Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Приватне підприємство «Торнадо» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо викладення в акті № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 висновків про не підтвердження фактичного здійснення поставки товарів від ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус 7» за липень 2012 року; визнати незаконними дії відповідача щодо складання акту № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Ривал» та ПП «Корпус 7» від 16.01.2013. В обґрунтування позову товариство посилається на те, що в акті про неможливість проведення зустрічної звірки податковий орган безпідставно відобразив інформацію про відсутність посадових осіб позивача за місцем реєстрації, оскільки вказане не відповідає відомостям, що містяться в ЄДРПОУ. Також зазначає, що незрозуміло з яких підстав в акті про неможливість проведення зустрічної перевірки ДПІ зроблено висновок, що факти наведені в Акті свідчать про не підтвердження фактичного здійснення поставки товарів від ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус 7» за липень 2012 року та їх подальшої реалізації по ланцюгу постачання. Вважає, що чинне законодавство не встановлює повноважень контролюючого органу щодо проведення зустрічної звірки за своєю власною інформацією про платника податків. Вказує, що при неможливості проведення зустрічної звірки податковий орган може скласти акт лише про самий цей факт, а тому підстави проведення аналізу співставлення даних обліку платника податку з інформацією з інформаційних баз даних ДПІ відсутні. По суті виявлених порушень зазначає, що взаємовідносини позивача з ПП «Ривал» відбувались ще до визнання останнього банкрутом згідно постанови господарського суду від 21.09.2012 по справі № 5009/3514/12 . Щодо взаємовідносин з ПП «Корпус 7» зазначає, що висновки акту ДПІ у Київському районі м. Одеса відносно ПП «Корпус 7» є безпідставними, оскільки фактично було проведено позапланову перевірку без підстав, передбачених ст.. 78 ПК України та не доведено, що товар, який було поставлено до ПП «Торнадо» було придбано саме у ТОВ «Приємна пропозиція». В судове засідання 14.01.2014 представник позивача не прибув, надав через канцелярію суду заяву вх. № 923, якою просить суд розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі . Відповідач відзив на адміністративний позов та витребувані судом документи не надав, представник в судові засідання за викликом суду жодного разу не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників позивача та відповідача, в порядку письмового провадження. Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін. Механізм проведення органами податкової служби зустрічних перевірок регламентується Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних перевірок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1232 (далі - Порядок). Так, згідно з пунктами 2, 3 Порядку зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань. З метою проведення зустрічної звірки орган державної податкової служби (ініціатор) надсилає органу державної податкової служби (виконавцю), на обліку в якому перебуває суб'єкт господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних. Зустрічна звірка може бути проведена органом державної податкової служби (ініціатором) самостійно у разі, коли суб'єкт господарювання перебуває на обліку в тому ж органі державної податкової служби, в якому перебуває платник податків, або в межах одного населеного пункту. Відповідно до п. 4, 6, 7 Порядку орган державної податкової служби (виконавець), який проводить зустрічну звірку, складає довідку за наявності інформації, для отримання якої надіслано запит органом державної податкової служби (ініціатором), та її документального підтвердження. У разі відсутності запитуваної органом державної податкової служби (ініціатором) інформації орган державної податкової служби (виконавець) надсилає завірений печаткою запит про подання інформації та її документального підтвердження суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи особисто вручає суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку. У разі отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження (протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження суб'єкту господарювання запиту) орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку. За результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Судом з'ясовано, що на підставі службового посвідчення серії ЗП № 105456 від 20.06.2012 головним державним податковим ревізором-інспектором відділу особливо важливих перевірок управління податкового контролю ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя Коршуновою Ю.С., згідно із п. 73.5 ст. 73 ПК України здійснено відповідні заходи з метою проведення зустрічної звірки ПП «Торнадо» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус-7» за липень 2012 року, а саме за податковою адресою платника податків надіслано запит від 04.12.2012 № 5624/10/22-1417, який повернувся з відміткою пошти «за місцем обслуговування», та здійснено вихід за податковою адресою за результатами якої складено акт № 8/2214/36320163 від 16.01.2013 щодо перевірки місцезнаходження ПП «Торнадо». За результатами вжитих заходів, 16.01.2013 контролюючим органом складено акт № 18/2214/31051275 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента ПП «Торнадо» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Ривал» та ПП «Корпус-7» у зв'язку із тим, що лист про надання пояснень та їх документальних підтверджень, надісланий за податковою адресою підприємства, повернувся до ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя з поштовими відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «за місцем обслуговування», посадові особи за податковою адресою не знаходяться, на телефонні дзвінки не відповідають. Слід зазначити, що ані Податковий кодекс України, ані Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних перевірок не регламентують дії контролюючого органу у випадку неможливості проведення зустрічної звірки платника податків. Проте, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Згідно з п. 1.10 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджені наказом ДПА України від 14.04.2011 № 213 (далі - Методичні рекомендації), дія яких розповсюджується на проведення контролюючим органом перевірок та відповідно не регулює питання зустрічних звірок, передбачено, що у разі неможливості розпочати документальну перевірку у зв'язку з ненаданням документів для перевірки працівником підрозділу, який очолює або бере участь у перевірці, складається акт у довільній формі. В акті викладаються причини неможливості розпочати перевірку з дати, зазначеної у направленні та наказі, та вчиняється відповідний запис про здійснення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості проведення. Тобто, в даному випадку, посадова особа податкового органу встановивши, що перевірку не має можливості провести у зв'язку із відсутністю документів, мала скласти акт довільної форми. Отже, враховуючи положення ч. 7 ст. 9 КАС України, які суд вважає за можливе застосувати в даному випадку, дії відповідача щодо складення акту № 18/2214/31051275 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента ПП «Торнадо» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Ривал» та ПП «Корпіс-7» слід визнати правомірними. У зв'язку із цим, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє. Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо викладення в акті № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 висновків про не підтвердження фактичного здійснення поставки товарів від ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус 7» за липень 2012 року, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент здійснення спірних операцій, далі - ПК України), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Отже, Податковим кодексом встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту. При цьому, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Судом з'ясовано, що між позивачем (покупець) та ПП «Корпус-7» (продавець) укладено договір № 68 від 04.01.2011, предметом якого є купівля-продаж, поставка та відповідальне зберігання витратних матеріалів для поліграфічного виробництва (далі - товар). На виконання договору, згідно рахунків-фактур від 04.07.2012 № СФ-000920 та від 23.07.2012 № СФ-000983 за видатковими накладними від 04.07.2012 № РН-000923 та від23.07.2012 № РН-000992 ПП «Корпус-7» передало, а ПП «Торнадо» прийняло витратні матеріали для поліграфічного виробництва на загальну суму 128 970,00 грн., в т.ч. ПДВ 21 495,00 грн. На поставку товару продавцем - ПП «Корпус-7» виписано податкові накладні № 81 від 23.07.2012 та № 17 від 04.07.2012. Придбаний у ПП «Корпус-7» товар був оприбуткований та оплачений ПП «Торнадо» безготівковим розрахунком у повному обсязі, що підтверджується долученими до справи банківськими виписками. Також, 01.12.2011 між ПП «Ривал» (постачальник) та ПП «Торнадо» (покупець) укладено договір поставки № 01122011/2, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати товар у власність покупця для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору. На виконання договору, згідно рахунків-фактур від 01.12.2011 № 1201/02, від 02.12.2011 № 1202/02, від 05.12.2011 № 1205/03, від 06.12.2011 № 1206/07, від 08.12.2011 № 1208/03, від 12.12.2011 № 1212/01, від 16.12.2011 № 1216/01, від 14.12.2011 № 1214/01, від 19.12.2011 № 1219/03, від 20.12.2011 № 1220/07, від 22.12.2011 № 1222/03 за видатковими накладними від 01.12.2011 № 1201/02, від 02.12.2011 № 1202/02, від 05.12.2011 № 1205/03, від 06.12.2011 № 1206/07, від 08.12.2011 № 1208/03, від 12.12.2011 № 1212/01, від 16.12.2011 № 1216/01, від 14.12.2011 № 1214/01, від 19.12.2011 № 1219/03, від 20.12.2011 № 1220/07, від 22.12.2011 № 1222/03 ПП «Ривал» передало, а ПП «Торнадо» прийняло витратні матеріали для поліграфічного виробництва на загальну суму 504 834,00 грн., в т.ч. ПДВ 84 139,00 грн. На поставку товару постачальником - ПП «Ривал» виписано податкові накладні № 44 від 01.12.2011, № 45 від 02.12.2011, № 46 від 05.12.2011, № 47 від 06.12.2011, № 48 від 08.12.2011, № 49 від 12.12.2011, № 50 від 14.12.2011, № 51 від 16.12.2011, № 52 від 19.12.2011, № 53 від 20.12.2011, № 54 від 22.12.2011. Придбаний у ПП «Корпус-7» товар був оприбуткований та оплачений ПП «Торнадо» безготівковим розрахунком у повному обсязі, що підтверджується долученими до справи банківськими виписками. В подальшому придбаний у ПП «Корпус-7» та ПП «Ривал» товар був реалізований іншим суб'єктам господарювання, зокрема ТОВ «Корал, ГМБХ», ПП «Фармацевтична фабрика «НВО «Ельфа», ТОВ ВП «Комбінат харчових продуктів», ТОВ «Ергопак», ПАТ «Канівський маслосирзавод», ТОВ підприємство з матеріально-технічного забезпечення «Хімпромсоюз», ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод», ПАТ «Новокаховський завод плавлених сирів», ТОВ «ВКФ «Елта», ТОВ «Сільгоспсервіс», .ТОВ «Універсальне агентство «Про-Фарма», ТОВ «Логістіка +», ПП «М'ясопереробний завод «Ковбаси Камо», що підтверджується долученими до справи копіями видаткових накладних та рахунків-фактур. Вчинені позивачем господарські операції призвели до зміни майнового стану платника податків, викликали зміни в структурі активів та зобов'язань. З огляду на це, суд приходить до висновку про реальній характер угод, укладених між позивачем та його контрагентами ПП «Ривал» та ПП «Корпус-7». В свою чергу, податковий орган в обґрунтування доводів про відсутність реального характеру угод, посилається, зокрема, на акт ДПІ у Київському районі м. Одеси від 10.10.2012 № 1649/22-34/32230129/82 та висновки, викладені в ньому, згідно яких ПП «Корпус-7» за податковою адресою не знаходиться, не підтверджено придбання товарів (послуг) від постачальників., зокрема від ТОВ «Приємна пропозиція» та передачі товарів (послуг) до підприємств-покупців. Щодо контрагента ПП «Ривал» зазначено, що підприємством задекларовано значні обсяги постачання та придбання, що передбачає наявність транспортних засобів, складських приміщень, кваліфікованого складу працівників, які у нього відсутні. Також вказано, що постановою господарського суду від 21.09.2012 у справі 5009/3514/12 ПП «Ривал» визнано банкрутом. Проте, наведені в акті контролюючим органом обставини, по-перше, жодним документом не підтверджуються, тобто базуються лише на припущеннях; по-друге, вони не можуть безумовно підтверджувати нереальних характер укладених ПП «Торнадо» угод. Посилання відповідача на наявність постанови господарського суду від 21.09.2012 у справі 5009/3514/12 про визнання ПП «Ривал» банкрутом суд також вважає безпідставним, оскільки остання винесена за спливом майже року після того, як відбувались господарські операції між позивачем та ПП «Ривал». Також слід зазначити, що ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. В свою чергу Податковий кодекс України не ставить право платника податку на віднесення до складу податкового кредиту в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання контрагентом податкових зобов'язань, дотримання правил ведення господарської діяльності тощо. Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Отже, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 про не підтвердження фактичного здійснення поставки товарів від ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус 7» за липень 2012 року - не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи і спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами. В той же час, слід зазначити, що висновки посадових осіб, зазначені в акті, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків. Відповідно до викладеного, діяльність із складання актів є службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни. Тому, як власне акт, так і дії посадових осіб контролюючого органу із складання цього акту не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім права на надання зауважень до акту перевірки. Водночас, таке право виникає у зв'язку із самим фактом складення акту безвідносно до його конкретного змісту. Враховуючи викладене, ані акт, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків. Також, наявність акту чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності платника податків. Тому ці висновки, а так само і відповідні дії посадових осіб контролюючого органу не заважають у набутті платником податків певних матеріальних чи нематеріальних благ. Водночас, характерною ознакою охоронюваного законом інтересу відповідно до правової позиції Конституційного Суду України є саме прагнення особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб. Отже, відсутність перешкод у діяльності особи зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи, оскільки в такому разі правомірне прагнення особи до набуття певних благ не обмежується. В разі, якщо платник податків вважає, що викладена в акті інформація є такою, що не відповідає дійсності та/або зашкоджує його діловій репутації, такий платник податків не позбавлений можливості здійснити захист своєї ділової репутації в порядку цивільного чи господарського судочинства. Тому, у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача щодо викладення в акті № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 висновків про не підтвердження фактичного здійснення поставки товарів від ПП «Ривал» за грудень 2011 року та ПП «Корпус 7» за липень 2012 року, суд відмовляє. Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Матеріалами справи доведено відсутність порушень прав і інтересів позивача в діях ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя при складанні акту № 18/2214/31051275 від 16.01.2013 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Ривал» та ПП «Корпус 7» від 16.01.2013. З огляду на викладене, у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Торнадо» слід відмовити повністю. Враховуючи вищезазначене, та

Результат розгляду: denied