Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

10.01.2014 р. позивач, громадянин Республіки Польща [PERSON], звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівського прикордонного загону про визнання незаконним та скасування рішення від 23.12.2003 року «Про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства». 12.02.2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 21.11.2013 року «Про примусове повернення та заборону в'їзду на територію України». В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 09.11.2013 року начальником Сокальського РВ за порушення терміну перебування в Україні притягнуто його до адміністративної відповідальності за п.5 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф в розмірі 510 грн., який ним у цей же день сплачено. 21.11.2013 року позивач виїхав в республіку Польща. 23.12.2013 року при в»їзді на територію України службовою особою підрозділу охорони державного кордону винесено рішення «Про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства», яким відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на в»їзд, так як є рішення уповноваженого державного органу про заборону в»їзду в Україну. Позивач вважає рішення від 21.11.2013 року незаконним, так як про таке рішення йому не було відомо, копія такого йому не вручалась, у день винесення такого рішення позивач виїхав за межі України, не був присутній, відповідачем порушено форму такого рішення, крім того воно винесене не уповноваженою особою. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. Представник відповідача 1 - Львівського прикордонного загону в судовому засіданні, позов не визнав, надав пояснення аналогічні поданим запереченням на позов. У запереченні зазначає, що рішення від 23.12.2003 року «Про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства» прийнято на підставі доручення ГУ ДМС України у Львівській області від 21.11.2013 року, яким заборонено в»їзд в України гр. [PERSON]. Таке рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у відповідний спосіб, що передбачений законодавством України, тому у задоволення позову слід відмовити. Представник відповідача 2 - Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні поданим запереченням на позов, у яких зазначено, що так як позивачем перевищено дозволений термін перебування на території України, його було притягнуто до адмінвідповідальності та відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішенням від 21.11.2013 року примусово повернуто за межі України та заборено в'їзд на територію України на 3 роки. Просив у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що є цивільною дружиною позивача, 21.11.2013 року вони з самого ранку виїхали в Польщу, ніхто їх не викликав в РВ, тому не було відомо про прийняте рішення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним адміністративний позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обов'язками, як і громадяни України. Правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". [PERSON] є громадянином Республіки Польща. 09.11.2013 року працівниками Сокальського РВ ГУ ДМС України у Львівській області відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч.5 ст.203 КУпАП та згідно постанови від 09.11.2013 року його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 510 грн. Штраф було сплачено добровільно, що підтверджується квитанцією № 102 від 09.11.2013 року. 21.11.2013 року головним спеціалістом Сокальського РВ ДМС України у Львівські області Климчук А.І. було прийняте Рішення про примусове повернення та заборону в»їзду на територію України громадянина Республіки Польща [PERSON], [INFO], яким вирішено примусово повернути за межі України та заборонити в»їзд на територію України громадянину Республіки Польща [PERSON], [INFO], терміном три роки та зобов»язано покинути територію України в термін до 01 грудня 2013 року. 23.12.2013 року під час наміру на перетин державного кордону України громадянином Польщі [PERSON] у пункті пропуску «Рава-Руська-Хребенне» інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» старшим прапорщиком Оглашенним Юрієм Петровичем, як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, було прийнято Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства. Підставою винесеного рішення було рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну, а саме - доручення ГУ ДМС України у Львівській області від 21.11.2013 року. Вирішуючи спір, Суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» органи Державної прикордонної служби України мають право шляхом опитування осіб з'ясовувати підстави перетинання державного кордону України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: - наявності у нього дійсного паспортного документа; - відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в України; - наявності у нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; - підтвердження мети запланованого перебування; - наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку. Відповідно до ч. 2 ст. 8 вищезазначеного Закону іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 14 цього ж Закону іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт. 23.12.2013 року старшим прапорщиком Оглашенним Ю.П. винесено Рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства відносно громадянина Польщі [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», а саме доручення ГУ ДМС України у Львівській області від 21.11.2013 року. Суд вважає, що службова особа підрозділу охорони державного кордону при прийняті оскарженого рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, а тому у частині задоволення позову щодо визнання незаконним та скасування рішення від 23.12.2003 року «Про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства» слід відмовити. Правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 р. № 150 затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. У ч. 2 п. 2 цієї Постанови передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України (далі - ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом 23.04.2012, № 353/271/150 та зареєстрована в Мінюсті України 21.05.2012 р. №806/21119. Відповідно до п. 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення. Згідно з п. 2.1 Інструкції рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) (далі - рішення про примусове повернення) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу I цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення іноземців може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Один із примірників рішення про примусове повернення негайно видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято. Інший примірник залишається в органі, який його прийняв. Згідно з п.2.5 Інструкції рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6). Відповідно до ч.2 Закону України «Про державну службу» посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2013 року головним спеціалістом Сокальського РВ ДМС України у Львівські області Климчук А.І. було прийняте Рішення про примусове повернення та заборону в»їзду на територію України громадянина Республіки Польща [PERSON]. Згідно посадової інструкції головного спеціаліста Сокальського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, затвердженої начальником ГУДМСУ у Львівській області 10.10.2012 року на головного спеціаліста не покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, у п.2.4 Інструкції зазначено, що в межах наданої компетенції забезпечує підготовку проектів рішень та пропозицій керівництву на виконання доручень начальника відділу. Крім того, у додатку 1 до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства міститься бланк рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, у якому немає погодження такого рішення, у даному випадку, з начальником Сокальського РВ ГУ ДМС України у Львівській області, як у рішенні від 21.11.2013 року, у додатку 2 « повідомлення щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства», яке підписується начальником органу, підрозділу, зазначено, що « мною прийнято рішення», що виключає можливість прийняття рішення про примусове повернення іншою особою, в даному випадку головним спеціалістом. Крім того, як встановлено показами свідка [PERSON], 21.11.2013 року вона з позивачем зранку виїхали в республіку Польща, та позивачу не було відомо про винесення такого рішення. В матеріалах справи відсутні відомостей щодо вручення позивачу копії рішення, чим порушено пп.5 п. 2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що Рішення від 21.11.2013 року про примусове повернення та заборону в»їзду на територію України громадянина Республіки Польща [PERSON], [INFO], прийняте головним спеціалістом Сокальського РВ ДМС України у Львівські області Климчук А.І., не в межах його повноважень, а тому його слід визнати протиправним та скасувати. Щодо судових витрат, то у відповідності до ст.94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 36,60 грн. судового збору.

Результат розгляду: partial