Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

26 травня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до суду з адміністративним позовом, яким просило визнати неправомірними дії державного виконавця по винесенню постанови про арешт коштів на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16 травня 2008 року та скасувати її. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам, що мають право на пенсію за цим Законом, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету. Згідно ч. 10 ст. 80 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсійні активи не можуть накладатися стягнення або застосовуватися конфіскація. Крім цього, позивач також зазначає, що при ухваленні рішення Іршавським районним судом про заміну сторони виконавчого провадження за відсутності представника позивача, про наявність судового рішення йому відомо не було та таке не направлялося, в зв'язку з чим рішення оскаржене в апеляційному порядку. Вказує на те, що ним надіслана скарга до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції в Закарпатській області, якою просили зупинити виконання постанови про відкриття виконавчого провадження - до розгляду апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги позивача, але відповідач не зупинив виконавче провадження, в зв'язку з чим просять визнати дії державного виконавця неправомірними. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено. Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу,зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити повністю. В апеляційній скарзі покликається на те, що 16 березня 2007 року Іршавським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу по справі про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено Закарпатський ОВК, як сторону виконавчого провадження на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в апеляційному порядку оскаржило вищенаведену ухвалу. Скаргами №1574/07 від 28.01.2008 року та №1660/07, №1661/07, №1672/07, №1673/07, №1674/07 від 29.01.2008 року зверталося до ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області, якою повідомляло останнє про факт оскарження в апеляційному порядку вищенаведених рішень Іршавського районного суду, просило не вживати заходів по виконанню згаданих виконавчих документів та зупинити виконавчі провадження за виконавчими листами №2а-94 до вирішення питання Львівським апеляційним адміністративним судом. Однак, натомість щоб розглянути вище зазначені скарги ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області виносить постанови від 09.02.2008 року про стягнення з боржника виконавчого збору за невиконання виконавчого листа №2а-94 виданого на користь вищенаведених стягувачів та постанову про арешт коштів боржника від 16.05.2008 року. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що 16 березня 2007 року Іршавським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу по справі про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено Закарпатський ОВК, як сторону виконавчого провадження на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Головне управління довідалось про винесення даної ухвали тільки з надісланих підрозділом примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області постанов про поновлення виконавчого провадження від 23.01.2008 року з примусового виконання виконавчих листів №2а-94, які головне управління отримало 25.01.2008 року. 28 січня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в апеляційному порядку оскаржило вищенаведену ухвалу. Крім того, головне управління оскаржувало також постанову Іршавського районного суду від 21.12.2006 року на підставі якої були видані вищенаведені виконавчі листи №2а-94 на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. 16 травня 2008 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Гарапко М.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на кошти у межах суми 140150,01 грн., що належать боржнику (Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області) та містяться на рахунках за №,№ 25608301684/980, 25607302684/980, 25605304684/980, 25603340684/980, які відкриті в філії Закарпатського обласного управління ВАТ "Державний ощадний банк України". Оскаржувана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчих листів по справі № 2а-94, виданих 03.01.2007 року, та ухвалою про заміну сторони виконавчого провадження від 16.03.2008 року, виданих Іршавським районним судом, і 6 постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.02.2008 року. Підставою для винесення постанови про арешт коштів боржника є та обставина, що вищезазначені виконавчі листи та ухвали, видані Іршавським районним судом, боржником не виконано, а згідно листа від 17.04.2007 року за № 699 філії Закарпатського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» у позивача наявні рахунки, та необхідність накладення арешту мотивовано метою повного, фактичного та своєчасного виконання виконавчих документів. Відповідно до ч. 7 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк. Частиною 1 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути зупинено у разі прийняття скарги на дії державного виконавця або відмову в його відводі. Скаргами №1574/07 від 28.01.2008 року та №1660/07, №1661/07, №1672/07, №1673/07, №1674/07 від 29.01.2008 року зверталося до ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області, якою повідомляло останнє про факт оскарження в апеляційному порядку вищенаведених рішень Іршавського районного суду, просило не вживати заходів по виконанню згаданих виконавчих документів та зупинити виконавчі провадження за виконавчими листами №2а-94 до вирішення питання Львівським апеляційним адміністративним судом. Однак, натомість щоб розглянути вище зазначені скарги ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області виносить постанови від 09.02.2008 року про стягнення з боржника виконавчого збору за невиконання виконавчого листа №2а-94 виданого на користь вищенаведених стягувачів. Дані постанови були оскаржені головним управлінням в судовому порядку. Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне провадження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буду поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент винесення оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника відповідачу не було відомо про існування ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2008 року, оскільки станом на 16.05.2008 року ухвала Іршавського районного суду від 16.03.2007 року про заміну сторони виконавчого провадження не набула законної сили, а також наявність фактів повідомлення ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області про оскарження такої до суду апеляційної інстанції. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався на те, що хоча дії відповідача неправомірні по винесенню постанови про накладення арешту на рахунки Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, однак в позові слід відмовити, оскільки спірне виконавче провадження виконане, і саме виконавче провадження закінчено. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду. Позивач просив визнати дії відповідача неправомірними і скасувати постанову про арешт коштів від 16 травня 2008 року. На думку колегії суддів встановивши, що дії державного виконавця є неправомірними, суд першої інстанції повинен був винести рішення про задоволення позову в цій частині, а в частині скасування постанови державного виконавця від 16 травня 2008 року відмовити, оскільки на час розгляду справи виконавче провадження було виконане, і провадження закінчено. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 16.05.2008 року. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, оскільки воно винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нової, якою позов задоволити частково.

Результат розгляду: partial