Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що 9 січня 2014 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою за порушення п. 12.4 ПДР України за ст. 122 ч. 1 КУпАП до штрафу в розмірі 255 грн. Вважає, що вказана постанова була винесена незаконно, оскільки вона рухалася в потоці машин зі швидкістю руху 40 км/год. Також вказувала, що попереду неї рухався автомобіль «Тойота Прадо», тому невідомо, кому саме належала встановлена працівниками відповідача швидкість. Також вказувала, що прилад «Візир», яким було зафіксовано правопорушення має суттєву похибку, тому його показам довіряти не можна. Працівниками відповідача не було надано можливість позивачці ознайомитися із показаннями приладу «Візир», не встановлено, ким було порушено правила дорожнього руху. Також зазначала, що її не було повідомлено про час та місце розгляду справи та порушено право на захист. При накладенні стягнення не було враховано усі необхідні чинники для визначення розміру штрафу, який необхідно застосувати. На підставі переліченого просила суд скасувати постанову від 9 січня 2014 року про накладення на неї адміністративного стягнення. У судове засідання позивачка не з'явилась за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник позивачки, [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги, які просив суд задовольнити. Додадав, що позивачка виїжджала з двора будинку, розташованого по вул. Шевченко поміж пров. Шевченко та пров. Халтуріна, тому на неї не розповсюджувався знак обмеження швидкості руху в 40 км/год. Також наполягав на тому, що [PERSON] не перевищувала швидкість руху, бо прилад «Візир» не може слугувати доказом, бо має неточності у показаннях вимірювання швидкості. Представник відповідача, ІДПС взводу ДПС ДАІ при Маріупольському МУ ГУ МВС України в Донецькій області, Орлов О. Ю., у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], пояснив, що ним була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення на позивачку за ст. 122 ч. 1 КпАП України на підставі наявності порушення нею п. 12.9 (б) ПДР України, тому вказана постанова є законною та обґрунтованою. Провину позивачки вважає доведеною., бо остання була ознайомлена із показаннями вимірювального приладу «Візир», яким було зафіксовано правопорушення, оскільки керувала автомобілем в межах дії знаку обмеження швидкості для руху в 40 км/год. Протокол відносно позивачки вкладався у її присутності, та [PERSON] було повідомлено під розпис час та місце розгляду справи та роз'яснені процесуальні права. Просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного. Згідно постанови ПС1 № 204562 від 9 січня 2014 року, що була винесена ІДПС взводу ДПС при Маріупольському МУ, Орловим О. Ю., зазначено, що 9 січня 2014 року об 15 год. 25 хв., керуючи автомобілем Хюндай н/з [NUMBER] в м. Маріуполі по вул. Шевченко, [PERSON] рухалась зі швидкістю 63 км/год. при дозволенній швидкості руху 40 км/год., чим було порушено п. 12.9 (б) ПДР України, на підставі чого [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до протоколу про виявлене правопорушення вбачається, що 9 січня 2014 року об 15-25 год. [PERSON], керуючи автомобілем Хюндай Санта Фе н/з [NUMBER] по вул. Шевченко в м. Маріуполі, рухалась зі швидкістю 63 км/год. при дозволеній швидкості 40 км/год., що було встановлено приладом вимірювання швидкості Візир № 0807181. З вказаного протоколу також вбачається, що [PERSON] було роз'яснено права, передбачені Конституцією, а також КУпАП, та повідомлено про розгляд справи на місці правопорушення, про що свідчать підписи позивачки у протоколі. Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. За ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідно до п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 («Обмеження максимальної швидкості», тобто заборона руху зі швидкістю, що перевищує зазначену на знакові). При цьому зона дії знаку 3.29 становить від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, та дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. За положеннями ст. 122 ч. 1 КпАП України до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України притягаються водії транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 кілометрів на годину. У судовому засіданні було оглянуто відеозапис правопорушення на магнітному носії інформації, долученому до матеріалів справи, за участю водія автомобіля Хюндай н/з [NUMBER], [PERSON], де видно, що вказаний автомобіль рухається по ділянці дороги в одному напрямку для руху зі швидкістю 63 км/год. 9 січня 2014 року об 15-25 год. в м. Маріуполі. З вказаної відеофіксації також вбачається, що автомобіль рухається по вказаній ділянці дороги один, без жодних перешкод. Вказана фіксація була зроблена на приладі вимірювання швидкості «Візир» № 0807181, який відповідно до свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 06/03-661 від 3 червня 2013 року, визнано придатним для використання до 3 червня 2014 року. Також зазначено, що вказаний прилад вимірювання має максимальну похибку від «+2» км/год. до «-2» км/год. Також на підставі схеми дислокації дорожніх знаків по вул. Шевченко в м. Маріуполі від пр. Будівельників до бул. Шевченко суд встановив, що на ділянці дороги від пров. Шевченко до пров. Халтуріна діє дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» 40 км/год., встановлений одразу за перехрестям вул. Шевченко із пров. Шевченко. Не заперечувалось у судовому засіданні сторонами факт того, що [PERSON] рухалась по вул. Шевченко в м. Маріуполі від пров. Шевченко до пров. Халтуріна, коли її було зупинено представниками відповідача для складання протоколу за порушення п. 12.9 (б) ПДР України. Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що автомобілем Хюндай н/з [NUMBER] керувала 9 січня 2014 року об 15-25 год. [PERSON] в м. Маріуполі по вул. Шевченко. Натомість при розгляді справи були спростовані доводи [PERSON] щодо того, що вона рухалась зі швидкістю 40 км/год., тобто взагалі не перевищуючи встановлений швидкісний режим, що рухалась в потоці автомобілів, що не була ознайомлена ані з протоколом про адміністративне правопорушення, ані з місцем та часом розгляду справи, що прилад виміру швидкості «Візир» № 0807181 має суттєву погрішність вимірювання швидкості. Посилання на недоведеність факту правопорушення з боку позивачки будь-якими доказами не було доведено ані [PERSON], ані її представником, тому ці доводи суд не приймає до уваги. Суд також зауважує, що при винесенні постанови про притягнення до відповідальності [PERSON] працівником ДАІ було враховано як обставини вчиненого правопорушення, так й данні винної особи, на підставі чого було визначено позивачці мінімальне адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення ст. 122 ч. 1 КУпАП, тому суд вважає безпідставними посилання позивачки на необґрунтоване накладення стягнення у цьому розмірі. На підставі доведеності факту порушення позивачкою п. 12.9 (б) ПДР України, що свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, суд встановив, що підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови від 9 січня 2014 року ПС1 № 204562 немає, внаслідок чого позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied