Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

ФОП [PERSON] (далі позивач) зареєстрований виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 23.01.1998 р., свідоцтво Серія [NUMBER] та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ [NUMBER] (а.с.14,15 т.1). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Кіровоградська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області (далі відповідач) як правонаступник Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС допущена судом до участі у справі, яка в розумінні статті 3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, рішення якої оскаржені. Згідно наказу Кіровоградської ОДПІ від 26.01.2013 р. №226 (а.с.192) посадовими особами податкового органу проведено перевірку за наслідками якої складено акт від 01.02.2013 р. №26/17-1/[NUMBER] про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER] по взаємовідносинах з ПП «Експрес-Хелп» код ЄДРПОУ 23222239 за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р. (далі - акт перевірки, а.с.53-75 т.1). Висновками перевірки, як на думку податкового органу, є порушення: - п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст. 198, п.201.6 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит ПДВ в сумі 18888,67 грн.; - п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2011 р. в сумі 12614,09 грн. На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення від 13.02.2013 р.: - №0000780171, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 16667,67 грн. - за основним платежем та 1 грн. - за штрафними (Фінансовими) санкціями (далі - оскаржуване рішення-1, а.с.11 т.2); - №0000790171, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 12614 грн. - за основним платежем та 3153,52 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (далі - оскаржуване рішення-2, а.с.10 т.1). Правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, якими визначено грошове зобов'язання з ПДФО та ПДВ, є предметом спору, який передано на вирішення суду. Стосовно правомірності оскаржуваного рішення-1, яким визначено грошове зобов'язання з ПДВ, суд зазначає наступне. Підставою для зменшення сум податкового кредиту, стали висновки податкового органу щодо нікчемності господарських операцій позивача з ПП «Експрес-Хелп», оскільки останні, як зазначено в акті перевірки, вчинені без мети настання реальних наслідків. Згідно договору №68 купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів від 01.11.2008 р. укладеного між ФОП [PERSON] та ПП «Експрес-Хелп», останній зобов'язується продати, а ФОП [PERSON] належним чином прийняти та оплатити паливно-мастильні матеріали (товар) (а.с.11 т.1). Згідно видаткової накладної №29/04-8 від 29.04.2011 р. ПП «Експрес-Хелп» видало паливно-мастильні матеріали в асортименті, на загальну суму 100000 грн. (а.с.12 т.1). На підтвердження господарської операції виписано податкову накладну від 29.04.2011 р. №8 на суму ПДВ 16666,67 грн. (а.с.13 т.1). Оплату ПММ проведено позивачем згідно платіжних доручень від 24.05.2011 р. №94 в сумі 7600 грн., №94 від 25.05.2011 р. на суму 8000 грн.,№95 від 26.05.2011 р. на суму 2000 грн., №97 від 31.05.2011 р. на суму 4857,66 грн.,№126 від 29.06.2011 р. на суму 4612,80 грн., №128 від 01.07.2011 р. на суму 5000 грн., №129 від 06.07.2011 р. на суму 5000 грн., №135 від 12.07.2011 р. на суму 2000 грн., №132 від 12.07.2011 р. на суму 5000 грн.,№150 від 25.07.2011 р. на суму 4793,60 грн., №153 від 02.08.2011 р. на суму 5000 грн.,№154 від 04.08.2011 р. на суму 6000 грн., №156 від 09.08.2011 р. на суму 3822,10 грн., №160 від 15.08.2011 р. на суму 3000 грн., №166 від 17.08.2011 р. на суму 2000 грн., №179 від 23.08.2011 р. на суму 15000 грн., №185 від 29.08.2011 на суму 4431,20 грн., №194 від 01.09.2011 р. на суму 5000 грн.,№206 від 07.09.2011 р. на суму 5000 грн., №212 від 08.09.2011 р. на суму 5000 грн. (а.с.117-169 т.1). Як на підтвердження факту поставки ПММ позивач надав суду ТТН №23 від 29.04.2011 р., згідно якої перевезено 3854 л, ТТН №25 від 30.04.2011 р., згідно якої перевезено 4920 л (а.с.77-78 т.1). Стосовно підтвердження факту поставки решти ПММ зазначених в видатковій та податковій накладних, позивач в судовому засідання зазначив, що його водіями ПММ був отриманий на автозаправних станціях АВІАС по картках, надавши суду копії пластикових карток та договору про передачу пластикових карток. Проте, суд такі пояснення оцінює критично, з огляду на настуне. Порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N 281/171/578/155 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496 (далі Інструкція). Вимоги Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства). Згідно розділу 3 Інструкції, реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, у якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). Розрахунковий документ - документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених законодавством України, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Отже, позивач при здійсненні заправленні автомобілями дизельним паливом зобов'язаний був дотримуватись вимог Інструкції, отримуючи за фактом заправки фіскальний чек. Позивач надав суду договір на відпуск ПММ за паливними картками №14/д-2010 від 01.10.2010 р., згідно якого паливна картка - це пластикова картка, як засіб підтвердження права Замовника на отримання ПММ визначеної кількості та найменування в рамках Договору, за допомогою Терміналу в місцях реалізації ПММ. Згідно додатку 7 до протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 р. N 13 платіжний термінал - пристрій, призначений для виконання процедури авторизації із застосуванням платіжної картки та, як правило, друкування документа за операцією із застосуванням платіжної картки. Може бути банківським і торговельним та з'єднаним або поєднаним із ЕККА і здійснювати друкування документа за операцією із застосуванням платіжної картки друкувальним пристроєм цього ЕККА. Отже, при здійсненні заправки автомобіля на АЗС по паливній картці особа, яка здійснює таку заправку зобов'язана отримати відповідний чек терміналу, що формуються безпосе редньо в момент фактичного отримання пального з АЗС. Проте, позивачем на надано суду відповідних чеків, які підтверджують факт отримання ПММ на АЗС. Як зазначав позивач в судовому засіданні, що відповідні чеки були у нього, проте після планової перевірки були втрачені. Такі посилання позивача суд оцінює критично, оскільки відповідні податкові документи повинні зберігатись у платника податків протягом 3-х років, а в разі їх втрати, останній зобов'язаний вчинити усі необхідні дії по відновленню втрачених документів. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем частково підтверджено факт поставки ПММ за договором з ПП «Експрес-Хелп», а саме: підтверджено лише факт поставки ПММ на 3854 л та 4920 л. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Оплата товару позивачем здійснювалась в період травень - вересень 2011 р., отже в інших податкових періодах ніж сформовано податковий кредит (квітень 2011 р.), а відтак податковий кредит повинен був бути сформований за датою поставки товару. Факт отримання ПММ в квітні 2011 р. підтверджений лише на 65386 грн. в т.ч. ПДВ 10795,85 грн. стосовно поставки МПП в кількості 3,854 т. та 4,920 т., а тому сума податкового кредиту за квітень 2011 р. в розмірі 10795,85 грн. сформована позивачем правомірно. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про правомірність формування сум податкового кредиту в квітні 2011 р. по господарській операції з ПП «Експрес-Хелп» в сумі ПДВ 10795,85 грн., а тому оскаржуване рішення-1 в частині визначення основного платежу в сумі 10795,85 грн. підлягає скасуванню. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про арифметичну помилку відповідача у визначенні грошового зобов'язання. Згідно податкової накладної від 29.04.2011 р. №8 та даних акту перевірки, позивач сформував податковий кредит за господарською операцією з ПП «Експрес-Хелп» в сумі 16666,67 грн. Така ж сума в розрахована відповідачем в розрахунку штрафних санкцій по податкових зобов'язаннях по ПДВ нарахованих за актом перевірки (а.с.74 т.1), в той час як оскаржуваним рішенням збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 16667,67 грн. на 1 грн. більше ніж сума податкового кредиту сформованого позивачем (16667,67 - 16666,67). Враховуючи зазначене, оскаржуване рішення в частині визначення основного платежу в сумі 1 грн. також підлягає скасуванню. На підставі викладеного, податкове повідомлення рішення Кіровоградської ОДПІ від 13.02.2013 р. №0000780171, яким збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в частині визначення суми основного платежу в розмірі 10796,85 грн. (10795,85 + 1) підлягає скасуванню. Стосовно правомірності оскаржуваного рішення-2, яким визначено грошове зобов'язання з ПДФО, суд зазначає наступне. Зі змісту акту перевірки суд убачає, що перевіркою достовірності декларування сум витрат за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р. встановлено завищення витрат на суму 83333,33 грн. в зв'язку з віднесенням до витрат, витрат за господарськими операціями з ПП «Експрес-Хелп», оскільки такі операції поставлені податковим органом під сумнів. Суд дійшов висновку про часткове підтвердження правомірності формування витрат за господарською операцією в квітні 2011 р. з ПП «Експрес-Хелп», яка підтверджена усіма первинними документами (видатковою накладною податковою накладною та ТТН) в сумі 54590,15 грн. (29547,35 грн. + 25042,80 грн.) висновок стосовно якого описано судом вище. В судовому засіданні не підтверджено факти отримання ПММ на суму 28743,20 грн. Отже, позивач правомірно сформував витрати в 2011 р. в сумі 2471399,30 грн. - (сума витрат за даними декларації 2500142,50 - (83333,35-54590,15)), з урахуванням висновків суду. Розрахунок ПДФО: 2535433,19 грн. (доходи за 2011 р.) - 2471399,30 грн. (витрати за 2011 р. з урахуванням висновків суду) = 64033,89 грн. (чистий дохід за 2011 р.)/12 м = 5336,16 грн. (середньомісячний дохід). Оскільки середньомісячний дохід позивача не перевищує 10 мінімальних заробітних плат, а тому сума податку розраховується за ставкою 15%. 64033,89 х 15% = 9605 грн. - сума ПДФО, яку позивач повинен був сплатити, з урахуванням висновків суду про помилковість формування витрат за 2011 р. в сумі 28743,20 грн. (83333,35 грн. - 54590,15 грн.). Суд констатує, що в розрахунку ПДФО, наведеному в акті перевірки міститься арифметична помилка, а саме за формулою наведеною в акті перевірки ((15%х9410)+(17%х475,34)х12, результат становить 17916 грн., замість зазначено в акті перевірки 17907,69 грн. Оскільки арифметичний обрахунок відповідача є меншим, тому дані обставини не порушують прав позивача. Згідно розрахунку ПДФО наведеному в акті перевірки, позивач самостійно визначив ПДФО в розмірі 5293,60 грн., а тому сума ПДФО, яка правомірно визначена відповідачем в оскаржуваному рішення складає 4311,40 грн. (9605 - 5293,60). Суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення-2 в частині визначення основного платежу в сумі 8302,69 грн. (12614,09 грн. - 4311,40 грн.), а також суми штрафної (фінансової санкції) в розмірі 2076 грн. (8302,69 грн. х 25%). Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового Кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 51 Цивільного Кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Так, позивач є фізичною особою - підприємцем і веде спрощений облік доходів та витрат, проте, оскільки останній не перебував на спрощеній системі оподаткуванні, а відтак був зобов'язаний вести облік витрат у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто формувати податковий кредит та витрати лише за відповідними податковими та бухгалтерським документами і у відповідних податкових періодах. Враховуючи вищеописане, податкове повідомлення - рішення Кіровоградської ОДПІ від 13.02.2013 р. №0000790171, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб підлягає скасуванню в частині визначення 8302,69 грн. - за основним платежем та 2076 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивач при звернення до суду сплатив судовий збір у розмірі 324,35 грн., що підтверджується квитанцією №2010006 від 15.08.2013 р. (а.с.18 т.1), враховуючи часткове задоволення позовних вимог поверненню з Державного бюджету підлягає 211,74 грн.

Результат розгляду: partial