Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду АР Крим надійшов адміністративний позов [PERSON] до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим Патель Марлена Диляверовича про визнання неправомірними дій, скасування акту та постанов. Позов мотивуючи тим, що відкрите виконавче провадження №38762929 з примусового виконання виконавчого напису №1358 є незаконним та процесуальні документи, які складено в рамках цього провадження мають численні порушення вимог чинного законодавства, що порушує його права та інтереси. Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013 року, у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.07.2013 року, в акті опису й арешту майна від 31.07.2013 року, у постанові про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 07.08.2013 року існують розбіжності, які не відповідають технічній документації на нерухоме майно та складені неналежним чином, оскільки у вказаних документах вбачається невідповідність кількості кімнат арештованого майна - квартири [ADDRESS], а саме: в іпотеці перебуває квартира двохкімнатна, а у цих документах визначено трьохкімнатну квартиру. Крім того, державним виконавцем неправомірно включено до постанови про арешт майна боржника пункт щодо заборони здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу, оскільки і у виконавчому напису і у постанові йдеться про трьохкімнатну квартиру, яка такою не є. Згідно акту опису й арешту майна від 31.07.2013 року квартиру [ADDRESS] передано на відповідне зберігання спеціалізованій торгуючій організації ПП «СП Юстиція», але державний виконавець не наділений правом визначати спеціалізовану організацію зберігачем в рамках примусового виконання, в зв'язку з чим відповідачем порушено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що державний виконавець позбавив його житла без рішення суду. Акт опису й арешту майна від 31.07.2013 року складений непослідовно та з порушенням вимог до його складання. Відповідачем на його адресу не було направлено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 07.08.2013 року, чим порушено ч. 6 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження». Відомості стосовно виконавчого провадження відповідно до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень не відповідають фактичному стану виконавчого провадження. Відповідачем в порушення Інструкції про проведення виконавчих дій до органів опіки та піклування не направлявся запит щодо квартири [ADDRESS], право власності на яку або право користування якою мають неповнолітні. Виконавчий напис №1358 від 07.06.2013 року не є складеним належним чином, оскільки приватний нотаріус [PERSON] вчинила напис з недодержанням норм, встановлених ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: проти підпису нотаріусу не зазначено її прізвище та ініціали, а звернення пропонується на трьохкімнатну квартиру, тоді як в іпотеку передавалася двохкімнатна квартира, в зв'язку з чим, такий виконавчий документ неможливо прийняти до виконання та державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Просить скасувати: акт опису й арешту майна від 31.07.2013 року, постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 30.07.2013 року, постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013 року; зобов'язати начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим провести перевірку у відповідності до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язати державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження, роз'яснивши заявнику право на звернення до суду чи іншого органу, які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що виконавчий напис нотаріуса відповідав тим вимогам, які пред'являються до виконавчих документів. В ході виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1358 було встановлено, що було допущено описку у виконавчому написі нотаріусу в частині визначення кількості кімнат предмета іпотеки . Допущену описку у виконавчому написі нотаріуса за зверненням Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 22.01.2014 року було належним чином усунено нотаріусом, про що свідчить отриманий від нотаріуса виконавчий напис з усуненням описки. Крім того, на адресу відділу відомостей щодо проживання в арештованій квартирі неповнолітніх не надходило. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1358, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Постановою Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 30.07.2013 року накладено арешт на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] 31 липня 2013 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка складається з: двох кімнат, загальна площа якої складає 49,5 кв.м., кухня, сан. вузол., балкон, коридор. Зазначену квартиру було передано на відповідальне зберігання спеціалізованій торгуючій організації ПП «СП Юстиція». Перевіряючи обґрунтованість оскаржуваних постанов судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Іпотечного договору, посвідченому 23.06.2008 року приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON], та зареєстрованим у Реєстрі за №3581, [PERSON] передано в іпотеку ВАТ «Сведбанк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1101/0608/71/167 від 23.06.2008 року, що укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS], яка складається, зокрема із двох жилих. 07.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис, в якому пропонується звернути стягнення на нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Зазначений виконавчий напис містить підпис та гербову печатку з найменуванням нотаріуса- Паракуда Ірина Вікторівна та зареєстровано під № 1358. Саме на підставі вказаного виконавчого напису було відкрите виконавче провадження оскаржуваною позивачем постановою від 08.07.2013 року, а також оскаржуваною постановою від 30.07.2013 року накладено арешт на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (ч.1 ст. 26 Закону). Отже, однією з підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону. Згідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України(ч.3 ст. 18 Закону). Отже, у виконання вказаної норми, у виконавчому написі, зареєстрованому за № 1358 було визначене прізвище та ініціали посадової особи та підпис з гербовою печаткою, що його видала. В зв'язку з чим доводи позивача щодо невідповідності і відповідно неможливості відкриття виконавчого провадження за невідповідністю вимогам виконавчого документа - виконавчого напису за № 1358 за цима підставами є необґрунтованими. Крім того, як вбачається зі змісту вищенаведеної норми, законом не встановлено вимог до конкретизації майна боржника у постановах державного виконавця , винесених в ході виконавчого провадження. В іпотечному договорі, посвідченому 23.06.2008 року приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON], та зареєстрованому у Реєстрі за №3581, майном, що передається в іпотеку визначене, належне позивачу наступне майно: квартира [ADDRESS], з переліком приміщень, з яких вона складається, з яких два жилих. В оскаржуваних постановах предметом стягнення визначено квартиру [ADDRESS]. Проте цю квартиру визначено як трьохкімнатну. За умови визначення у виконавчому написі квартири [ADDRESS], як трьохкімнатної, у державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим були підстави для відкриття провадження щодо звернення стягнення на цю квартиру і відповідно визначення її складу, як те зазначено у виконавчому надписі. Про допущення описки у виконавчому написі в частині визначення кількості кімнат квартири [ADDRESS], що неможливо було встановити на момент відкриття виконавчого провадження і було виявлено в ході проведення виконавчих дій, а саме : складання акту опису й арешту квартири, про що повідомлено на адресу приватного нотаріусу відповідачем у листі 22.01.2014 року, свідчить виконавчий напис №1358, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]., з засвідченим виправленням в частині кількості кімнат квартири, на яку пропонується звернути стягнення, а саме: на двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Що стосується порушення права позивача на його власність в зв'язку з арештом наведеної вище квартири, то суд зазначає, що за умови відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу, предметом іпотеки в якому визначено цю квартиру, то такі дії державного виконавця не є незаконними. Згідно до ч.1 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч. 2 ст. 57 Закону). Крім того, стосовно доводу позову щодо ненаділення державного виконавця правом визначати уповноважену спеціалізовану організацію зберігачем у рамках примусового виконання, то ч. 5 ст. 57 Закону визначено, що під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Таким чином, державний виконавець наділений повноваженнями щодо визначення особи, на зберігання якої передається майно, на яке накладено арешт. Також, суд звертає увагу, що позивач у позові не оскаржує дії державного виконавця, під час здійснення опису й арешту належного йому майна, щодо передачі його на зберігання , тому передача такого майна на зберігання певному підприємству, що здійснено вже після винесення постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, не може свідчити про протиправність такої постанови, яку було винесено 30.07.2013 року і відповідно оскаржено у позові. Довід відповідача щодо ненаправлення на його адресу постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 07.08.2013 року та невідповідності відомостей стосовно виконавчого провадження відповідно до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень не має значення при вирішенні питання щодо законності винесення відповідачем постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на квартиру, що належить позивачу і є предметом іпотеки. Така підстава, визначена у позові для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника, оголошення заборони його відчуження , як ненаправлення запиту державним виконавцем до органів опіки та піклування не береться судом до уваги, оскільки законом не визначено такого обов'язку державного виконавця і таке нерухоме майно, як квартира не визначено серед видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами. Вимогу позову про скасування акту опису й арешту майна, на думку позивача, складеного з порушенням, не може бути задоволено з тих підстав, що вказаний документ не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні цього поняття, визначеного у Кодексі адміністративного судочинства України, та відповідно до його призначення у виконавчому провадженні. Згідно до змісту п.1 ч.2 ст. 17 Кодексі адміністративного судочинства України оскарженню підлягають рішення суб'єкта владних повноважень, якими є нормативно-правові акти чи правові акти індивідуальної дії. Як визначено у ч.5 ст. 57 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Отже, акт опису майна та арешт майна боржника фіксує проведення державним виконавцем опису майна боржника і накладення на нього арешту, не являючись нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень. За таких обставин, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для задоволення вимог щодо скасування акту опису й арешту майна від 31.07.2013 року, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 30.07.2013 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013 року, і відповідно, як наслідок, вимог щодо зобов'язання начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим провести перевірку у відповідності до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язати державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження, роз'яснивши заявнику право на звернення до суду чи іншого органу, які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність.

Результат розгляду: denied