Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «УніверсалТрансСервіс» (далі - позивач, ТОВ «УніверсалТрансСервіс») до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2013 року № 0006041503, яким нараховані штрафні санкції за затримку суми грошового зобов'язання в розмірі 445 121,48 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі акту камеральної перевірки встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено самостійно визначене грошове зобов'язання з податку на прибуток, з чим останній не погоджується та вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте безпідставно та з порушенням норм податкового законодавства. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування заперечень проти позову, відповідач пояснив, що з позовними вимогами не погоджується, вважає, що для задоволення позову немає підстав, оскільки за результатами камеральної перевірки податкової звітності позивача зафіксовано порушення п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, що й стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. ТОВ «УніверсалТрансСервіс» зареєстроване як юридична особа у Печерській районній в м. Києві державній адміністрації 17.12.2007 р., код за ЄДРПОУ - 35634139, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Димитрова, буд. 5, корпус 2 та знаходиться на податковому обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України головним державним інспектором відділу моніторингу сплати податкових зобов'язань управління оподаткування та контролю об'єктів і операцій ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Мельниченко А.І. проведена камеральна (електронна) перевірка ТОВ «УніверсалТрансСервіс» з питань своєчасності сплати податку на прибуток за 2012 рік, за результатами якої складено акт № 157/26-55-15-03 від 23.07.2013 р. Під час перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, у розмірі 4 451 214,80 грн. (граничний термін сплати 19.02.2013 року; дата сплати 20.02.2013 року; кількість днів затримки 1). З урахуванням наявної у позивача переплати у розмірі 2 033 389,13 грн., податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем на один день терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання у розмірі 4 451214,80 грн. Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.08.2013 року № 0006041503, яким до позивача на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 10 % від погашеної суми податкового боргу, що складає 445 121,48 грн. Не погоджуючись із прийнятим відносно нього податковим повідомленням-рішенням, позивач в порядку, передбаченому ст. 56 Податкового кодексу України, оскаржив його до Головного управління Мідоходів у місті Києві та Міністерства доходів і зборів України. Рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві про результати розгляду скарги позивача 24.09.2013 року та рішенням Міністерства доходів і зборів України 28.11.2013 року скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення - рішення - без змін. Позивач вважає, що спірне рішення є таким, що винесене з порушенням чинного податкового законодавства, а тому має бути визнано протиправним та скасованим в судовому порядку. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному досліджені, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «УніверсалТрансСервіс» подано до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток за 2012 рік (реєстраційний № 9087194929), в якій задекларовано в рядку 22 «Сума авансового внеску при виплаті дивідендів, нарахована за результатами останнього календарного кварталу звітного (податкового) періоду, що має бути сплачена за місцезнаходженням юридичної особи» суму 6 484 604,00 грн., в рядку 16 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду» суму податку не було визначено. В подальшому, позивачем 19.02.2013 року подано засобами телекомунікаційного зв'язку уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2012 рік (реєстраційний № 9087514028), у якій в рядку 16 задекларовано суму - 5 246 781,00 грн. (збитки), рядок 26 «Зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду(ів), що уточнюється(ються)» не заповнено. Згідно квитанції №2, уточнюючу податкову декларацію надіслано до Державної податкової служби України районного рівня - 19.02.2013 року. В наступній уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2012 рік (реєстраційний № 9087520538) позивачем задекларовано в рядку 26 «Зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду(ів), що уточнюється(ються)» суму 5 246 781,00 грн. Згідно квитанції №2, вказану уточнюючу податкову декларацію надіслано до Державної податкової служби України районного рівня 20.02.2013 року. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо сплати податків і зборів на момент їх виникнення і розгляду справи регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. за № 2755- VI та іншими нормативно-правовими актами. Згідно пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України - податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством. Статтею 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Згідно з пп. 49.18.2 п. 49.18. ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому чисті в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя). Відповідно до п.152.1 ст.152 Податкового кодексу України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності. Відповідно до п. 152.9 ст. 152 Податкового кодексу України для податку на прибуток використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу. Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім і випадків, встановлених цим Кодексом. Як підтверджується матеріалами справи, позивачем 19.02.2013 року, що являється граничною датою сплати, позивачем подано уточнюючу декларацію, проте рядок 26 «Зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду(ів), що уточнюється(ються)» не заповнений, однак, 20.02.2013 року позивачем подано уточнюючу декларацію із заповненням рядка 26 у сумі 5 246 781,00 грн. Пунктом 126.1 ст. 126 цього Кодексу закріплено, що в разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Згідно із п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів. Згідно з п. 309.2 ст. 309 Податкового кодексу України платники податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність подання податкових декларацій та сплати сум податку. Як зазначив представник відповідача, під час проведення перевірки встановлено, що у підприємства, станом на час сплати суми грошового зобов'язання, рахувалась переплата з податку на прибуток у розмірі 2 033 389,13 грн. З огляду на зазначене, суд зазначає, що період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому встановлено граничний строк подання річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік. Враховуючи вищевикладені обставини та той факт, що позивачем подано уточнюючу декларацію із затримкою в один день, податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, встановлені п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, висновки податкового органу, що викладенні в акті камеральної перевірки відповідають дійсності, податкове повідомлення - рішення від 08.08.2013 року № 0006041503 про зобов'язання сплатити штраф з податку на прибуток підприємств у сумі 445 121,48 грн. відповідають ч.3 ст. 2 КАС України та є правомірними, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно з ст. 11, ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення. З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Результат розгляду: denied