Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про повернення документа стягувачеві, при цьому зазначає, що він 21.02.2014 року отримав лист від 17.02.2014 року №03-40/962 та копію постанови від 30.12.2011 року головного державного виконавця ВДВС Прилуцького МРУЮ Чайки В.П. про повернення стягувачу виконавчого листа №2-а-1322 виданого 07.09.2011 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про зобов»язання управління пенсійного фонду України в м.Прилуки здійснити нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно, з урахуванням отриманих сум. В даній постанові зазначено, що виконавчий лист повернуто стягувачу у зв»язку з частковим виконанням щодо перехунку пенсії і встановлення заборони щодо звернення стягнення на майно боржника. Позивач не погоджується з вищевказаною постановою державного виконавця, оскільки в ній не вбачаються обставини такого часткового виконання рішення, не вказано який розмір пенсії перераховано. Тому просить визнати причини пропуску строку на оскарження вищевказаної постанови державного виконавця поважними та продовжити їх, у зв»язку з отриманням її копії 21.02.2014 року. Визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.12.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Позивач в судове засідання не з"явився, але подав заяву, щодо розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але надав заперечення на позовну заяву в якій просить справу розглядати без їх участі та відмовити позивачу в задоволенні позову. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, суд відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 128 КАС України, визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження. Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, доводи позовної заяви скарги, заперечення відповідача суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 09 вересня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області Чайка В.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-1322 виданого 07.09.2011 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про зобов»язання управління пенсійного фонду України в м.Прилуки здійснити нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно, з урахуванням отриманих сум.( а.с.5) 30.12.2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області Чайка В.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв»язку з виконанням рішення суду в частині перерахунку пенсії. Законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника. (а.с.6). 17.02.2014 року на адресу [PERSON] відділ державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в Чернігівській області направив лист №03-40 /962, в якому повідомляється, що відповідно до листа управління пенсійного фонду України в м.Прилуках та Прилуцькому районі [PERSON] 13.09.2011 року проведено перерахунок пенсії згідно вищевказаного виконавчого документа та нараховано 1955,43 грн. Кошти не виплачені у зв»язку з відсутністю фінансування. ( а.с.4). Частинами 1, 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Як встановлено положеннями ч.2 ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Система органів державної виконавчої служби визначена у статті 3 цього Закону. Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Письмових доказів які б свідчили, про те, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо виконання рішення суду за виконавчим листом №2-а-1322 виданого 07.09.2011 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про зобов»язання управління пенсійного фонду України в м.Прилуки здійснити нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги, відповідачем суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що постанова від 30.12.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, прийнята державним виконавцем з посиланням на п. 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, у зв`язку з поважністю часткового невиконання рішення суду.(а.с.6) Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Частиною 4 наведеної правової норми встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Пунктами 7, 41, 42 вказаного Порядку визначено механізм стягнення присуджених коштів з державного бюджету (місцевих бюджетів) без участі органів Державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Внаслідок змін, внесених до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) Законом України від 04.11.2010 року № 2677-VI, та прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 03.08.2011 року № 845, встановлено порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів та бюджетних установ без участі органів державної виконавчої служби, а за участю органів Державного казначейства України. Таким чином, суд вважає, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суд не погоджується з тим, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.12.2011 року винесена на законних підставах, а державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до п.7 постанови від 03.08.2011 року № 845 у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження. Тобто, суд приходить до висновку, що державний виконавець зобов'язаний був самостійно направити виконавчий лист за належністю, адже такий обов'язок встановлений після внесення змін до вказаного Порядку, що пов'язані з набранням чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Постанову ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області про повернення виконавчого документа стягувачеві винесено 30.12.2012 року, позивач отримав її 21.02.2014 року. ( а.с.4) Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У зв»язку з, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду, тому підстав для поновлення строку немає. За таких обставин, позовну заяву слід задовольнити частково, а постанову від 30 грудня 2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві - скасувати. На підставі вищевикладеного Закону України «Про виконавче провадження»,

Результат розгляду: partial