Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

19 вересня 2013 року позивач - УПФУ в Надвірнянському районі Івано-Франківської області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача переплату пенсії в сумі 173019,2 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач з 07 вересня 2005 року отримує пенсію по втраті годувальника і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі. Згідно заяви від 09.10.2006 року відповідачу зроблено перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату № 03 від 02.08.2006 року, виданої Індивідуальним приватним підприємством Попова фірма «Паоле». 26.06.2013 року Пенсійним органом було встановлено, що вказана довідка не могла бути виданою вказаним підприємством, так як на час її видачі воно ліквідовано. У зв'язку з цим, виникла переплата пенсії за період з 07.09. 2005 року по 01.07.2013 року в сумі 173019,20 грн. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.10.2013 року у задоволенні позову відмовлено. Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано того, що довідка про заробітку плату видавалась 02.08.2006 року вже після ліквідації Індивідуального приватного підприємства Попова фірма «Паоле», яке протягом періоду з 02.03.1996 року по 26.12.2000 року не сплачувало страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. У зв'язку з викладеним, на підставі статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надміру виплачені суми пенсії підлягають поверненню. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення повісток, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалам справи, що відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі і отримує пенсію по втраті годувальника з 07 вересня 2005 року. Згідно заяви відповідача від 03.10.2006 року [PERSON] зроблено перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату № 03 від 02.08.2006 року, виданої Індивідуальним приватним підприємством Попова фірма «Паоле». На запит позивача Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Сургут Хмао-Югри повідомило, що на час видачі довідки про заробітну плату в серпні 2006 року і перерахунку відповідачу пенсії по втраті годувальника в жовтні 2006 року Індивідуальне приватне підприємство Попова фірма «Паоле» 06.02.2002 року було ліквідовано. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» повернення пенсіонером сум пенсії, які надміру виплачені здійснюються тільки у разі встановлення зловживань з боку пенсіонера. Однак, у процесі судового розгляду не встановлено зловживань з боку відповідача при перерахунку їй пенсії по втраті годувальника, а тому відсутні підстави вважати, що переплата пенсії в сумі 173019,20 грн за період з 06.09.2005 року по 01.07.2013 року виникла з вини пенсіонера. Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно прийняте без з'ясування того чи ця справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду. Правила предметно підсудності визначені ст. 18 КАС України згідно п. 4 ч. 1 якої місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. З аналізу наведених положень вбачається, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні справи за позовами фізичних осіб до суб'єктів владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. Однак, у даному випадку позов пред'явлений не фізичною особою, а суб'єктом владних повноважень, та не з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, а щодо повернення надміру виплаченої пенсії. Тому, цей спір не підпадає під положення п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України з урахуванням того, що стороною у справі є орган державної влади, а це свідчить про підсудність цієї справи окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ця справа вирішена неповноважним судом та у відповідності до ст. 202 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи цей спір по суті вважає, що адміністративний позов задоволеним бути не може, з огляду на таке. У відповідності до п. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695. Згідно з пунктом 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення вбачається, що повернення виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за умови встановлення зловживань з боку пенсіонера. Відповідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим, п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, зокрема пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Однак, управлінням Пенсійного фонду не надано належних доказів зловживань з боку відповідача, а судом таких зловживань не встановлено, тоді як позивачем пенсія по втраті годувальника відповідачу була виплачена добровільно. Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції вбачає, що факт роботи чоловіка позивача в ІПП Попова фірма «Паоле» протягом періоду з 02.03.1996 року по 26.12.2000 року підтверджуються наявною у матеріалах справи копією трудової книжки, законність якої відповідачем не оспорюється (а.с. 6-7). Довідка про заробітну плату від 02.08.2006 року № 03 видана ІПП Попова фірма «Паоле», скріплена печаткою та керівником підприємства. Доказів підроблення цієї довідки Пенсійним органом не надано, як не надано доказів того, що позивачу було відомо про ліквідацію вказаного підприємства 06.02.2002 року. Таким чином, всупереч приписам ст. 71 КАС України позивачем не доведено, що з боку відповідача мали місце зловживання або повідомлення недостовірної інформації, що в свою чергу, призвело до призначення та виплати йому пенсії без законних на те підстав. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав, закріплених ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для стягнення з відповідача надміру виплаченої пенсії в сумі 173019,2 грн. З огляду на те, що ця справа вирішена неповноважним судом, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: partial