Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АБ № 895461 від 14.02.2013 року [PERSON] 23.08.2002 року зареєстрована у якості фізичної особи підприємця, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 2 136 017 0000 000241, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів: [NUMBER], також зазначені дані про основний вид економічної діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с.9). Таким чином ФОП [PERSON] є суб'єктом господарювання, зобов'язана виконувати обов'язки, покладені законами у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності. Судом встановлено, що податковим органом на підставі вимог п.п.80.2.2 п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, та у зв'язку з отриманням доручення Голови Ради міністрів АР Крим Могильова А.В. від 12.09.13, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, контроль за яким покладено на контролюючі органи виданий наказ від 16 жовтня 2013 року № 710 "Про призначення та проведення фактичної перевірки» (а.с.6). Зазначеним наказом доручено провести фактичну перевірку дотримання ФОП [PERSON] (код ДРФО [NUMBER]) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Не погодившись з зазначеним наказом, позивач звернувся до суду. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно. Вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача суд зобов'язаний перевірити, чи прийнятий наказ на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України, та чи прийнятий спірний наказ з дотриманням основних принципів адміністративної процедури. Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим Кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011 року. Згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20 КАС України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; Статтею 75 Податкового Кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно з п.п.75.1.3. Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки (пп.80.1- 80.2 ст.80 Кодексу). Однією з підстав проведення фактичної перевірки, зазначеної в п.п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Таким чином суд зазначає, що виходячи з наведених правових норм податкового законодавства, зазначеним пунктом встановлені умови законності призначення перевірки, до яких, зокрема, віднесено здійснення податковим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Відповідно до ч. 1 до ст. 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Пунктом 1 Положення про Головне управління Міндоходів в АР Крим визначено, що ГУ Міндоходів є територіальним органом Міністерства доходів і зборів України та забезпечує реалізацію повноважень Міністерства доходів і зборів України на території АР Крим. Одним із завдань Міністерства доходів і зборів України згідно з п.п. 2 п. 3 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затверджене указом Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013 є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів. Міністерство доходів і зборів України відповідно до покладених на нього завдань здійснює заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів (п.п. 51 п. 4 Положення). Як свідчать матеріали справи спірний наказ прийнятий на підставі вимог п.п.80.2.2 п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, та у зв'язку з отриманням доручення Голови Ради міністрів АР Крим Могильова А.В. від 12.09.13, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, контроль за яким покладено на контролюючі органи (а.с.6). Також суд вважає безпідставними твердження позивача, що підстави зазначені в наказі №710 від 16.10.2013 року є такими що не відповідають дійсності, так як відповідно до наказу підставами для призначення перевірки податковим органом визначено п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, що відповідає повноваженням відповідача та фактичним обставинам, встановленим судом. Таким чином, дослідивши матеріали справи та враховуючи наведені норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнятий з дотриманням основних принципів адміністративної процедури, встановлених ст. 2 КАС України. Також суд зазначає, що пунктом 81.1 ст.81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. У запереченнях представника ГУ Міндоходів в АР Крим зазначено що на підставі спірного наказу фактична перевірка об'єктів, де здійснює господарську діяльність позивач проведена, посадові особи податкового органу допущені до проведення перевірки, про що свідчить складений за результатами перевірки акт від 23.10.2013 року №47/21.1-17/2670001806/24.10.2013р. Тобто, у разі порушення, на думку позивача, приписів Податкового кодексу України (зокрема, відсутність підстав для призначення та проведення перевірки), суб'єкт господарювання мав право не допустити посадових осіб податкового органу до проведення перевірки. Суд зазначає, що відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 24.12.2010 року № 1844/11/13-10 видання керівником податкового органу наказу про проведення позапланової перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків, щодо якого прийнято рішення про проведення перевірки. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а отже, є актом у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Також в цьому листи ВАСУ вказано, що видання керівником податкового органу наказу про призначення позапланової перевірки зазвичай не створює небезпеки інтересам відповідного платника податків, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. Судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення №0001851500 від 18.11.2013 року про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 59 грн. за порушення ст.3,12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій від 18.11.2013 року № 0001841500 в розмірі 8500 грн. за зберігання, реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка. Постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 07 лютого 2014 року по справі №801/19/14 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Чорноморського відділення Євпаторійської ОДПІ ГУ Міндоходів в АР Крим №0001851500 від 18.11.2013 року та рішення Чорноморського відділення Євпаторійської ОДПІ ГУ Міндоходів в АР Крим про застосування штрафних фінансових санкцій №0001841500 від 18.11.2013 року. Таким чином рішення суб'єкта владних повноважень, яке має юридичні наслідки для позивача ним оскаржено у судовому порядку, спір по суті позовних вимог вирішено. Отже, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судовим рішенням позивачеві відмовлено у задоволенні позову повністю, сплачений ним судовий збір не повертається. Під час судового засідання, яке відбулось 11.02.2014 року, були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 160 КАСУ постанову складено у повному обсязі 13.02.2014 року.

Результат розгляду: denied