Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0009602312 від 30.12.2011, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 351780 грн. за основним платежем та на 87945 грн. за штрафними санкціями. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки ДПІ, покладені в основу оскаржуваних рішень, ґрунтуються на безтоварності спірних операцій, на нікчемності правочину, укладеного позивачем з його контрагентом (третьою особою). У свою чергу висновки про нікчемність, як зазначає позивач, зроблені ДПІ з урахуванням пояснень зареєстрованого директора ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» щодо непричетності до діяльності зазначеного товариства, які в свою чергу надані в рамках кримінального провадження, порушеного за фактом фіктивного підприємництва стосовно контрагента позивача. Проте, як зазначає позивач, зазначені в акті перевірки обставини не є встановленими і потребують доказування, тому посилання на них, як на підставу визнання правочину нікчемним також потребують доведення. При цьому, як зазначає позивач визнання правочинів нікчемними не належить до повноважень податкового органу, а отже, як вважає позивач, ДПІ діяла з перевищенням повноважень. Позивач вважає висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення такими, що ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах. У той же час, в обґрунтування позову позивач зазначає, що з контрагентом був укладений договір підряду по виконанню будівельних робіт. Зазначена угода фактично виконана та, як зазначає позивач, її проведення супроводжується відповідними первинними документами та податковими накладними, платіжними документами. Наведене, як зазначає по суті позивач, є підставою для формування спірних сум податкових вигод. ДПІ з підстав, викладених в акті перевірки, вважає спірне рішення законним та обґрунтованим та просить у задоволенні позову відмовити. Направлена третій особі копія ухвали суду про залучення її в якості третьої особи не вручена з незалежних від суду причин, у зв'язку з чим та в силу вимог абз. 2 ч. 3 ст. 167, ч. 4 ст. 33, ч. 11 ст. 35 КАС України ухвала суду вважаться належним чином врученою третій особі, а третя особа вважаються належним чином повідомленою про розгляд справи. У той же час, третя особа в судове засідання не з'явилась, доказів поважності причин неприбуття, як і витребуваних документів на підтвердження фактичного виконання спірних операцій, не надала. Враховуючи наведене, строки розгляду справи, те, що явка третьої особи не визнавалася обов'язковою, а також відсутність підстав для відкладення розгляду справи, розгляд справи не відкладався, справу розглянуто за відсутності третьої особи на підставі наявних матеріалів справи. У зв'язку із змінами у структурі податкових органів, пов'язаними із реорганізацією податкових органів, під час судового розгляду здійснено заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі міста Києва ДПС на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 14.01.2014 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. ДПІ у Шевченківському районі міста Києва ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Київпідзембуд» (код ЄДР 31169787, адреса: 01024, м. Київ, вул. Пушкінська, 9-А) з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до бюджету ПДВ та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» (код ЄДР 35332508) за період з 01.07.2008 по 30.06.2011. За результатами перевірки складено Акт перевірки № 2586/23-12/31169787 від 21.12.2011 (далі - Акт перевірки). З Акту перевірки вбачається, що 01.12.2011 р. бухгалтеру позивача вручено копію наказу про проведення перевірки від 30.11.2011 р. та ознайомлення з направленням на проведення перевірки. Також в Акті перевірки зазначається, що на адресу ДПІ надійшов лист ТОВ «Київпідзембуд» № 278 від 02.12.2011 року, в якому повідомлено про втрату документів фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам з ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання». В Акті перевірки також зазначено, що на підставі ст. 85 ПК України заст. гол. бухгалтера ТОВ «Київпідзембуд» було вручено лист про надання первинних документів до перевірки у термін до 05.12.2011 до 15:00 год. У вказаний термін документи до перевірки надані не були, про що складено відповідний акт про ненадання документів. Тобто, під час перевірки позивачем не надано документів, які підтверджують взаємовідносини із зазначеним контрагентом. Враховуючи те, що на момент проведення перевірки первинні та інші документи по взаємовідносинам ТОВ «Київпідзембуд» із ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» не було надано, перевірка проводилась за результатами аналізу даних комп'ютерних автоматизованих інформаційних систем ДПІ, а також відповідно до поданої ТОВ «Київпідзембуд» декларації з ПДВ за червень 2010 року. Зокрема, в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Київпідзембуд» у червні 2010 року сформовано податковий кредит за рахунок ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» на загальну суму 351 780 грн. Також встановлено, що починаючи з вересня 2009 року засновником та директором ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» є гр. [PERSON] З довідки органів статистики вбачається, що станом на дату видачі довідки, а саме 23.09.2009 р., вказана особа була зареєстрована керівником товариства. Надалі в Акті перевірки зазначається, що ст. оперуповноважений з ОВС ГУСБ України майор Сухар В.Г. отримав пояснення від гр. [PERSON], який повідомив, що до діяльності ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» відношення не має, статутний фонд підприємства не формував, підприємство перереєстрував на своє ім'я за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності. Також повідомив, що був у ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» підставним засновником та директором, ніяких документів щодо його фінансово-господарської діяльності не бачив і не підписував. Більш того, при наданні пояснень гр. [PERSON] повідомив, що він був засуджений Печерським районним судом м. Києва за ст. 205 КК України за створення фіктивного підприємництва - ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання», а ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» - визнано фіктивним. Відтак, як по суті резюмує ДПІ, операції носили безтоварний характер у зв'язку із відсутністю у ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань. Останнє, в свою чергу, свідчить про відсутність наміру у контрагента на створення правових наслідків. Тобто, угода ТОВ «Київпідзембуд» із ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» є нікчемною, а первинні документи та податкові накладні є юридично дефектними, внаслідок чого у позивача відсутні підстави для формування податкового кредиту з ПДВ за безтоварними операціями та на підставі первинних документів, які не мають юридичного значення. За таких обставин, а також враховуючи ненадання до перевірки жодних первинних документів на підтвердження взаємовідносин ТОВ «Київпідзембуд» із ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» за червень 2010 року, ДПІ в Акті перевірки прийшла до висновку про завищення ТОВ «Київпідзембуд» суми податкового кредиту, що призвело до заниження підприємством ПДВ у розмірі 351 780 грн. у червні 2010 року. На підставі наведених висновків Акту перевірки ДПІ прийняла оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Вирішуючи з урахуванням вищенаведеного спір по суті, суд виходить з наступного. 1) Зокрема, щодо обставин ненадання позивачем до перевірки жодних первинних документів по взаємовідносинам із контрагентом, а також щодо доводів позивача про втрату документів та неможливість їх надання у зв'язку з проведенням перевірки, слід зазначити наступне. На підтвердження факту втрати документів позивач надав до перевірки повідомлення № 278 від 02.12.2011, тобто наступного дня після повідомлення про проведення перевірки, яке підписано директором [PERSON] та гол. бухгалтером [PERSON], про неможливість надання до перевірки первинних документів у зв'язку із їх втратою. Однак, позивачем під час перевірки та під час розгляду справи не надано доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про викрадення/втрату документів та у взаємозв'язку з цим не надано постанови про порушення або про відмову у порушенні кримінальної справи з цього приводу, як і не надано доказів опублікування оголошення про втрату/викрадення документів, під час розгляду справи також не наведено жодних обставин втрати документів, а отже наведені в повідомленні позивача на адресу ДПІ відомості самі по собі не свідчать про викрадення/втрату первинних/звітних документів за взаємовідносинами із вищезгаданим контрагентам позивача. У взаємозв'язку з наведеним слід також зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Згідно зі статтею 8 цього Закону відповідальність за організацію бухгалтерського обліку і збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до пункту 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 за погодженням з Мінстатом та МВС України, у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітів керівник підприємства письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення. Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державною пожежного нагляду. Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджує керівник підприємства. Копія акта в 10-денний строк надсилається, зокрема, до органу державної податкової служби. У той же час, під час розгляду справи позивачем не надано доказів створення зазначеної комісії (наказу), акту про встановлення конкретного переліку документів, які, як вважає позивач, були втрачені/викрадені, та, відповідно, не надано доказів надіслання зазначеного акту відповідачу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин втрати документів, а отже і поважності причин їх відсутності. Повідомлення позивачем відповідача щодо втрати первинних документів (після запиту ДПІ про їх надання) не є достатніми та допустимими доказами втрати документів. У зв'язку з цим та в силу положень п. 44.6. ПК України вважається, що документи по взаємовідносинам позивача із зазначеним контрагентом були відсутні на час складення звітності щодо формування спірних сум податкових вигод. У взаємозв'язку з наведеним, слід додати, що відповідно до п. 44.1. ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до приписів п/п. 7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на час обліку спірних операцій) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Аналогічні положення податкового законодавства діяли і на час проведення перевірки. Так, згідно з п. 198.6. ПК України не відносяться до податкового кредиту (з ПДВ) суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. В даному випадку, первинні бухгалтерські документи за взаємовідносинами між позивачем та його контрагентом, були відсутні на час проведення перевірки, а отже, за недоведеності обставин їх викрадення/втрати, вже лише виходячи з цього є безпідставним формування позивачем спірних сум податкового кредиту, що у свою чергу підтверджує обґрунтованість та правомірність висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки. Надання цих документів згодом, зокрема, під час розгляду справи не має правового значення для цілей підтвердження спірних сум податкових вигод станом на час їх декларування та проведення перевірки. 2) При цьому, аналізуючи зміст угоди та первинних документів, наданих уже у зв'язку з вирішенням спору у суді, характер відносин позивача з його контрагентом, судом встановлено наступне. Так, позивачем вже під час розгляду справи надано копію договору субпідряду № 1-10 від 15.02.2010 року, відповідно до умов якого ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» (субпідрядник) бере на себе зобов'язання виконати і здати ТОВ «Київпідзембуд» (підряднику) роботи з будівництва на об'єкті: «Реконструкція піщаного каналізаційного колектора від провулка Тбіліського до вулиці Борщагівської у Шевченківському районі м. Києва». Вартість предмета договору визначається на підставі договірної ціни (п. 2.1 договору). Згідно наданої до матеріалів справи довідки про вартість виконаних робіт за червень 2010 року вартість останніх склала 2 110 680 грн. До матеріалів справи надано акти приймання виконаних робіт. На підставі вказаного договору ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» видано на адресу позивача податкові накладну від 29.06.2010 № 20466 на суму 2 110 680 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 351 780 грн. Всі наведені документи з боку контрагента підписані із зазначенням, що вони підписані директором [PERSON] В якості підтвердження оплати робіт за вказаним договором до матеріалів справи надано платіжне доручення № 260 від 02.08.2010 на суму 2 068 466,40 грн., тобто оплата робіт проведена позивачем не в повному розмірі. Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд виходить з наступного. Що стосується оподаткування спірних операцій та формуванням податкового кредиту з ПДВ у період до 01.01.2011 року, зазначені правовідносини регулювалися наступними положеннями Закону України «Про податок на додану вартість». Так, об'єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до п/п. 3.1.1 Закону про ПДВ України є операції платників податку з поставки товарів, робіт/послуг. Підпунктом 7.4.1 цього Закону, передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів, робіт/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п/п. 7.5. Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій, зокрема: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Відповідно до п/п. 7.2.3. зазначеного Закону податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Підпунктом 7.2.6 Закону про ПДВ передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту. Крім того, п/п. 7.4.4. Закону про ПДВ встановлено, що у разі якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Як вже зазначалося, відповідно до підпункту 7.4.5 Закону про ПДВ не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Проаналізувавши наведені вище норми податкового законодавства у їх сукупності, а також приписи п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо підтвердження даних обліку) та положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків. Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку. У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум кредиту та які є передумовою його формування. Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій. Недоведеність наявності цих чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), суд приходить до висновку, про недоведеність фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача на користь останнього (про їх невиконання контрагентом), та, як наслідок, - до висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту з ПДВ за спірними операціями. Такий висновок ґрунтується на наступному. Під час розгляду справи не надано доказів (податкових декларацій з податку на прибуток) щодо декларування витрат ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» на оплату праці у період, який призначався для виконання спірних операцій. Судом також не встановлено та під час розгляду справи не надано доказів наявності у контрагента трудових ресурсів з урахуванням обсягів робіт та кількості людино-годин, задекларованих у супроводжуючих угоду документах. Під час розгляду справи не надано і доказів придбання контрагентом будівельних матеріалів, необхідних для виконання спірних ремонт./будівельних робіт. У той же час, судом від третьої особи витребовувались: докази наявності трудових та матеріальних ресурсів, докази наявності кваліфікованого персоналу для виконання буд. робіт; докази ознайомлення працівників із правилами техніки безпеки при здійсненні спірних ремонтних/будівельних робіт; докази наявності необхідного технологічного обладнання для виконання робіт; докази наявності транспортних засобів необхідних для здійснення спірних операцій, докази залучення інших осіб для здійснення спірних робіт. Наведені вище відомості щодо наявності у контрагента відповідних ресурсів та можливостей, не надані і з боку позивача, хоча обізнаність позивача відносно наявності у контрагента відповідних ресурсів при укладанні угоди, обумовлюється характером та специфікою угоди (обумовлених операцій) та звичайною діловою практикою. Зокрема, під час розгляду справи на підтвердження фактичного виконання робіт також не надано: (1) жодних документально підтверджених відомостей щодо персоналу підрядника, які направлялись контрагентом для виконання робіт в рамках угоди з позивачем, та (2) осіб, уповноважених представляти інтереси підрядника на будівельному