Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач в січні 2014 року звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними. У позові посилається на те, що 07.08.2013 року управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2013 року на підставі виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області, виданого 30.07.2013 року №2-а-1306/11 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії [PERSON] у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12 із розрахунку 6 мінімальних пенсій (державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 16.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію. Листом від 12.08.2013 року № 4054/06-44-3/09, на вищевказану постанову управлінням повідомлено відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про те, що кошти у сумі 43654,22 грн. нараховані та будуть виплачені при надходженні бюджетних асигнувань. 04.12.2013 року управління отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.11.2013 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2013 року, якою змінено спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці на користь [PERSON] 43 654,22 грн. В постанові чітко зазначено, що відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 3 п.3 розділу 2 прикінцевих та перехідних положень, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013 року, виконання даного рішення суду покладається на Державну казначейську службу України. 25.12.2013 року до управління знову надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року, щодо виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2013 року за №2-а-1306/11 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії [PERSON] у відповідності до ст. 50, ч.4 ст. 54,ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 6 мінімальних пенсій(державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 16.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію. Отже, дані обставини виключають виконання рішення суду органом державної виконавчої служби. Тому позивач змушений звернутися із вищезазначеним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача Павич О.С. заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд визнати дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області неправомірними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 23.12.2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП№41289253 щодо виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2013 року за №2-а-1306/11. Представник відповідача Сігнаєвська О.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, пояснила, що оскаржувана постанова винесена відповідно до діючого законодавства та не суперечить вимога Закону. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, про що надала суду письмові заперечення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2013 року на підставі виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області виданого 30.07.2013 року №2-а-1306/11 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії [PERSON] у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12 із розрахунку 6 мінімальних пенсій(державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 16.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію. Листом від 12.08.2013 року №4054/06-44-3/09, на вищевказану постанову, управлінням повідомлено відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про те, що кошти у сумі 43654,22 грн. нараховані та будуть виплачені при надходженні бюджетних асигнувань. В жовтні 2013 року відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області звернулось до суду із поданням про зміну способу і порядку виконання рішення суду, підставою для задоволення подання зазначили Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», лист Вищого адміністративного суду України від 13.06.2013 року №846/12/13-13. 04.12.2013 року управління отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.11.2013 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2013 року, якою змінено спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом стягнення з управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці на користь [PERSON] 43654,22 грн. В постанові зазначено, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 п. 3 розділу 2 прикінцевих та перехідних положень, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013 року, виконання даного рішення суду покладається на Державну казначейську службу України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. А постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ». Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Пункт 3 даного Порядку передбачає, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників(визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники(бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну), про стягнення коштів божників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 25.12.2013 року до позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року, щодо виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2013 року за № 2-а-1306/11 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії [PERSON] у відповідності до ст. 50, ч.4 ст.54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 із розрахунку 6 мінімальних пенсій(державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 16.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію. А тому позивач вважає дії старшого державного виконавця Сінгаєвської О.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року такими, які порушують норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», а постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2013 року такою, що підлягає скасуванню. Проте, відповідно до ст. 47 Закону України від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Частиною другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Щодо направлення виконавчого документу до органу казначейства, слід зазначити, що відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постанови КМУ від 3 серпня 2011 № 845 (у редакції Постанови КМУ від 30 січня 2013 № 45) відносяться рішення про стягнення коштів з боржників (визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства), але виконавчий документ даної категорії виконується відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", де чітко передбачено порядок виконання виконавчого документу за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії. Також п. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна та п.1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Тобто, вказаний закон відноситься до рішень про стягнення коштів, а не рішень про зобов'язання вчинити певні дії. Таким чином, суд вважає, що дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області вчинені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах наданих повноважень, що є підставою для відмови в задоволенні позову. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied