидій, і дотацій за рахунок бюджетів (крім тих, що надаються у майновій формі). Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності та обґрунтованості, а тому є незаконними та таким, що підлягають скасуванню. Ппредставник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування податкових повідомлень-рішень Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 11.01.2014 р. №0009771703 та №0000061703, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Охтирською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку само зайнятої особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт перевірки від 11.10.2013 р. №108/17-123/[NUMBER] (а.с. 48-81 том 1). 29.10.2013 р. на підставі акту перевірки Охтирською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: - №0003381703 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 97688,00 грн., у т.ч. 78150,00 грн. - за основним платежем, 19538,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), - №0003411703 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 74567,23 грн., у т.ч. 59245,78 грн. - за основним платежем, 15321,45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами), - №0003501703 про збільшення позивачусуми грошового зобов'язання за платежем: єдиний внесок, нарах, робот, на суми: зароб. плати, винаг. за догов. ЦПХ, доп. по тимчас. непр. в сумі 141572,65 грн., у т.ч. 127890,76 грн. - за основним платежем, 13681,89 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), які отримані позивачем 01.11.2013 р. 11.11.2013 р. позивачем до Головного управління Міндоходів у Сумській області на зазначені податкові повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ подано скаргу. 16.11.2013 р. Головне управління Міністерства доходів у Сумській області прийнято рішення про продовження строку розгляду первинної скарги. З 12.12.2013 р. по 18.12.2013 р. Охтирською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. 05.12.2013 р. Головним управлінням Міндоходів у Сумській області прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача від 11.11.2013 р. в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.10.2013 р. №0003501703, яким зазначене повідомлення-рішення скасовано та зобов'язано Охтирську ОДПІ прийняти вимогу та рішення за нормами, встановленими Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 43-44 том 1). 25.12.2013 р. Охтирською ОДПІ прийнято вимогу №25-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 72830,62 грн. (а.с. 34). 30.12.2013 р. Головним управлінням Міндоходів у Сумській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги Головного управління Міндоходів у Сумській області № 12236/Б/18-28-10- 01-105-144/152ск, яким скасовані: податкове повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ від 29 жовтня 2013 року №0003411703 про визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-підприємців від провадження господарської діяльності в частині основного платежу в сумі 26455,01 грн. і в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 7123,76 грн.; податкове повідомлення-рішення від 29 жовтня 2013 року №0003381703 про визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість в частині основного платежу в сумі 31734,00 грн. і в частині застосованих штрафних санкцій в розмірі 7934,00 грн., в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін (а. с. 36-39 том 1). 09.01.2014 р. позивачем подано до Міністерства доходів і зборів України скаргу на податкові повідомлення - рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013 р. №0003381703, від 29.10.2013р. №0003411703 . 11.01.2014 р. Охтирською ОДПІ прийняті податкові повідомлення - рішення: - №0009771703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, в сумі 58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 46416,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 11604,00 грн.; - №0009791703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, в сумі 40988,46 грн., у т.ч. за основним платежем в сумі 32790,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 8197,70 грн., - №0000061703, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 510 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами); - рішення №0000041703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Охтирської ОДПІ, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 7809,76 грн. 24.01.2014 р. Міністерством доходів і зборів України винесено рішення про результати розгляду повторної скарги №407/Б/99-99-10-01-03-14, яким залишені без змін податкове повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013р. №0003381703, №0003411703 та рішення Головного управління Міндоходів у Сумській області про результати розгляду первинної скарги від 30.12.2013 р. №12236/Б/18-28-10-01-105-144/152ск (а.с. 40-42 том 1). 12.02.2014р. Головним управлінням Міндоходів у Сумській області прийнято рішення про результати розгляду скарги від №2414/Б/18-28-10-03-05-26/19ск, яким скасовано рішення Охтирської ОДПІ від 11.01.2014р. №0000041703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині 3641,52 грн. В іншій частині рішення залишено без змін, а скарга ФОП [PERSON] від 24 січня 2014 року в цій частині - без задоволення. Зазначеним рішенням зобов'язано Охтирську ОДПІ прийняти до ФОП [PERSON] рішення про застосування штрафних санкцій з урахуванням зменшених сум даним рішенням. 