Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

В листопаді 2007 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Просила стягнути з Міністерства фінансів України на свою користь 51356,24 грн. недоотриманої заробітної плати та 17077,76 грн. недоотриманого довічного утримання. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначала, що на підставі постанов КМ України №513 та №514 від 30 червня 2005 року були підвищені посадові оклади Голові та заступникам Голови Конституційного Суду України, Голові, першому заступнику Голови та заступникам Голови Верховного Суду України. В той же час, суддям посадові оклади були підвищені лише на підставі постанови КМ України від 03 вересня 2005 року №865, яка набрала чинності з 01 січня 2006 року. Тим самим було порушено вимоги ст.44 Закону України "Про статус суддів", згідно якої, посадові оклади суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50% його окладу. Внаслідок цього, вважала позивачка, протягом семи місяців вона отримувала значно меншу, ніж належало, заробітну плату та довічне утримання. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2008 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вищий адміністративний Суд України, в свою чергу, ухвалою від 26 вересня 2013 року скасував постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2008 року, направивши справу на новий судовий розгляд. У судове засідання позивачка та представники відповідачів - Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області не з'явились , про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Представник КМ України у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. На підставі постанов КМ України №513 та №514 від 30 червня 2005 року були підвищені посадові оклади Голові та заступникам Голови Конституційного Суду України, Голові, першому заступнику Голови та заступникам Голови Верховного Суду України. В той же час, суддям посадові оклади були підвищені лише на підставі постанови КМ України від 03 вересня 2005 року №865, яка набрала чинності з 01 січня 2006 року. Тим самим було порушено вимоги ст.44 Закону України "Про статус суддів", згідно якої, посадові оклади суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50% його окладу. Внаслідок цього суддя Лугинського районного суду Житомирської області [PERSON], як і інші судді України, протягом семи місяців отримувала значно меншу, ніж належало, заробітну плату та довічне утримання. Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року у справі за позовом [PERSON] до держави Україна в особі КМ України визнано незаконним пункт 5 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", допущено поворот виконання цієї постанови, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами КМ України від 30 червня 2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року. Направляючи цю справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 26 вересня 2013 року визнав право [PERSON] на отримання зарплати та довічного утримання відповідно до ст.44 Закону України "Про статус суддів" та постанов КМ України від 30 червня 2005 року №513 та №514, проте звернув увагу на необхідність отримання розрахунку спірної суми. Відповідачі своїх розрахунків спірної суми не надали, заперечували проти позову у повному обсязі, в судові засідання жодного разу не прибули, крім представника КМ України. Натомість, [PERSON] надала аудиторський висновок, в якому наведені детальні розрахунки та визначений розмір боргу перед [PERSON] по заробітній платі і довічному утриманню - 58135,28 грн., просила задовольнити її вимоги з врахуванням цього висновку. Відповідачами цей висновок не оспорений, тому приймається судом як доказ часткової обґрунтованості позовних вимог. Зазначена сума фактично є державним боргом, оскільки заборгованість утворилась в результаті неефективної фінансової політики держави в особі Кабінету Міністрів України, який не лише прийняв незаконну постанову, але й не вжив заходів до усунення негативних наслідків її застосування. Відповідно до ст.116 Конституції України, КМ України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого бюджету. Проте з 2007 року, незважаючи на визнання судом незаконним пункту 5 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів" та поворот виконання цієї постанови, КМ України не вжив заходів до погашення заборгованості перед суддями по заробітній платі у позасудовому порядку. Суму боргу суд стягує з Міністерства фінансів України, яке, відповідно до затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 446/2011 Положення про Міністерство фінансів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової політики, казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює управління державним боргом, в т.ч. здійснює його погашення (підпункт 30 пункту 4 Положення). На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial