Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

09.01.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до УПФУ в м. Слов"янську та Слов"янському районі, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 90 від 23.12.2013р. щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов"язання відповідача з 1 січня 2012р. перерахувати пенсію на підставі Закону України " Про державну службу" у розмірі 90% без обмеження максимального розміру пенсії. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з червня 1982р. по 31 грудня 2010р. перебував на посаді судді, і з 01.01.2012 р. отримує пенсію на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 90%. Протягом 2012р. змінювався розмір заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді і він 19.12.2013р. надав УПФУ відповідні довідки для перерахунку пенсії. Рішенням № 90 від 23.12.2013р. відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, оскільки заробітна плата державним службовцям не підвищувалась. Позивач вважав вказані дії протиправними оскільки статті 129 та 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" містять приписи щодо підвищення розміру суддівської винагороди та відповідно перерахунку пенсії. Постановою суду 1 інстанції позов задоволено частково. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та постановити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне. Відповідно до ст. 99 ч.1,2,3 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 ч.1 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи. Позивач просить здійснити перерахунок пенсії за період з 1.01.2012р. і з такими вимогами звернувся до суду 09.01.2014р. Тобто, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду передбачений ст. 99 КАС України в частині вимог за період з 1.01.2012р. по 09.07.2013р. Суду позивач жодних поважних причин пропущення строку звернення до суду не зазначив, а тому позов [PERSON] про перерахунок пенсії за вказаний період належить залишити без розгляду. Що стосується позовних вимог про перерахунок пенсії за період з 09.07.2013р. по 1.01.2014р., колегія суддів вважає їх не обґрунтованими з наступних підстав. Згідно ст. 44 ч.1 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058) призначення (перерахунок ) пенсії здійснюється на підставі заяви та необхідних документів. Частиною 4 статті 45 Закону № 1058 передбачено, що перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. З матеріалів справи вбачається, що із відповідною заявою разом з доданими до неї довідками ТУ ДСА [PERSON] звернувся до УПФУ 19.12.2013 року. Тобто, право на перерахунок пенсії у зв"язку із збільшенням заробітної плати працюючого судді позивач набув з 01.01.2014 року і його вимоги про зобов"язання відповідача здійснити вказані дії за період з 09.07.2013р. по 1.01.2014р. є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Судова колегія вважає частково обгрунтованими вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 1.01.2014р. у розмірі 90 % і без обмеження максимального розміру , з наступних підстав. [PERSON] 31.12.2010р. звільнений з посади судді Слов"янського міськрайонного суду Донецької області у відставку за станом здоров'я. Він є інвалідом 2 групи (а.с.7, 16). З 04.01.2011р. позивач отримує пенсію на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу". Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 08-23/1346 від 22.10.2013р. для обчислення пенсії розмір заробітної плати судді Слов"янського міськрайонного суду станом на 1.01.2013р. складає 16058 грн. (а.с.32). Рішенням УПФУ в м. Слов"янську та Слов"янському районі Донецької області від 23.12.2013р. № 90 у здійсненні перерахунку пенсії [PERSON], у зв"язку із збільшенням суддівської винагороди, відмовлено (а.с.8). Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив у разі 1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено; 2) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я; 4) порушення суддею вимог щодо несумісності; 5) порушення суддею присяги; 6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; 7) припинення його громадянства; 8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; 9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Частиною 1 статті 43 Закону України "Про статус суддів" (чинний на день звільнення позивача) встановлено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. Частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" було встановлено, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено пенсію на підставі його заяви від 04.01.2011р. по 2 групі інвалідності відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу". Таким чином, позивач скористався правом, що було передбачено ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" і обрав призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Закон України "Про державну службу" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. Згідно ч.1,4 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (№ 3723) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених зокрема цим Законом виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 37-1 Закону № 3723 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Тобто підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям є безумовною підставою для перерахунку пенсії. Таким чином оскаржуване рішення відповідача від 23.12.2013р. є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання призначених відповідно до законів України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013р., на яке посилається позивач, визнано таким, що не відповідає Конституції України: - частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI; - статтю 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ; - абзац другий пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством. Тобто зазначене рішення стосувалося лише довічного грошового утримання і ним не визнано неконституційним поширення статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" на Закон України "Про державну службу", та ч.4 ст. 37 цього Закону на момент виникнення спірних правовідносин є діючою. На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що пенсія позивача по 2 групі інвалідності, відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" за період з 1.01.2014р. підлягає перерахуванню, а підстави для її перерахунку без обмеження максимального розміру відсутні, оскільки позивач отримує не щомісячне довічне грошове утримання. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про перерахунок пенсії в розмірі 90%, оскільки саме в цьому розмірі її призначено, і в даному випадку відсутні підстави для застосування приписів ст. 37 Закону України " Про державну службу" щодо розміру пенсії (80 відсотків суми заробітної плати) оскільки за заявою позивача належить пенсію перерахувати, а не призначити. За таких обставин апеляційний суд вважає, що справу вирішено із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому постанова підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial