Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у прийнятті митної декларації №112050000.2013.028765 від 30.10.2013 р.; - визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000892/1 від 01.11.2013 р.; - зобов'язати відповідача винести постанову про повернення позивачу зайво сплаченого податку на додану вартість у сумі 21412,50 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщуються через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було надано усіх витребуваних документів, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за першим методом. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2013 року позивачем укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Ентора», договір поставки товару № 04-09-13 від 17.09.2013 року, відповідно до умов якого суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності постачальник ТОВ «Ентора» (Росія, М.Новосибірськ) здійснює на користь Позивача поставку резисторів захисних типу РЗ-2000-6-6 УХЛ1 згідно специфікації №1, яка є невід'ємним додатком №1 до договору. Сума договору складає 1489320,00 російських рублів, у тому числі ПДВ 0%. Валюта платежу - рублі Російської Федерації. Сума договору включає в себе вартість виробу тари і упаковки, сертифікат форми СТ-1, експортне митне оформлення. Оплата по договору здійснюється в наступному порядку: 50% передплата від вартості продукції по специфікації протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору; залишкова оплата здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту одержання повідомлення про готовність продукції до відвантаження. Товар відвантажується на умовах FСА м. Новосибірськ (Російська Федерація).Товар відвантажувався з наступними супровідними документами: товаро-транспортна накладна (CMR); рахунок-фактура (інвойс); сертифікат якості; сертифікат походження товару Ст-1; експортна вантажно-митна декларація; технічна документація; зведений упаковочний лист із зазначенням ваги нетто і брутто. Згідно специфікації №1 до договору поставки товару №04-09-13 від 17.09.2013 р. та у відповідності з умовами п.1 договору постачальник поставляє, по узгодженим сторонами цінами, резистори захисні типу РЗ-2000-6-6 УХЛ1 для заземлення нейтралі згідно ТУ 3414-004-73132086-2010 у кількості 2 штук по ціні 744660,00 рос.руб. на загальну вартість 1489320,00 рос.руб., країна походження товару - Росія, код ТН ВЕД 8533290000. Позивачем, через декларанта ПП «СТАТУС БРОК», заявлено до митного оформлення отриманий від ТОВ «Ентора» за вказаним вище договором товар: резистори захисні типу РЗ-2000-6-6 УХЛ1 для заземлення нейтралі згідно ТУ 3414-004-3132086-2010 у кількості 2 штук по ціні 744660,00рос.руб. на загальну вартість 1489320,00 рос.руб., країна походження товару - Росія, код ТН ВЕД 8533290000 та подано до Запорізької митниці вантажну митну декларацію №112050000/2013/028765 від 30.10.2013 р. та декларацію митної вартості товару від 30.10.2013. На підтвердження обґрунтованості заявленої позивачем у декларації митної вартості товарів уповноваженою особою ПП «СТАТУС-БРОК» подано митному органу наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами 112/2012/0000269 від 06.11.2012; міжнародна автомобільна накладна (СМК) №0597317 від 18.10.2013 р.; банківський платіжний документ, що стосується товару - платіжне доручення в іноземній валюті №15 від 09.10.2013 р.; документ, що підтверджує вартість перевезення товару - довідка про транспортнівитрати б/н від 08.10.2013 р.; рахунок-фактура (інвойс) №3 від 18.10.2013; пакувальний лист без номеру від 18.10.2013; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №204-09-13 від17.09.2013; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаток №1 від03.10.2013; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - специфікація №1 від17.09.2013; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, щоналежать резиденту України і знаходяться за її межами (про відсутність за межами України валютних цінностей та майна) - довідка із ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя №338 від 08.10.2013; інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю товару-№2730 від 18.10.2013; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару - №2730 від 18.10.2013; резервна позиція - №915 від 26.07.2001 р.; декларація про походження товару - №3 від 18.10.2013 р.; інші некласифіковані документи - лист ДП «Запоріжжястандарт» №11/5561 від 28.10.2013; паспорт №?1914 від 18.10.2013; паспорт №?1915 від 18.10.2013; копія митної декларації країни відправлення - №10609030/181013/0005275 від18.10.2013 р.; митна декларація - №112050000.2013.028765 від 30.10.2013 р. Згідно вимог ч.2 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме 1) підпунктом 1.1 пункту 21 договору №04-09-13 від 17.09.2013 визначено, що специфікація №1 одночасно є додатком №1 до договору, а до митного оформлення специфікацію №1 від 17.09.2013 та додаток №1 від 03.10.2013 надано окремими документами; 2) в підпункті 2.2 пункту 2 договору №04-09-13 від 17.09.2013 передбачено передплату 50% від вартості продукції протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору (17.09.2013), а фактично передплату здійснено за платіжним дорученням №15 від 09.10.2013, тобто строк передплати не витримано, що суперечить умовам вищезгаданого договору, що не дає змоги однозначно ідентифікувати дану поставку; 3) підпунктом 3.3 пункту 3 договору №04-09-13 від 17.09.2013 передбачено додання до відвантаженого товару сертифікату про походження товару форми СТ-1, який до митного оформлення не надавався; 4) в платіжному дорученні №15 від 09.10.2013 відсутня інформація щодо специфікації по договору або інвойсу за яким здійснюється поставка та передплата, що не дає змоги впевнитись, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару; 5) в специфікації №1 від 17.09.2013 зазначено код ТН ЗЕД товару 8533290000, а в експортній декларації країни відправлення №10609030/181013/0005275 від 18.10.2013 код 8533210000. Враховуючи вищевказані розбіжності та той факт, що заявлені відомості повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню для підтвердження митної вартості необхідно додатково надати згідно п.3 ст.53 МКУ наступні документи: - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Із повідомленням митного органу про необхідність подання додаткових документів, представник декларанта був ознайомлений 30.10.2013 р. 31.10.2013 р. митному органу було надано додаткові документи: - договір від 01.04.2013 №П-32-2013 між виробником ТОВ «Болід» і постачальником ТОВ «Ентора»; - додаток №1 до договору від 01.04.2013 №ГТ32-2013 р. (специфікація №4 від 20.09.2013); - товарна накладна №3 від 18.10.13 (Ентора - Міркон); - комерційна пропозиція №813 від 24.07.2013; - платіжне доручення в іноземній валюті №13 від 19.09.2013 р.; - сертифікат про походження ф. СТ-1 № КША 3016001179 (2837266) від 18.10.2013; - товарна накладна №250 від 18.10.2013 (Болід - Ентора); - висновок Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-326 від 31.10.2013 р. про проведення цінової експертизи зовнішньоекономічного контракту і підтвердження рівня цін на резистор захисний типу РЗ-2000-6-6 УХЛ1 для заземлення нейтральний держави походження Російська Федерація, в якому зазначено, що з урахуванням коньюктури ринку, умов контракту №04-09-13 від 17.09.2013 р. , якості товару і держави походження, контрактна ціна 744660,00 рос.руб. на резистор захисний типу РЗ-2000-6-6 УХЛ1 на умовах поставки РСА (м. Новосибірськ, Російська Федерація) вище ціни на аналогічне обладнання, визначеної ЗТПП згідно комерційної пропозиції ТОВ «БОЛИД», м. Новосибірськ. 30.10.2013 р. відповідачем прийнято рішення про відмову у прийнятті митної декларації №112050000.2013.028765, а 01.11.2013 р. прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000892/1.Позивач не погодився з вказанимирішенням митного органу, звернувся з позовом до суду. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Відповідно ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Згідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7)копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі "Оцінка товарів для митних цілей", згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару. З матеріалів справи встановлено, що згідно вимог ч.2 ст.53 Митного Кодексу України митний орган дійшов висновку, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки, виявлено, що не заявлені всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у відповідності до вимог п.2) ч.б ст.54 Митного кодексу України. Згідно вимог ст.53 Митного кодексу України. У зв'язку з виявленими на думку митного органу розбіжностями митний орган дійшов висновку про необхідність позивачу додатково надати згідно ч.3 ст.53 МКУ наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації;каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Щодо посилання митного органу на відсутність на момент проведення перевірки заявленої митної вартості доказів передоплати за отриманий товар в розмірі 50% від вартості продукції, відповідно до умов договору, суд зазначає наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що митному органу позивачем надавались платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах №13 від 19.09.2013 р. та №15 від 09.10.2013 р., якими позивачем сплачено грошові кошти за товар отриманий від ТОВ «Ентора». Крім того, суд не приймає посилання представника відповідача на те, що вказані платіжні доручення не мають посилань на інвойс, а тому неможливо ідентифікувати, за що саме сплачено грошові кошти, оскільки у вказаних платіжних доручення вказано одержувача коштів - ТОВ «Ентора», сума коштів, яка відповідає укладеному договору, товар за який сплачуються кошти (захисні резістори) та міститься посилання на договір згідно якогосплачуються кошти (дог. №04-09-13 від 17.09.2013 р.). Отже, суд приходить до висновку, що вказані платіжні доручення є належним доказом сплати коштів за отриманий товар та підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару. Стосовно посилань митного органу на те, що позивачем до митного оформлення в супереч вимогам договору надано специфікацію №1 від 17.09.2013 та додаток №1 від 03.10.2013 окремими документами, суд зазначає, що вказана обставина може свідчити про порушення сторонами умов договору та не може слугувати підставою для виникнення сумнівів щодо заявленої митної вартості товару, за наявності інших документів, що підтверджують заявлену митну вартість. Щодо посилань представника митного органу на те, що в специфікації №1 від 17.09.2013 зазначено код ТН ЗЕД товару 8533290000, а в експортній декларації країни відправлення №10609030/181013/0005275 від 18.10.2013 код 853321000, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження походження країни походження товару до матеріалів справи надано сертифікат про походження товару №RUUA 3016001179 від 18.10.2013 р. «Резистор защитный типа РЗ-2000-6-6 УХЛ1 для заземления нейтрали выпускаемых по ТУ 3414-004-73132086-2010 - 2 шт.», який додатково надавався митному органу та в якому містяться посилання на договір поставки товару №04-09-13 від 17.09.2013 р., рахунок фактуру №3 від 18.10.2013 р. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до п.6.4. Правил визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009р., ратифікованих Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав» (далі - Правила), сертифікат форми СТ-1 оформлюється та видається на одну партію товарів. При цьому, під партією товару розуміються товари, які поставляються одночасно за одним або кількома товаротранспортними документами на адресу одного вантажоодержувача від одного вантажовідправника. Пунктами 6.1., 6.2. Правил визначено, що для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару. Випадки, коли як документ, що підтверджує країну походження товару, може бути надана декларація про походження товару, а також коли надання документів про походження товару не обов'язкове, визначаються відповідно до національного законодавства країни ввезення. Згідно з Розділом I Правил "товар" - це будь-яке майно, як матеріал, так і продукт, у тому числі теплова, електрична, інші види енергії й транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон. Отже для підтвердження країни походження товар, у випадку, якщо товар, зокрема, походить з Республіки Білорусь та Російської Федерації, в Україні для цілей надання режиму вільної торгівлі, зокрема надання преференції за Митним тарифом України, необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1, який видається на одну партію товару, якою вважаються, зокрема, товари, які поставляються одночасно за одним або кількома товаротранспортними документами на адресу одного вантажоодержувача від одного вантажовідправника.Саме сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму. Крім того, відповідно до ч.2 ст.36 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.З матеріалів справи, судом встановлено, що виробником імпортованої позивачем продукції є ТОВ «Болід» 630015, Російська Федерація, Новосибірськ, Електрозаводська-2, кор.6 (а.с. 52-54, 62-71). Отже, з наданих документів встановлено, що позивачем усунуто розбіжності виявлені митним органом. Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки. Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятійі шостій статті 52цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. Враховуючи викладе, суд дійшов висновку, що позивачем для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару надано всі передбачені чинним законодавством документи, а митний орган дійшов необґрунтованих висновків про наявність розбіжностей в поданих позивачем документах. Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність свого рішення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про відмову у прийнятті митної декларації №112050000.2013.028765 від 30.10.2013 р. та рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000892/1 від 01.11.2013 р.відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню. Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача винести постанову про повернення позивачу зайво сплаченого податку на додану вартість у сумі 21412,50 грн., суд зазначає наступне. Порядок взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затверджений наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 р. №611/147, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25 вересня 2007 р. за №1095/14362, (далі - Порядок №611/147) регламентує взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. У зв'язку з тим, що Порядком передбачено, що Митний орган на підставі заяви платника надає органу Державного казначейства України висновки про суми відшкодування митних платежів та Реєстр висновків про суми такого відшкодування, суд апеляційної інстанції зазначає, що органи казначейства повинні відшкодовувати суми надмірно сплаченого ввізного мита виключно на підставі висновків Митних органів і зазначає, що позивач, вимагаючи стягнути суму бюджетного відшкодування з Державного бюджету України, обрав неналежний спосіб захисту. Також слід зазначити, що з урахуванням наведеного розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару,а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналогічну думку висловив Верховний Суд України у постанові від 7 вересня 2012 року у справі №21-242а12 та постанові від 17 грудня 2013 року у справі №21-439а12, які є обов'язковими для застосування у судовій практиці. Таким чином, задоволення позовних вимогщодо зобов'язання відповідача винести постанову про повернення позивачу зайво сплаченого податку на додану вартість є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Результат розгляду: partial