Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Позивач звернувся до Ленінського районного суду АР Крим з адміністративним позовом до Інспектора ДПС взводу ДПС при Ялтинському МУ ГУМВС України в АР Крим Аббасова Є.Н. про скасування постанови серії ПС1 № 159011 у справі про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2014 року, яка винесена відповідачем, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в сумі 255 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також позивач вимагає визнати дії відповідача протиправними та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Відповідач або його представник в судове засідання також не з'явилися, у зв'язку з чим суд розглянув справу у порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст. 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. З досліджених судом доказів встановлено, що 16.02.2014 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 №498033, в якому зазначено, що [PERSON] 16.02.2014 року о 11-33 год. на автодорозі Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта 428 км + 100м, керуючи автомобілем Мерседес д.н. [NUMBER], в зоні дії дорожніх знаків, що обмежують швидкість руху 40 км/год, рухався зі швидкістю 64 км/год. В протоколі зазначено, що правопорушення зафіксовано приладом «Візір». [PERSON] з порушенням не погодився і в протоколі зробив пояснення, що зі швидкістю 64 км/год він рухався поза зоною дії знаку, а в зоні дії знаку він рухався із швидкістю менш ніж 60 км/год. При цьому [PERSON] стверджує, що відеофіксація правопорушення йому не пред'являлася. Постановою відповідача від 16.02.2014 року серії ПС1 №159011 [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за вищевказане порушення за ч.1 ст. 122 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді 255 грн. штрафу. Про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач був повідомлений, розгляд справи відбувався у його присутності. Процесуальних порушень при складанні процесуальних документів в діях відповідача судом не встановлено. Складання протоколу про адміністративне правопорушення, розгляд справи та винесення відповідної постанови відноситься до повноважень відповідача згідно діючого законодавства. Оскільки будь-яких порушень діючого законодавства з боку відповідача при зупинці транспортного засобу, яким керував позивач, складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи судом не встановлено, правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними не має і в цієї частині у задоволенні позову слід відмовити. Проте суду не надано доказів того, що [PERSON] дійсно порушував Правила дорожнього руху України. Позивач стверджує, що його дії відповідали вимогам ПДРУ, оскільки зі швидкістю 64 км/год він рухався поза межами зони дії знаку, обмежуючого швидкість, і іншого суду не доведено. Суду не надано доказів порушення позивачем ПДРУ, будь-які пояснення відповідача або матеріалі відеофіксації порушення у суду відсутні. Згідно ст. 62 ч.3 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За вищевказаних обставин суд вважає не доведеної провину [PERSON] у порушенні ним Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв'язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Вимога позивача про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення не може бути задоволена судом, оскільки розгляд і прийняття рішення по правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.122 КУпАП, не є компетенцією суду. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача судовій збір пропорційно сумі заявлених вимог у розмірі 24 грн. 36 коп.

Результат розгляду: partial