Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0003181740 від 27.06.2013 р. в частині визначеної суми податкового зобов'язання в розмірі 7022,10 грн. основного платежу та 1755,53 грн. штрафних (фінансових санкцій), а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 жовтня 2012 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом. В свідоцтві зазначено, що [PERSON] (спадкоємець) є онукою спадкодавця - [PERSON]. Вартість спадкового майна становить 140442,00 грн. Як встановлено судом першої інстанції, позивачем до Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС подано декларацію про майновий стан та доходи отримані за 2012 рік у вигляді спадщини, в якій задекларовано дохід, отриманий у вигляді спадкового майна вартістю 140442,00 грн. та зазначено про нульову ставку оподаткування. Відповідно до вимог пп.174.4 ст.174 ПК України нотаріус щокварталу подає до органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. Матеріали справи містять розрахунок за формою 1ДФ, поданий Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою №2 до податкового органу, зі змісту якого вбачається, що отриманні позивачем доходи у вигляді спадщини відображено за ознакою доходу " 114" (дохід, отриманий платником податку унаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення відповідно до пп.174.2.2 п.174.2 та п.174.6 ст.174 ПК України) Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є онукою [PERSON]. Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV (далі ЦКУ) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Позивач в позовній заяві вказала, що її батько, який є членом сім'ї спадкодавця ([PERSON]) першого ступеня споріднення, помер [INFO] року, тобто до [INFO] року - до смерті [PERSON] (а.с.16). Згідно ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.2п.78.1ст.78 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки № 71/174/[NUMBER] від 12.06.2013 р. встановлено порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.174.2.2 ст. 174, п. 174.3 ст. 174 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено суму грошового зобов'язання: 7022,10 - за основним платежем, 1755,53 - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). За поясненнями відповідача означена сума податкового зобов'язання визначена у зв'язку з отриманням спадщини вартістю 140442,00 грн., з якої обчислено податкове зобов'язання за ставкою 5% в розмірі 7022,10 - за основним платежем, 1755,53 - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем реалізовано своє право на спадкування, визначене Цивільним кодексом України та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після чого правовідносини в частині оподаткування отриманої спадщини перейшли в площину податкових відносин. Однак, з огляду на те, що у Податковому кодексі України взагалі відсутнє таке поняття як «спадкування за правом представлення», то до спірних правовідносин в даній справі підлягають застосуванню норми ст. 1261, 1266 Цивільного кодексу України. Стаття 1261 Цивільного кодексу України визначає, що до першої черги права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Підпунктом 174.2.2 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу визначено, що об'єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, в розмірі 5% вартості будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Натомість, у відповідності до змісту абз. «а» пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою вартості власності, що успадковується членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України, на яку посилалася позивач в своєму позові, при спадкуванні за правом представлення внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. А отже, спадкування позивачем за правом представлення замість [PERSON], який би одержав право на спадкування після смерті своїх батьків ([PERSON] т а [PERSON]) відбулось як члена сім'ї першого ступеня споріднення (пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), і успадковане майно повинно оподатковуватись за нульовою ставкою відповідно до абз. «а» пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу України. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що нарахування відповідачем суми податкового зобов'язання в розмірі 7022,10 грн. основного платежу та 1755,53 грн. штрафних (фінансових санкцій) податковим повідомленням № 0003181740 від 27 червня 2013 року є протиправним, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, за викладених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до квитанції від 01.07.2013 року № ПН812435 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 114,00 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] суму, сплачену у якості судового збору за подання даного адміністративного позову з Державного бюджету України в розмірі 114,70 грн.

Результат розгляду: granted