Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг №4740 від 26.12.2013р. приписано позивачу усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Комісію про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 31.01.2014р. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Повноваження Нацкомфінпослуг визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншими законами, а також Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011 (далі - Положення). Відповідно до п. 10 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення. Згідно з п. 1 частини першої статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення. Оскаржуваним розпорядженням встановлено, що між Товариством та громадянином [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики від 02.07.2012 № б/н, відповідно до якого Товариство зобов'язується надати громадянину [PERSON] позику на зворотній основі в сумі 350 000,00 гривень, а громадянин [PERSON] зобов'язується повернути її у визначеному цим договором порядку та строк. Між Товариством та громадянином [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики від 01.07.2013 № 01072013, відповідно до якого Товариство зобов'язується надати громадянину [PERSON] позику на зворотній основі в сумі 150 000,00 гривень, а громадянин [PERSON] зобов'язується повернути її у визначеному цим договором порядку та строк. Між Товариством та громадянином [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики від 24.05.2012 № б/н, відповідно до якого Товариство зобов'язується Надати громадянину [PERSON] позику на зворотній основі в сумі 150 000,00 гривень, а громадянин [PERSON] зобов'язується повернути її у визначеному цим договором порядку та строк. Між Товариством та громадянкою [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики від 06.04.2012 № б/н, відповідно до якого Товариство зобов'язується надати громадянці [PERSON] позику па зворотній основі в сумі 300 000,00 гривень, а громадянка [PERSON] зобов'язується повернути її у визначеному цим договором порядку та строк. Згідно з частиною третього підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими, коштами, та є обов'язковою для повернення. Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання коштів у позику вважається фінансовою послугою. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не поширюється на відносини, що виникають між фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, у процесі укладення, виконання та припинення договорів позики. Таким чином, відносини що виникають при укладенні, виконанні, припиненні договору позики укладеного юридичною особою або фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, які діють в інтересах третіх осіб за власний рахунок, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У разі ж передання фізичною особою (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками слід керуватися положеннями виключно Цивільного кодексу України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято розпорядження про застосування заходу впливу до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №4740 від 26.12.2013р. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, на думку суду відповідач виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним розпорядження про застосування заходу впливу до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №4740 від 26.12.2013р., позивачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, тому адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задоволенню не підлягає. Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied