Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (позивач) звернулась із адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Херсонській області, в якому просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 000263 від 21.01.2014 р. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що не вчиняла жодних порушень Закону України "Про автомобільний транспорт", до акту № 045811 від 25.12.2013р. не має жодного відношення. 25.12.2013р. [PERSON] знаходилася у м. Херсон за місцем свого помешкання та за межі міста не виїзджала. Крім того, застосування відповідальності до ФОП [PERSON] відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є недопустимими, оскільки вона не здійснює діяльність пов'язану з перевезеннями через відсутність посвідчення водія, а наймані працівники останньою не використовуються. Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов. Представник відповідача не погоджується з позовними вимогами та вважає, що вони мають бути відхилені, оскільки посадові особи Укртрансінспекції здійснили перевірку і притягли до відповідальності позивача з додержанням порядку, визначеного законодавством про автомобільний транспорт, тому постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу є правомірною. Пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 визначено, що відповідна особа зобов'язана зареєструвати транспортний засіб який використовує на законних підставах, отримати реєстраційний документ протягом 10 днів - тобто, водій під час перевірки повинен був надати реєстраційний документ на орендаря. Позивач запрошувався на розгляд акту, але не прибув, не надав жодних пояснень щодо передачі автомобільного засобу іншій особі. В той же час водій не заперечував факту використання транспортного засобу позивачем, що підтверджено його поясненнями та підписом в акті. Представник відповідача прибув в судове засідання, просить відмовити в задоволенні позову. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив: 25.12.2013 року посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Миколаївській області на підставі завдання на перевірку від 23.12.2013 року була проведена рейдова перевірка дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт у Миколаївській області, а/д М -14 "Одесса-Мелітополь-Новоазовськ"- 159 км. транспортного засобу Вольво державний номер [NUMBER], н/ причіп GROENEWEGEN, [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON]. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 25.12.2013 року, згідно висновків якого встановлено, що водій здійснював перевезення вантажу (висівки пшеничні) з м. Гайсина до м. Херсона за накладною № 81 від 24.12.13, водій надав щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку за 02.12.13, який знаходився у пристрої, інших щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку не було, що є порушенням режимів праці та відпочинку, за що передбачена відповідальність згідно абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III. Водія з актом ознайомлено, де він пояснив наступне: "Я водитель автомобиля Вольво [PERSON] не согласен с действиями инспектора транспортной службы. Мне не был выдана копия акта о нарушении, я не согласен с действиями инспектора". За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, на підставі акту № 045811 від 25.12.2013, начальником Управління Укртрансінспекції у Херсонській області винесено постанову № 000263 від 21.01.2014, якою до позивача застосовано адміністративно - господарський штраф у розмірі 340 грн. Повноваження відповідача визначені Положенням про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 387. Відповідно до п.1 Положення, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт та ведення дорожнього господарства). Укртрансінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство), іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра інфраструктури України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. № 1567 затверджено "Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" (далі - Порядок), яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників. Згідно п. 2 Порядку - державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Згідно п. 15 Порядку, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України "Про автомобільний транспорт"; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010р. № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення), яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п.1.3 Положення). Відповідно до п. 6.1. Положення вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)", Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010р. № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція). Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб'єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.2 та п. 1.3 Інструкції). Згідно п. 1.4 Інструкції контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв. Пунктом 3.1 Інструкції передбачено, що виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР. Відповідно до п. 3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому (п. 3.5 Інструкції). Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов'язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа (п. 3.6 Інструкції). Відповідно до п.4.1. Поправки № 6 до ЄУТР з дати набуття чинності змін до ЄУТР, тобто з 20 грудня 2009 р. водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та ті, які використовувалися водієм за попередні 15 календарних днів, тобто (7+15 тахограм), та через три місяці після дати набуття чинності змін до ЄУТР, тобто орієнтовно з 20 березня 2010 р. - за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто (1+28 тахограм). Крім того, відповідно до п.5. Поправки № 6 до ЄУТР бланк підтвердження діяльності, як довідки про періоди часу, коли водій не керував транспортним засобом, з 20 грудня 2009 року мають визнавати контрольні органи всіх країн - учасниць ЄУТР. Згідно абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз змісту вказаної норми дає підстави для висновку, що адміністративно-господарський штраф встановлений за порушення вимоги закону щодо обов'язку дотримання водіями режимів праці та відпочинку. Вказане порушення встановлюється контролюючим органом за допомогою тахограм, які, виходячи із детального аналізу норм чинного законодавства, зобов'язаний мати при собі водій. Отже, відсутність тахокарти як носія інформації про дотримання водієм режиму праці та відпочинку на час перевірки підтверджує порушення режиму праці та відпочинку водієм транспортного засобу. Посилання представника позивача на те, що автомобіль був фактично проданий [PERSON] і останній використовував його в своїх особистих цілях, суд не приймає до уваги, як не підтверджене належними доказами, наприклад, договором купівлі-продажу. Будь-які домовленості між позивачем та [PERSON] про продаж автомобіля, які вчинені не у встановлений законом спосіб, є нікчемними. Посилання позивача на ненадання ані йому, ані водієві копії акту перевірки як на підставу скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.01.2014, не є порушенням порядку прийняття даної постанови. Пунктом 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 "Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом". Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис. Отже, обов'язковість складення акту у двох примірниках та надання одного з них водієві при проведенні рейдової перевірки Порядком не передбачено. Згідно з пунктами 25-26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. На виконання вимог даного Порядку відповідачем направлено позивачеві повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, яке він отримав 13.01.2014, про що свідчить копія зворотного поштового повідомлення. Згідно з пунктом 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів. Судом встановлено, що на розгляд справи 21.01.2014 позивач не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до інспекції не направив, у зв'язку з чим справу розглянуто за його відсутності, без порушення вимог пунктів 25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті. З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON], оскільки відповідач діяв в межах наданих йому законом повноважень та довів суду правомірність прийнятого рішення. З позивача суд достягує судовий збір в сумі 1644 грн. 30 коп., оскільки при поданні позову було сплачено тільки 182 грн. 70 коп. збору, а мінімальний розмір судового збору в адміністративній справі складає 1827 грн.

Результат розгляду: granted