24.02.2014р. Охтирською ОДПІ прийнято рішення №0001431703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 135 том.8). Задовольняючи позовні вимоги, щодо скасування податкового повідомлення - рішення Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 11.01.2014 р. №0009771703, суд виходить з наступного. На думку податкового органу, у зазначені звітні періоди позивач при визначенні об'єкта оподаткування з ПДВ безпідставно не врахував суму коштів, отриманих позивачем від УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської міськради по коду бюджетної класифікації 1310 як компенсацію вартості наданих послуг з перевезення пільгових категорій населення, занизивши тим самим свої грошові зобов'язання з ПДВ на вказані вище суми. Проте, такі висновки відповідача є помилковими та не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи. Судом встановлено, що 01.03.2010 року ПП [PERSON] укладено із Сумською обласною державною адміністрацією договір на перевезення пасажирів (а. с. 111-112). Відповідно до п.5.1 зазначеного договору перевізник зобов'язується перевозити пільгові категорії пасажирів згідно діючого законодавства (а. с. 112). 11.01.2011 року позивачем та УПСЗН Охтирської міськради укладено договір №6 на відшкодуваня вартості пільгового проїзду окремих категорій громадян міським транспортом загального користування в режимі маршрутного таксі (а.с. 116-117). 28.09.2012 року позивачем із УПСЗН Охтирської РДА укладено договір №197 про відшкодування витрат, повязаних з наданням послуг по перевезенню пільгової категорії населення району (а.с. 123-124). 28.09.2012 року ФОП [PERSON] укладено із УПСЗН Охтирської РДА договір про державне замовлення на соціально значущі послуги автомобільного транспорту (а.с. 125-126). Протягом 2010-2012 року позивачем надавалися послуги з перевезення громадян, яким згідно із ст. 102 Бюджетного кодексу України передбачено пільги на перевезення, за що УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської міськради здійснювали відшкодування позивачу видатків за рахунок виділених державою субвенцій з Державного бюджету України (а. с. 89-90). Оплата послуг проводилася відповідно до поданих позивачем розрахунків по коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 1310, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів, а також листами УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської міськради (а. с. 118-119, 127-128). Зазначена обставина також не заперечується відповідачем, який однак вважає, що отримані позивачем за зазначеним кодом кошти є компенсацією наданих послуг з перевезення пільгових категорій населення, а не субсидією, яка не підлягає оподаткуванню ПДВ. Надаючи оцінку таким доводам податкового органу, суд зазначає наступне. Згідно п. п. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під продажем результатів робіт (послуг) розуміються будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). В силу приписів п. п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості і товарів/послуг. Таким чином, у спірних господарських операціях позивач надав послуги населенню і їх не можна розцінювати як надання послуг бюджету. У зв'язку з цим посилання відповідача на порушення ФОП [PERSON] вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України є безпідставними і до уваги судом не приймаються. Крім того, згідно із ч. 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Як встановлено судом, покриття позивачу збитків від перевезень здійснювалося УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської міськради за кодом бюджетної класифікації 1310. Відповідно до п.2 ч.1, ч. 3 ст. 10 Бюджетного кодексу України видатки бюджету класифікуються зокрема за економічною характеристикою операцій, при проведенні яких здійснюються ці видатки (економічна класифікація видатків), і поділяються на поточні видатки, капітальні видатки та кредитування за вирахуванням погашення, склад яких визначається Міністром фінансів України. Пунктами 1, 5 Розділу І Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Державного казначейства України від 25 листопада 2008 року N 495 (далі - Інструкція), обумовлено, що економічна класифікація видатків бюджету призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними ознаками з детальним розподілом коштів за їх предметними ознаками (заробітна плата, нарахування, усі види господарської діяльності, виплати населенню, що імен)-, як трансферти населенню, та інші категорії). Видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за такими кодами економічної класифікації видала бюджету: Поточні видатки: 1310 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)". Згідно із п. 3 Розділу II Інструкції до коду 1300 "Субсидії і поточні трансферти" належать видатки на надання субсидій, дотацій, поточних трансфертів юридичним особам, іншим бюджетам, допомоги та інших поточних трансфертів населенню. Водночас пунктом 3.1 цього ж розділу передбачено, що поточні платежі юридичним особам за колом 1310 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)" включають, зокрема, субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії. Таким чином, кошти, одержані позивачем за КЕКВ-1310, є бюджетними субсидіями, якими підприємству фактично відшкодовуються збитки за, оподатковуваними операціями, здійсненими за регульованими цінами (тарифами). Відтак, вони знаходяться поза межами ціни таких операцій, яка визначається у межах цих же операцій для споживача послуги. Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.09.2012 року у справі N К-19803/09 . Відповідно до п. п. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати, а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів (крім тих, що надаються у майновій формі). З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку що податкове повідомлення-рішення від 11.01.2014 р. №0009771703 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 11.01.2014р. №0009791703, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013р. №25-17, рішення від 24.02.2014р. №0001431703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 4168,24 грн., суд виходить з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що підставою донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску є висновки відповідача про порушення позивачем порядку ведення обліку підтвердження витрат за перевіряємий період, а саме: на підставі наданих дорожніх листів за 2012 рік неможливо підтвердити списання ПММ за четвертий квартал 2011 року та за 2012 рік, що стало підставою для зняття з витрат вартості дизельного палива та газу скрапленого на загальну суму 340863,98 грн., у т.ч. за четвертий квартал 2011 року на суму 23340,10 грн., за 2012 рік на суму 317523,88 грн. Суд погоджується із такими висновками відповідача, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що протягом 2011-2012 року позивачем надавалися послуги з перевезення пасажирів. Під час проведення планової перевірки відповідачем платнику надано запити від 26.09.2013 року № 9831/10/17-116 та від 09.10.2013 року № 10283/10/17-116 щодо надання підтверджуючих документів на списання ПММ (накази про встановлення норми списання ПММ для відповідних транспортних засобів, дорожні листи та іншу транспортну документацію, з зазначенням маршруту перевезення, марки, реєстраційного номера автомобіля, ПІБ водія, пробігу транспортного засобу та витрат пального на кожен рейс, відміток автостанції про прибуття та відправлення). Проте, позивачем були надані лише дорожні листи та паспорти автобусних маршрутів. Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ нього Кодексу. Склад витрат та порядок їх визначення викладено у ст. 138 розд. ІІІ Податкового Кодексу України. Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розд. II Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи Згідно ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені . Таким чином, суд приходить до висновку, що списання фактично витрачених паливо-мастильних матеріалів для транспортних засобів повинно проводитися лише на підставі первинних документів. Суд зазначає, що, позивачем не надано ні під час перевірки ні у судове засідання накази про встановлення норми списання ПММ для відповідних транспортних засобів, дорожні листи та іншу транспортну документацію, з зазначенням маршруту перевезення, марки, реєстраційного номера автомобіля, ПІБ водія, пробігу транспортного засобу та витрат пального на кожен рейс, відміток автостанції про прибуття та відправлення. Згідно пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового-кодексу України до витрат, що не враховуються при визначені оподаткованого доходу не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Оскільки, надані позивачем на перевірку документи можуть підтвердити лише факт здійснення ФОП [PERSON] перевезення пасажирів, проте не підтверджую факт придбання зазначених ПММ для використання у господарській діяльності та не підтверджуєють списання ФОП [PERSON] ПММ . Таким чином, відповідачем правомірно здійснено розрахунок витрат паливо-мастильних матеріалів виходячи з фактичних даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі дорожніх листів, норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, визначених на підставі норм наказу Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.1998 р. «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», та технічних характеристик транспортних засобів. Отже, оскільки перевіркою встановлено, що фактично пройдений транспортними засобами кілометраж вказано у 873 наданих дорожніх листах, а тому на підставі зазначених документів перераховано вартість придбаних ПММ, які використані платником у господарській діяльності та визначено, що документальні витрати за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року завищено підприємцем на суму 182189.21 грн., в т.ч.: 4 кв. 2011 рік - 2238,69 грн., 2012 рік -179950,52 грн. Суд, також не приймає до уваги доводи позивача, що при перевірці не враховано довідки ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» (філії Автостанція Охтирка) за 4 квартал 2011 р та 2012 р. щодо виконання приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, оскільки зазначені документи містять лише інформацію щодо маршрутів перевезень, марки та номера автобуса та відстань, проте жодним чином не підтверджуються факт використання ПММ, а саме його кількості, виходячи із фактичного пройденого кілометражу. Таким чином, оскільки, позивачем не надано накази щодо встановлення норм витрат палива та умов і порядку застосування коригуючих коефіцієнтів для автомобілів за перевіряємий період, суд приходить до висновку, що перевіркою правомірно проведено розрахунок списання ПММ з урахуванням норм наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 року „Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", та технічних характеристик автомобілів. Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.6 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Суд, відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу щодо неправомірності оскаржуваних рішень. Зазначені ним обставини лише свідчать про фактичність здійснення перевезення пасажирів, що не є доказами у розумінні ст.69 та ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо визнання неправомірними оскаржуваних рішень. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо процедурних порушень під час прийняття оскаржуваних рішень не є підставою для скасування зазначених податкових повідомлень рішень, оскільки процесуальні порушення не впливають на факт вчинення порушення вимог Податкового кодексу України. Отже, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про недоведеність підтвердження використання у власній господарській діяльності ПММ є обгрунтованим та не спростованими позивачем, а тому вимоги ФОП [PERSON] про скасування податкового повідомлення - рішення від 11.01.2014р. №0009791703, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013р. №25-17, рішення від 24.02.2014р. №0001431703 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 4168,24 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Задовільняючи позовні вимоги, щодо скасування податкового повідомлення - рішення Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 11.01.2014 р. №0000061703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 510 грн., суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 11.01.2014 р. Охтирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення №0000061703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 510 грн. (а. с. 33 том.1). Представник позивача в судовому засіданні порушення зазначене в податковому повідомленні рішенні визнав, проте зазначив, що чинним законодавством не передбачено право податкового органу за наслідками розгляду скарги приймати нове рішення із зазначенням порушення, якого не було встановлено під час проведення перевірки. Суд погоджується із такими висновками позивача, виходячи з наступного. Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акту перевірки 108/17-123/[NUMBER] від 11.10.2013 року. В зазначеному рішення відповідачем зазначено, що позивачем порушено п.176.2 б.ст.176 Податкового кодексу України, а саме особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Проте, суд зазначає, що згідно акту перевірки 108/17-123/[NUMBER] від 11.10.2013 року встановлено, що перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій порушень не встановлено (а. с. 63 том.1) . Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Поняття документальної перевірки платника податку та порядок її оформлення визначено статтею 86 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 86.1 даної статті, результати перевірки (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). Згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 року N 984 (далі -Порядок) акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно визначено порушення, яке фактично не виявлено під час проведення перевірки. Крім того, суд зазначає, що Наказом Міністерства доходів та зборів України від 25.12.2013 року № 848, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2014 р. за № 99/24876 затверджено Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів (надалі по тексту- Порядок) Згідно п. 9.2 Порядку при розгляді скарги орган доходів і зборів приймає одне з таких рішень: 1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується; 2) частково задовольняє скаргу платника податків та у окремій частині скасовує рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується; 3) залишає скаргу без задоволення, а рішення органу доходів і зборів, яке оскаржується, без змін. При прийнятті цих рішень орган доходів і зборів має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов'язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків. Таким чином, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не передбачено право податкового органу за наслідками розгляду скарги платника податків приймати нове податкове повідомлення рішення на підставі порушень, які не були зазначені в акті перевірки. Отже, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 11.01.2014 р. Охтирською ОДПІ №0000061703 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial