Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

У лютому 2011 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції, в якому просить визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції від 20.01.2011 року про накладення штрафу. Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2011 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції [PERSON] щодо накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі в розмірі 340 грн. Скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції [PERSON] від 20.01.2011 року про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі в розмірі 340 грн. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», не вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення причин невиконання виконавчого документу та прийнято рішення про накладення штрафу. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відділ державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2011 року. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що виконавчий документ - виконавчий лист № 2а-371 відповідає вимогам ст.ст. 3, 19 Закону України «Про виконавче провадження». В зв'язку з цим 03.11.2010 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано термін для добровільного виконання до 10.11.2010 року. Копію даної постанови було надіслано боржнику на виконання. В термін, наданий для добровільного виконання, виконавчий документ управлінням Пенсійного фонду України у Сокальському районі виконаний не був, у відділ ДВС не подано жодного документа, який би свідчив про виконання виконавчого листа № 2а-371. У зв'язку з невиконанням виконавчого документа без поважних причин 20.01.2011 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі в розмірі 340,00 грн. та листом від 21.01.2011 року надано повторний строк виконання до 27.01.2011 року, тобто державний виконавець відділу ДВС діяв в межах своїх повноважень. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Як слідує з матеріалів справи, на виконанні державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист №2а-371/2009, виданий 08.09.2010 року Сокальським районним судом Львівської області, згідно з яким зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нараховувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції станом на 09.07.2007 року). На виконання вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції 3 листопада 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 22320453 та надано строк до 10.11.2010 року для добровільного виконання рішення суду. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції від 20.01.2011 року за невиконання рішення суду на управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області, як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Суд апеляційної інстанції вважає, що наведений спір розглянутий та вирішений неповноважним судом, що підтверджується наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Як слідує з роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму ВАС України № 3 від 13.12.2010 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», із ч. 2 ст. 18 КАС України випливає, що справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, їх посадова чи службова особа, підсудні окружним адміністративним судам. Тому судам слід ураховувати, що позовні заяви стосовно рішень, дій або бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції підсудні окружним адміністративним судам, оскільки відповідачем у таких справах є відповідний орган державної виконавчої служби, незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У зв'язку з цим правила ч.3 ст. 18 КАС України для визначення предметної підсудності зазначеної категорії справ не підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи - позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Зазначена норма підлягає застосуванню при визначенні підсудності справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби незалежно від статусу позивача - фізичної чи юридичної особи та виконавчого документа, в тому числі незалежно від адміністративного суду, рішення якого примусово виконується, і основним у цьому є те, щоб оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність були прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань). Водночас судам потрібно брати до уваги, що позивач може вибрати за вказаних умов лише окружний адміністративний суд, оскільки такі справи предметно підсудні тільки цим місцевим судам. Таким чином, наведений спір відповідно до процесуального закону, чинного на момент розгляду справи в суді першої інстанції, був підсудний окружному адміністративному суду. Відповідно до ч. 4 ст. 202 КАС України (в редакції, діючій на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. Оскільки справа розглянута неповноважним складом суду (тобто, із порушенням правил предметної підсудності), тому оскаржуване рішення місцевого загального суду як адміністративного суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення по суті заявлених позовних вимог. Вирішуючи даний спір, апеляційний суд зазначає наступне. За правилами ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Згідно п.1. ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, що передбачено ст.5 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Встановлено, що постанова суду про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нараховувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції станом на 09.07.2007 року), у встановлений державним виконавцем державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції строк добровільного виконання виконана не була. Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи, апеляційний суд вважає, що вказана постанова від 20.01.2011 року про накладення штрафу відповідачем прийнята обґрунтовано, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, тобто правомірно, а тому підстав для її скасування немає. Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області.

Результат розгляду: denied