Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду міста Севастополя з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Севастополі про визнання протиправною та постанови № 222 від 06.12.2013 року про накладення стягнення у вигляді штрафних санкцій в розмірі 8500 грн. Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 03 лютого 2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем неправомірно прийнята постанова, оскільки позивачем не було порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з огляду на те, що інспекція діяла відповідно до повноважень, визначених законом, а відповідальність у вигляді накладення стягнення - штрафу, передбачена Законом. Заслухавши доводи учасників судового процесу, встановивши обставини справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач зареєстрована 15.04.2010 року як фізична особа-підприємець Гагарінською районною державною адміністрацією у місті Севастополі, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER]. [PERSON] є платником єдиного податку згідно з свідоцтвом серії [NUMBER], яке видане Держаною податковою інспекцією у Гагарінському районі Державної податкової служби міста Севастополя. Згідно з направленням на право проведення перевірки від 22.11.2013 року посадовими особами Інспекції з питань захисту прав споживачів у місті Севастополі 25 листопада 2013 року проведено планову перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів у магазині-гастрономі «[INFO]» за адресою: [ADDRESS]. За результатами перевірки складено акт № 000352 від 25.11.2013 року, на підставі якого 06 грудня 2013 року відповідачем винесено постанову № 222 про накладення стягнення в сумі 8 500 грн. за обмеження або відмову у реалізації прав споживачів, встановлених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: відсутність платіжного терміналу (спеціальні платіжні засоби) для розрахункових операцій. Згідно з положенням ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, встановлених законодавством України. Обов'язок щодо проведення розрахунків з покупцями за допомогою електронних платіжних засобів встановлено частиною 2 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі - Закон № 1023), пунктом 14.19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346). За обмеження або відмову в реалізації прав споживачів щодо використання електронних платіжних засобів на суб'єктів господарської діяльності накладається штраф у розмірі 500 нмдг (8500 грн.). Таку вимогу містить пункт 2 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою КМУ від 17.08.2002 № 1177 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 02.10.2013 № 727). Контроль за дотриманням суб'єктами господарювання вимог щодо здійснення розрахунків з використанням електронних платіжних засобів здійснює податковий орган. Контроль за забезпеченням захисту прав держателів електронних платіжних засобів на здійснення зазначених розрахунків - Держспоживінспекція України (п. 14.19 Закону № 2346). Вимоги до суб'єктів господарювання щодо приймання електронних платіжних засобів в оплату за продані ними товари (надані послуги) визначає Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2010 р. N 878 "Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) із використанням спеціальних платіжних засобів" встановлено, що суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері продажу товарів, громадського харчування та послуг і які відповідно до закону використовують реєстратори розрахункових операцій, повинні здійснити перехід на обов'язкове приймання електронних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги). Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено звільнення від обов'язкового приймання електронних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) закладів громадського харчування закритого типу, які обслуговують певний контингент споживачів, зокрема особовий склад Збройних Сил та інших військових формувань, студентів, учнів та викладачів вищих професійно-технічних, загальноосвітніх навчальних закладів, працівників промислових підприємств, підприємств торгівлі з торговельною площею до 20 кв. метрів (крім автозаправних станцій), а також суб'єктів господарювання, які провадять господарську діяльність у населених пунктах із чисельністю населення менше 25 тис. осіб. Правові засади застосування РРО визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265). Згідно зі статтею 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" фізичні особи - підприємці при здійсненні продажу товарів (наданні послуг) не застосовують реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки при умові сплати єдиного податку. Фізособи-підприємці на загальній системі оподаткування повинні здійснювати розрахунки у сфері торгівлі із застосуванням РРО (п. 177.10 Податкового кодексу України). А тому при здійсненні розрахунків з покупцями повинні використовувати електронні платіжні засоби. Виходячи із викладеного, чинним законодавством не встановлено обов'язку щодо необхідності використання електронних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) суб'єктами господарювання, які не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності прийняття постанови № 222 від 06.12.2013 року про накладення стягнення у вигляді штрафних санкцій в сумі 8500,00 грн. за відсутність платіжного терміналу (спеціальні платіжні засоби) для розрахункових операцій. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted