Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у можливості безоплатної передачі або викупу автомобіля "AUDI" та зобов'язати його здійснити безоплатну передачу або надати довідку-рахунок для викупу з урахуванням ступені зношення та невиплачених позивачу компенсацій за ремонт і технічне обслуговування автомобіля. Усною ухвалою суду 28.02.2014 року в судовому засіданні було замінено неналежного відповідача - Головне управління праці та соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації на належного - Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його тесть [PERSON] як інвалід був забезпечений в якості гуманітарної допомоги автомобілем AUDI, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER].[INFO] року [PERSON] помер. Позивач вказує, що звертався до відповідача з метою вирішення питання щодо оформлення права власності на зазначений автомобіль, однак останній відмовив йому, мотивуючи необхідністю сплати податків і зборів. Хмельницькою митницею сума таких податків і зборів була визначена в розмірі 62471,11 грн. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки ним не було враховано ступінь зношення автомобіля, відсутність компенсацій за його ремонт і технічне обслуговування. Крім того, ним не було розглянуто питання про можливість безоплатної передачі автомобіля, яким інвалід користувався менше 10 років. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вказаних в позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмові заперечення, згідно яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити, та клопотання про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях відмітив, що автомобіль може бути переданий у власність позивача лише за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. [PERSON] на обліку по забезпеченню автомобілем не перебуває, тому автомобіль не може залишитись у нього безоплатно. Проведення експертної оцінки транспортного засобу з метою визначення ступеня його зношення не передбачено чинним законодавством. Щодо надання компенсаційних виплат зазначив, що [PERSON] щорічно отримував компенсації на бензин та технічне обслуговування в розмірі 142,00 грн. з 28.09.2006 року по день смерті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, враховуючи наступне. Судом встановлено, що у вересні 2006 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації [PERSON] було забезпечено автомобілем марки AUDI, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в якості гуманітарної допомоги. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 09.07.1972 року та свідоцтва про праву на спадщину №455199 від 31.07.2012 року підтверджується, що [PERSON] є тестем позивача. Позивач звертався із заявою про переоформлення автомобіля, отриманого в якості гуманітарної допомоги, після смерті [PERSON] Листом Головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації №03/03-16408 від 04.12.2012 року позивачу було повідомлено, що підстави для переоформлення автомобіля на його ім'я відсутні, оскільки після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Листом Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації №03/03-14001 від 18.11.2013 року позивачу було повторно повідомлено про необхідність сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Також зазначено, що надання довідки-рахунку для викупу автомобіля не передбачено законодавством; для нарахування суми для сплати податків і зборів рекомендовано звернутись на Хмельницьку митницю Міндоходів. Також проінформовано, що [PERSON] отримував компенсацію на бензин, ремонт та технічне обслуговування в розмірі 142,00 грн. на рік згідно Порядку №228 від 14.02.2007 року. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-XII від 21.03.1991 року, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз.9 п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року (в редакції на момент смерті інваліда - від 03.01.2012 року; далі - Порядок) якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно. Однак відповідно до абз. 7 п.41 Порядку після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Аналогічна норма наведена в ст.11-1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" № 1192-XIV. Враховуючи, що строк експлуатації інвалідом автомобіля становить менше 10 років, позивач не має права на безоплатне отримання його у власність, у зв'язку з чим відповідачем обґрунтовано відмовлено у переоформленні автомобіля з посиланням на необхідність сплати відповідних податків і зборів. Суд також звертає увагу на те, що згідно з абз.8 п.41 Порядку автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому пункту 16 цього Порядку. Відповідно до абз.3 п.16 Порядку автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Згідно з абз.6 п.16 Порядку іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Однак посилання позивача на п.16 Порядку є безпідставним, оскільки він не може бути застосований в даному випадку, враховуючи наступне. Так, позивачем не надано доказів, що він належить до групи осіб, які відповідно до п. 3 Порядку мають право на забезпечення автомобілем, а представником відповідача було відмічено, що [PERSON] на обліку по забезпеченню автомобілем не перебуває. Крім цього, [PERSON] не був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем реєстрації [PERSON]. Довідка Терешовецької сільської ради №451 від 13.12.2012 року, згідно якої позивач до дня смерті постійно проживав з [PERSON] в [ADDRESS], не є доказом реєстрації місця проживання в розумінні вищевказаного Порядку. Згідно зі ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV (в редакції, чинній на дату прийняття Порядку) реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. При цьому згідно з наявною в матеріалах справи копії паспорту позивача він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.05.1989 року. Враховуючи наведене та в зв'язку з неможливістю поширення на спірні правовідносини п.16 Порядку, посилання позивача на не проведення відповідних розрахунків вартості автомобіля з урахуванням зносу також є безпідставними. Не ґрунтуються на положеннях законодавства й доводи позивача про неврахування компенсацій за ремонт і технічне обслуговування автомобіля, які померлому інваліду не надавались, оскільки згідно з п.19 Порядку ремонт і технічне обслуговування отриманих інвалідами, законними представниками недієздатних інвалідів, дітей-інвалідів автомобілів здійснюється за рахунок їх власних коштів з подальшою компенсацією витрат відповідно до законодавства. Реалізація даної норми не пов'язана з переоформленням автомобіля після смерті інваліда, в тому числі й щодо питання визначення суми відповідних податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. При цьому представником відповідача було зазначено, що [PERSON] щорічно отримував компенсації на бензин та технічне обслуговування в розмірі 142,00 грн. з 28.09.2006 року по день смерті. Враховуючи викладене, позивач не має права на безоплатне переоформлення автомобіля у власність, у зв'язку з чим відповідачем обґрунтовано було відмовлено в такому переоформленні з посиланням на необхідність сплати відповідних податків і зборів (обов'язкових платежів). При цьому позивачем не вчинено жодних дій щодо розмитнення вказаного автомобіля, тому правових підстав для здійснення перереєстрації автомобіля на його ім'я немає. Щодо посилання позивача про те, що він не в змозі сплатити визначену митним органом суму відповідних податків і зборів, оскільки є пенсіонером, а інші джерела прибутку відсутні, то суд зазначає, що до повноважень відповідача можливість корегування чи перевірки такої суми не входить. Правомірність визначення Хмельницькою митницею суми податків і зборів не є предметом даного судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied