Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

В жовтні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тульчинський маслосирзавод» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Тульчинському районі Вінницької області Державної податкової служби третя особа Державна податкова служба у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0000053500, №0000043500 від 16.08.2012 року, №0000073500, №0000063500 від 01.10.2012 року. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення №0000073500 від 01 жовтня 2012 року. Прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог. В решті постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2012 року залишено без змін. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій позивач та відповідач у справі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами. Позивач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами під час розгляду справи норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить рішення місцевого та апеляційного адміністративних судів скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов. Відповідач просить скасувати Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції, оскільки скаржник вважає її такою, що прийнята з правильним застосуванням норм чинного законодавства. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню. У той же час касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судами встановлено, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки TOB „Тульчинський маслосирзавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.03.2012 року, встановлено порушення Товариством вимог пп.. 1.22.1 п.1.22 ст.1, пп..4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 року № 283/97-ВР, пп. 14.1.257 п.14.1 ст.14, пп..135.5.4, пп..135.5.5 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 1 722 610 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування за ІІ-ІV квартали 2011 року у сумі 3674641 грн. За наслідками проведеної перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення №0000053500 від 16.08.2012 року, яким збільшено податкові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1722609 грн. та застосовано штрафну санкцію у сумі 420476 грн. та податкове повідомлення-рішення №0000043500 від 16.08.2012 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 3 674 641 грн. У результаті процедури адміністративного оскарження відповідачем скасовано податкове повідомлення-рішення №0000053500 від 16.08.2012 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2143085 грн., в тому числі за основним платежем на суму 1722609 грн. і за штрафними санкціями на суму 420476 грн., в частині 18015 грн. основного платежу та 4504грн. застосованої штрафної санкції. В іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Скасовано податкове повідомлення-рішення №0000043500 від 16.08.2012 року про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 3674641 грн. ДПІ у Тульчинському районі Вінницької області на підставі рішення ДПС у Вінницькій області було прийнято нові податкові повідомлення-рішення, а саме: - №0000073500 від 01.10.2012 року, яким Позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1704594 грн. та застосовано штрафну санкцію у сумі 415972 грн.; - №0000063500 від 01.10.2012 року, яким Позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 3 662 107 грн. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм чинного законодавства податкові повідомлення-рішення №0000053500 від 16.08.2012р. та №0000043500 від 16.08.2012 р. вважаються відкликаними з дня прийняття рішення ДПС у Вінницькій області про їх скасування. Щодо податкового повідомлення-рішення №0000073500 від 01.10.2012 року позивачем не надано підтвердження наявності в нього позовів про стягнення заборгованості з TOB „Пронит-Дон", TOB „Ремпект Плюс" та TOB „Агротон Рітейл Груп", заяв про порушення провадження у справах про банкрутство та наявності виконавчих написів нотаріуса, тобто, у позивача відсутні правові підстави для зменшення сум доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт та наданих послуг у поточному або попередніх звітних періодах. Щодо податкового повідомлення-рішення №0000063500 від 01.10.2012 року ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" не надав під час перевірки та до ДПС у Вінницькій області під час розгляду скарги договір (додаткові угоди) укладені між позивачем та ПАТ "Акціонерний промислово-інвестиційний банк", якими термін повернення кредиту було продовжено. Постановляючи рішення, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №0000073500 від 01.10.2012 року з огляду на обґрунтованість позовних вимог у цій частині. У той же час апеляційна інстанція визнала обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Однак, з висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог колегія суддів не погоджується з огляду на наступне. Як встановлено судами, ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" (Позичальник) було укладено кредитний договір від 05.10.2009 року № 20-1016/2-1 з ПАТ „Акціонерний промислово-інвестиційний банк", згідно з яким отримані кошти в сумі 106000000,00 грн. необхідно було використати на поповнення обігових коштів та рефінансування кредитів позичальника, наданих ВАТ КБ „Хрещатик". Кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 29 вересня 2010 року. Пунктом 3.4 даного Договору передбачено, що у випадках порушення Позичальником встановлених пунктом 2.2 даного Договору строків повернення отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 50 відсотків річних. Відповідно до пункту 1.4 даного Договору „Проценти за неправомірне користування кредитом" - плата, яка встановлюється Банком за користування кредитом після настання строків його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені цим договором. При сплаті відсотків за неправомірне користування кредитом відсотки за користування кредитом не сплачуються. У вказаний термін даний кредит не був повернутий в повному обсязі. Станом на 01.10.2010 року заборгованість перед ПАТ „Акціонерний промислово-інвестиційний банк" рахувалась в сумі 103950000,00 грн. TOB „Тульчинський маслосирзавод" поворотну фінансову допомогу, отриману від TOB „Інтер-Фуд" в сумі 79105000,00 грн., використав на погашення кредитного договору №20-1016/2-1 від 05.10.2009 року. Виходячи з вищенаведеного, податковим органом зроблено висновок, що TOB „Тульчинський маслосирзавод" безпідставно віднесено до фінансових витрат IV кварталу 2011 року 3 414 434,0 грн. відсотків, нарахованих після закінчення граничного терміну погашення кредиту (проценти за неправомірне користування кредитом). В обґрунтування правомірності своїх дій позивач вказує, що між ним та ПАТ "Акціонерний промисло-інвестиційний банк" було укладено договір про внесення змін №20-1657/2-1 від 27.10.2010 року, яким термін повернення кредиту продовжено до 28.01.2011 року; договір про внесення змін №20-0100/2-1 від 26.01.2011 року, який термін повернення кредиту продовжено до 27.04.2011 року; договір про внесення змін №20-0897/2-1 від 01.04.2011 року, яким термін повернення кредиту продовжено до 16.05.2011 року; договір про внесення змін №20-1306/2-1 від 13.05.2011 року, яким термін повернення кредиту продовжено до 01.07.2011 року. У той же час підставою для висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у цій частині суди зазначили, що вказані документи були надані позивачем лише під час судового розгляду справи, а тому вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Такі висновки судів є помилковими, оскільки єдиною умовою для нарахування податкових зобов'язань по даному епізоду може бути встановлений факт нарахування банком позивачу процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 50% річних за відповідним договором. Так, відповідно до п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку. Матеріалами справи, дослідженими судами, у тому числі додатковими угодами до Договору про продовження терміну кредиту, довідками уповноваженого банку тощо підтверджується, що банк не встановлював та, відповідно, не отримував проценти за неправомірне користування кредитом, не було прийнято жодного рішення щодо зміни розміру процентів, та Скаржнику нараховані лише проценти за користування кредитом що, у свою чергу, є підставою для включення до витрат сплачених процентів за Договором в силу п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України. За наведених обставин має місце неправильне застосування судами відповідних норм матеріального права, з оглядну на помилкову кваліфікацію законодавчо визначених умов та підстав для застосування відповідних норм. У той же час, в частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №0000073500 від 01.10.2012 року, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для їх задоволення. До доходів за І квартал 2012 року ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" не віднесено суму безнадійної кредиторської заборгованості в розмірі 7965917,00грн. по наступним контрагентам-постачальникам: - ТОВ "Пронит -Дон" на суму 6075575,00 грн.; - ТОВ "Респект Плюс" на суму 59000,00 грн.; - ТОВ "Агротон Рітейл Групп" на суму 1831342,00 грн. ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" самостійно частково задекларував у валових доходах безнадійну кредиторську заборгованість в І кварталі 2012 року в сумі 85784,00 грн. визначену шляхом згортання безнадійної кредиторської заборгованості із безнадійною дебіторською заборгованістю. В результаті безнадійної кредиторської заборгованості ТОВ "Тульчинський маслосирзавод" безпідставно занизив валовий дохід за І квартал 2012 року. Згідно з п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи; П.п. "г" 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на створення резерву сумнівної заборгованості визнаються витратами з метою оподаткування в сумі безнадійної дебіторської заборгованості з урахуванням підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. У той же час Згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість (як дебіторська, так і кредиторська) - заборгованість, що відповідає одній із таких ознак, зокрема, заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинення юридичної особи у зв'язку з їх ліквідацією. Відповідно до ст. 159 Податкового кодексу України платник податку - продавець товарів, робіт, послуг має право зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, якщо покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості). Таке право на зменшення суми доходу виникає, якщо протягом звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій: а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна; б) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу). Платник податку - продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до абзацу першого цього підпункту зобов'язаний одночасно зменшити суму витрат цього звітного періоду на собівартість таких товарів, робіт, послуг. При цьому достеменно встановлено, що TOB „Пронит-Дон", TOB „Ремпект Плюс", TOB „Агротон Рітейл Груп" перед якими існувала безнадійна кредиторська заборгованість ліквідовано. Позивач не був повідомлений про ліквідацію його контрагентів, а тому не міг здійснити заходи щодо повернення боргу. У позивача не виникало сумнівів щодо повернення боргу, а відтак були відсутні підстави для створення резерву сумнівних боргів, щодо яких існує невпевненість щодо її погашення боржником. Крім того, перед зазначеними контрагентами у позивача існувала не тільки безнадійна кредиторська заборгованість, а також безнадійна дебіторська заборгованість. В акті перевірки податковою інспекцією зроблено висновок про заниження підприємством доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а саме заниження суми безнадійної кредиторської заборгованості. При цьому, наявність безнадійної дебіторської заборгованості не враховано податковим органом при складенні акту перевірки та винесенні податкового повідомлення-рішення. Ст. 159 Податкового кодексу України не врегульовано порядок дій платника податків щодо зарахування безнадійної кредиторської заборгованості в разі ліквідації його контрагентів при нездійснення заходів щодо стягнення заборгованості (відсутності позовів про стягнення заборгованості, або виконавчих написів нотаріуса). Крім того, ст. 159 Податкового кодексу України також не визначено порядок дій платника податків в разі наявності у нього як безнадійної кредиторської, так і безнадійної дебіторської заборгованості. Доводи касаційної скарги відповідача не спростовують обґрунтований висновок апеляційного суду в цій частині. За таких обставин, враховуючи порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у відповідних частинах, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування цих рішень з прийняттям нового рішення, з наведених вище мотивів.

Результат розгляду: granted