Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС України у Волинській області) про визнання незаконними дій інспектора ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON], пов'язаних із вилученням автомобіля та його переміщення евакуатором на спеціальний майданчик, та керівництва ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області, стягнення матеріальної шкоди в сумі 1135,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2014 року до участі у справі як відповідача було залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУДКСУ у Волинській області). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.11.2013 року працівники ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області незаконно зупинили транспортний засіб під керуванням позивача та в подальшому доставили автомобіль на майданчик тимчасового затримання. Така зупинка та доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик відбулася у зв'язку з тим, що згідно із даними автоматизованої бази ДАІ МВС України на вказаний автомобіль було накладено арешт органами державної виконавчої служби у зв'язку із примусовим виконанням постанови в справі про адміністративне правопорушення від 28.02.2011 року про накладення на позивача штрафу в сумі 255,00 грн. Проте постановою Луцького міськрайонного суду від 19.05.2011 року постанову від 28.02.2011 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було скасовано. Вказаними незаконними діями працівників ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області позивачу було заподіяно майнову шкоду в розмірі 1135,00 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у 2000,00 грн. Позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви (а. с. 131-133), просить визнати неправомірними дії інспектора ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON], пов'язані із вилученням автомобіля та його переміщення евакуатором на спеціальний майданчик, та дії начальника ВДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області Семенюка П.І., стягнути з УМВС України у Волинській області матеріальну шкоду в сумі 1135,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 21.01.2014 року № 15/84 (а. с. 33-36) представник відповідача УМВС України у Волинській області адміністративний позов не визнала з тих підстав, що оскаржувані дії працівників ДПС Луцького РВ УМВС України відповідали вимогам чинного законодавства України, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення шкоди. В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 27.01.2014 року № 15-08/79-508 (а. с. 45-47) відповідач ГУДКСУ у Волинській області позов не визнав з тих підстав, що позивач не довів факт спричинення йому шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять його задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, просять відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні прокурор, яка вступила у справу згідно із повідомленням прокуратури Луцького району від 03.02.2014 року (а. с. 68), адміністративний позов заперечила та підтримала правову позицію представників відповідачів у даній справі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав. Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення (бланк серії АС1 № 012299) від 28.02.2011 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. (а. с. 89). Проте, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2011 року у справі № 2а-3872/11/0308 за позовом [PERSON] до інспектора ДПС взводу № 5 Пилипчука В.А. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення позов задоволено частково, постанову від 28.02.2011 року серії АС1 № 012299 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП України скасовано і надіслано справу на новий розгляд (а. с. 107). Разом з тим, судом також встановлено, що 16.03.2011 року за вих. № 2269 ДПС Луцького РВ УМВС України у Волинській області скерувало до органів державної виконавчої служби для примусового виконання постанову від 28.02.2011 року серії АС1 № 012299 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що підтверджується витягом із журналу вихідних документів (а. с. 40-42). 01.04.2011 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пархомей Н.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 25615460 з примусового виконання постанови № 012299 від 28.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 510,00 грн. штрафу (а. с. 66), а 28.04.2011 року цей же державний виконавець винесла постанову про розшук майна боржника, якою постановила оголосити в розшук та затримати транспортні засоби, зареєстровані за [PERSON] як боржником виконавчого провадження (LACIA DEDRA 1.6, 1991 року випуску, д. н. [NUMBER]; OPEL ASTRA, 1992 року випуску, д. н. [NUMBER]) (а. с. 113), у зв'язку з чим Луцьким МРЕВ поставлено на облік АІПС відео контроль «Рубіж» вказану постанову з метою розшуку та затримання транспортних засобів (а. с. 43). В подальшому, постановою державного виконавця ВДВС Луцького районного управління юстиції Бенещук Л.В. від 20.03.2012 року було повернуто стягувачеві вказаний виконавчий документ (а. с. 114), проте, постановою цього ж державного виконавця від 14.08.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 012299 від 28.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 510,00 грн. штрафу (а. с. 115 зворот). 25.11.2013 року інспектором ВДАІ Луцького РВ [PERSON] проведено огляд та затримка транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача, про що складено протокол огляду і затримки транспорту (а. с. 7), в подальшому вказаний автомобіль евакуатором було доставлено на майданчик тимчасового затримання. Постановою головного державного виконавця ВДВС Луцького районного управління юстиції від 25.11.2013 року, у зв'язку із скасуванням постановою Луцького міськрайонного суду від 19.05.2011 року постанови ВДАІ № 012299 від 28.02.2011 року, звільнено з-під арешту належне позивачу майно (LACIA DEDRA 1.6, 1991 року випуску, д. н. [NUMBER]; OPEL ASTRA, 1992 року випуску, д. н. [NUMBER]) (а. с. 13), а начальником ВДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області надано письмовий дозвіл на отримання транспортного засобу (а. с. 16). Постановою вказаного державного виконавця від 25.11.2013 року виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДАІ № 012299 від 28.02.2011 року закінчено на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 122 зворот). Як встановлено також судом, доставка транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на спеціальний майданчик здійснювалася евакуатором ТзОВ «В Клінче», яке забезпечувало його зберігання згідно із такими договорами: про співпрацю № 4 від 05.03.2012 року, укладеного між УДАІ УМВС України у Волинській області та ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (а. с. 71-74), про забезпечення організації перевезення транспортних засобів № 1 від 02.10.2013 року, укладеного між ТзОВ «В Клінче» та Волинською філією ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (а. с. 78-82), про забезпечення організації зберігання майна № 2 від 02.10.2013 року, укладеного між Волинською філією ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та ТзОВ «В Клінче» (а. с. 83-84). 26.11.2013 року ТзОВ «В Клінче» повернуло позивачу транспортний засіб Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], при цьому, [PERSON] сплатив 840,00 грн. за послугу з транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик та 288,00 грн. за послугу із зберігання протягом 2 днів транспортного засобу, що підтверджується рахунками ТзОВ «В Клінче» від 25.11.2013 року № 243, № 243/1, від 26.11.2013 року № 243/1 (а. с. 8-10), квитанціями про оплату послуг (а. с. 11-12). Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, дії інспектора відділення ДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] щодо тимчасового затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] слід визнати протиправними, з огляду на таке. Згідно із статтею 289 Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП) скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Як передбачено статтею 291 цього ж Кодексу, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні або внесенні на неї подання прокурора постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги або подання без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 307 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову. Згідно із статтею 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Як встановлено судом, постанову в справі про адміністративне правопорушення (бланк серії АС1 № 012299) про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. було винесено 28.02.2011 року (а. с. 89), 02.03.2011 року [PERSON] оскаржив вказану постанову до Луцького міськрайонного суду (а. с. 87), ухвалою якого від 04.03.2011 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-3872/11/0308 (а. с. 92). З цього слідує, що [PERSON] у встановленому законом порядку та строки оскаржив постанову в справі про адміністративне правопорушення (бланк серії АС1 № 012299) від 28.02.2011 року, вказана постанова не набрала законної сили та не підлягала виконанню, відтак, слід прийти до висновку, що ця постанова була безпідставно направлена для примусового виконання до органів державної виконавчої служби, а ВДВС Луцького районного управління юстиції також безпідставно відкрив виконавче провадження з виконання вказаної постанови та вчиняв дії з примусового виконання постанови, яка до того ж була скасована постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2011 року (а. с. 107), і вказане судове рішення набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (з наступними змінами та доповненнями) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Як встановлено судом, у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2011 року та від 14.08.2012 року були надіслані [PERSON] як боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як і відсутні докази вручення позивачу постанови про розшук майна від 28.04.2011 року (а. с. 109-122). Частиною першою, другою статті 40 цього ж Закону передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Згідно із пунктом 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102 (з наступними змінами та доповненнями) у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», уповноважена особа Державтоінспекції негайно тимчасово затримує такий транспортний засіб та доставляє на спеціальний майданчик чи стоянку. Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов'язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими Державтоінспекцією укладені в установленому порядку договори. Відповідно до пунктів 12, 13 вказаного Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що дії інспектора відділення ДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] щодо тимчасового затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є неправомірними, оскільки відбулося затримання транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», проте, постанова в справі про адміністративне правопорушення (бланк серії АС1 № 012299) від 28.02.2011 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. не набрала законної сили, в подальшому скасована постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2011 року, відтак, будь-які дії щодо виконання вказаної постанови в справі про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам законодавства та порушують права позивача. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача УМВС України у Волинській області про те, що дії інспектора відділення ДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] щодо тимчасового затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу є правомірними з огляду на те, що органам внутрішніх справ не було відомо про судове рішення, яким скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення від 28.02.2011 року, оскільки, як слідує із матеріалів справи № 2а-3872/11/0308, представнику УДАІ УМВС України у Волинській області було відомо про оскарження вказаної постанови в судовому порядку, у зв'язку з чим ним подавалися до суду відповідні докази (а. с. 99-103). Крім того, суд звертає увагу, що згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. На думку суду, неналежне інформування Луцьким міськрайонним судом органи внутрішніх справ про прийняття постанови від 19.05.2011 року, неналежне інформування позивача відділом ДВС Луцького районного управління юстиції про наявність виконавчого провадження не спростовує висновків суду про незаконне тимчасове затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу позивача. Відтак, виходячи із наданих статтею 162 КАС України повноважень, слід визнати протиправними дії інспектора відділення ДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] щодо тимчасового затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій начальника ВДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області Семенюка П.І., оскільки транспортного засобу він не затримував, в подальшому надав дозвіл на його отримання (а. с. 16), доказів вчинення вказаною посадовою особою неправомірних дій позивач суду не надав. Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України (ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На думку суду, оскільки судом визнано протиправними дії інспектора відділення ДАІ Луцького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] щодо тимчасового затримання та доставляння на спеціальний майданчик 25.11.2013 року транспортного засобу марки Lancia Dedra, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], тому позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають до задоволення, з УМВС України у Волинській області за рахунок коштів Державного бюджету України слід стягнути на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 1128,00 грн., що становить сплачені ним кошти в таких розмірах: 840,00 грн. за послугу з транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик та 288,00 грн. за послугу із зберігання протягом 2 днів транспортного засобу, та підтверджується рахунками ТзОВ «В Клінче» від 25.11.2013 року № 243, № 243/1, від 26.11.2013 року № 243/1 (а. с. 8-10), квитанціями про оплату послуг (а. с. 11-12). Крім того, частинами першою, другою, четвертою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. На думку суду, оскільки судом встановлено порушення прав позивача, та виходячи з того, що [PERSON] є інвалідом третьої групи (а. с. 129), незаконне затримання транспортного засобу призвело до негативних вимушених змін у його житті, в тому числі, звернення за медичною допомогою 25.11.2013 року та 26.11.2013 року, у зв'язку з чим було встановлено діагноз гіпертонічний криз (а. с. 53), тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, з УМВС України у Волинській області за рахунок коштів Державного бюджету України слід стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

Результат розгляду: partial