майданчику, наявність відомостей щодо чого, однак, передбачається специфікою спірних операцій; (3) актів передачі контрагенту фронту робіт; (4) доказів ознайомлення працівників підрядника з правилами охорони праці, (5) доказів передачі контрагенту матеріальних ресурсів для виконання робіт. Під час розгляду справи судом не встановлено та особами, що беруть участь у справі не доведено залучення контрагентом для виконання робіт інших субпідрядних організацій, як і не встановлено несення третьою особою у зв'язку з цим витрат, розрахунків з субпідрядниками. При цьому, відносно наявності у ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної із створення об'єктів архітектури, на здійснення будівельної діяльності, слід зазначити, що за відсутності документально підтверджених відомостей щодо наявності у ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» відповідних ресурсів, сама по собі наявність ліцензії не є доказом виконання певною особою певних операцій та в даному випадку наявності таких ресурсів у контрагента не встановлено. Відтак, враховуючи специфіку та особливості спірних операцій, під час розгляду справи не доведено тих обставин та не надано тих документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак, позивачем не доведено обставин того, що обумовлені правочином роботи, були виконані саме контрагентам позивача, а встановлені вище судом обставини спростовують доводи позивача у цьому контексті. При цьому, суд також враховує, що за спірною угодою із ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» роботи позивачем оплачені були не в повному обсязі. 3) Окрім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, під час розгляду даної справи встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2013 по справі № 757/8859/13-к, яка набрала законної сили та належним чином засвідчена копія якої залучена до матеріалів даної справи, закрито (за нереабілітуючих підстав, у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) кримінальне провадження відносно директора ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» гр. [PERSON], яке було відкрито відносно нього за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 ч.1 КК України (Фіктивне підприємництво). При цьому, із зазначеної ухвали суду вбачається, що під час досудового розслідування гр. [PERSON] по суті визнав відсутність відношення до діяльності ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання». Визнав, що статутний фонд підприємства не формував, підприємство перереєстрував на своє ім'я за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності. Статут, реєстраційні документи та банківські документи після реєстрації за 100 доларів США передав невстановленій слідством особі. Із зазначеної постанови суду вбачається, що вказана особа була у ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання» підставним засновником та директором, самостійної підприємницької діяльності не здійснювалось, угод не укладалось, печаткою вказана особа не користувалась, ніяких документів щодо його фінансово-господарської діяльності вказана особа не бачила і не підписувала, що надало змогу невстановленим особам, як зазначено у постанові суду, вести незаконну господарську діяльність, а саме: укладати від імені [PERSON], як директора ТОВ «Інженерно-Будівельне Об'єднання», необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові, видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші документи), які зовні складені вірно, але фактично не відповідали дійсності та надало змогу перераховувати кошти без фактично8о проведення операцій, тобто в подальшому, невстановлена слідством особа використовувала печатку, статутні документи та реквізити рахунку ТОВ для здійснення «безтоварних» операцій та незаконного одержання доходів. За таких обставин, з аналізу сукупності зазначених матеріалів вбачається, що контрагент зареєстрований на особу, яка не мала наміру та не здійснювала господарської діяльності від імені контрагента, не мала наміру реалізовувати свої повноваження, договори та первинні документи не підписувала. Підприємство створювалось та діяло з метою прикриття незаконної діяльності, є фіктивним підприємством. Підприємство-контрагент в даному випадку знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента не уповноваженими особами лише оформлювались операції не підтверджені зв'язком з господарською діяльністю контрагента. Відтак, виходячи з вищенаведеного, спростовується виконання спірних операцій контрагентом позивача на користь позивача. Складені у зв'язку з цим первинні документи та податкові накладні за операціями, щодо яких (операцій) створена видимість їх вчинення, не мають юридичної значимості для цілей формування спірних сум податкового кредиту з ПДВ, а відтак суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими наведені вище норми податкового законодавства, у взаємозв'язку з вимогами законодавства з питань бухгалтерського обліку, пов'язують можливість правомірного формування позивачем спірних сум податкового кредиту з ПДВ, що, в свою чергу, зумовлює висновок суду про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Надані позивачем та досліджені судом документи, наведені ним доводи, не спростовують наведеного та не доводять зворотного. Зокрема, виконання позивачем аналогічних робіт на користь інших осіб не є підтвердження виконання цих робіт на умовах субпідряду контрагентом позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а відтак підстав для його скасування не має у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied