Рішення адміністративного суду від 2014-04-04 00:00:00+03

Державна податкова інспекція у Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією, в якому просила стягнути з рахунків відповідача у банках, що обслуговують цього платника податків, податковий борг з орендної плати за землю та з земельного податку з юридичних осіб у загальному розмірі 89995,32грн. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог зазначалося, що відповідач має податковий борг з орендної плати за землю та з земельного податку з юридичних осіб у загальному розмірі 89995,32грн., який утворився внаслідок несплати у встановлений законом строк сум самостійно задекларованих податкових зобов'язань з цих податків, а також нарахованої контролюючим органом пені. У добровільному порядку суму податкового боргу відповідач не сплатив, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання його представник не з'явився, але надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, в якому також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте його представник у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав, правом на подання заперечень на позов не скористався. Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією (далі - ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс») (код ЄДРПОУ 21912188) знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) як платник податків та є, зокрема, платником орендної плати за землю та земельного податку. Згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, відповідач як платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Приписами п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Так, відповідно до ст.285 цього Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Щодо сплати земельного податку з юридичних осіб, то у даному випадку застосовуються вимоги п.286.3 ст.286 Податкового кодексу України, якою встановлено, що платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. При цьому ст.288 Податкового кодексу України врегульовано питання щодо сплати орендної плати за земельну ділянку. Так, п.п.288.1 - 288.4 ст.288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. При цьому п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу, зміст яких було наведено вище. Судом встановлено, що на виконання вищеозначених законодавчих вимог відповідачем була подана до контролюючого органу податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) за 2013 рік №9007205340 від 18.02.2013р., в якій відповідачем самостійно визначено розмір грошового зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 105710,68грн. зі сплатою рівними частками з січня по листопад 2013 року у розмірі 8809,22грн. та за грудень у розмірі 8809,26грн. (а.с.7-9). З огляду на вищенаведені приписи п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання з орендної плати за землю, самостійне визначене ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією в означеній податковій декларації №9007205340 від 18.02.2013, є узгодженим з 18.02.2013р. Проте, в порушення приписів ст.287 Податкового кодексу України, відповідачем не було сплачено суми задекларованої орендної плати у загальному розмірі 26427,70грн. по термінам сплати: 30.11.2013р. на суму 8809,22грн., 30.12.2013р. на суму 8809,22грн. та 30.01.2014р. на суму 8809,26грн. Внаслідок цього у відповідача утворилась прострочена заборгованість з орендної плати за землю з юридичних осіб на загальну суму 26427,70грн. У зв'язку із несплатою відповідачем у встановлені чинним законодавством строки самостійно задекларованої суми податкового зобов'язання позивачем на суму наявного боргу була нарахована пеня згідно приписів п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. При цьому нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом. З огляду на вказані законодавчі приписи позивачем було нараховану пеню на суму податкового боргу відповідача з орендної плати за землю з юридичних осіб у загальному розмірі 2,89 грн. Таким чином, станом на час розгляду справи загальна сума боргу ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією з орендної плати за землю з юридичних осіб склала 26430,59грн., в тому числі за узгодженим грошовим зобов'язанням - 26427,70грн. та пеня - 2,89грн. (а.с.27). Судом також встановлено, що ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією була подана до ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області податкова декларація з плати за землю (земельний податок або орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) на 2013 рік №9007186781 від 18.02.2013р., в якій відповідачем самостійно визначено розмір грошового зобов'язання з земельного податку на загальну суму 247655,63грн., у тому числі за січень-листопад 2013 року по 20637,97грн. та за грудень 2013 року - 20637,96грн. (а.с.10-12). Згідно приписів п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання з земельного податку на 2013 рік, самостійне визначене ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією в означеній податковій декларації №9007186781 від 18.02.2013р., є узгодженим з 18.02.2013р. Однак, в порушення приписів ст.287 Податкового кодексу України, відповідачем не було сплачено суми задекларованої орендної плати у загальному розмірі 61913,90грн. по термінам сплати: 30.11.2013р. на суму 20637,97грн., 30.12.2013р. на суму 20637,97грн. та 30.01.2014р. на суму 20637,96грн. Внаслідок цього у відповідача утворилась прострочена заборгованість з земельного податку на загальну суму 61913,90грн. Крім того, у порядку приписів п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України позивачем було нараховану пеню на суму податкового боргу відповідача з земельного податку у розмірі 823,97грн. (а.с.26,32-33). Таким чином, станом на час розгляду справи загальна сума боргу ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією з земельного податку склала 62737,87грн., в тому числі за узгодженим грошовим зобов'язанням - 61913,90грн. та пеня - 823,97грн. Отже, загальна сума податкового боргу ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією з земельного податку та з орендної плати за землю склала 89168,46грн. (26430,59грн.+62737,87грн.). Означена сума податкового боргу відповідача підтверджена доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до п.59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. З урахуванням приписів вказаної статті Податкового кодексу України, контролюючим органом була виставлена податкова вимога №338 від 04.03.2013р. про сплату наявного на той час у відповідача податкового боргу на загальну суму 2070,55грн., яка була надіслана ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією засобами поштового зв'язку (а.с.6). Однак поштове відправлення, яким надсилалася ця податкова вимога, повернулося до ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 13.05.2013р. із відміткою відділення поштового зв'язку про неможливість його вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.6). Разом з тим, згідно абз.3 п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. З огляду на вищенаведені приписи п.59.1 ст.59 та абз.3 п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкова вимога №338 від 04.03.2013р. вважається належним чином врученою. Згідно п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Оскільки на момент звернення позивача до суду податковий борг відповідача не погашений повністю і не списаний, тому нова податкова вимога відповідачу не надсилалася. Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Наявність у ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією відкритих рахунків у банках підтверджується матеріалами справи. Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем - суб'єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості з земельного податку та з орендної плати за землю у загальному розмірі 89168,46грн. по узгодженим грошовим зобов'язанням за рахунок коштів з рахунків у банках, що обслуговують ТОВ «Спільне підприємство «Геолсервіс» з іноземною інвестицією, натомість відповідачем не було надано суду доказів сплати вказаного податкового боргу у встановлені законодавством строки. Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, як зазначалося вище, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму податкового боргу 89995,32грн., однак, доказів наявності у відповідача податкового боргу у розмірі 826,86грн. ним не надано. Отже, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: partial