Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2013 року у справі №428/3746/13-а частково задоволений адміністративний позов [PERSON] (надалі позивач) до Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжне (надалі Управління, відповідач) про визнання відмови у перерахунку щомісячного довічного утримання протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Визнана протиправною відмова Управління у перерахунку щомісячного довічного утримання позивачу з 1 січня 2012 року та 1 липня 2012 року. Зобов'язано відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідачу, встановивши розмір цього утримання 80 відсотків від суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді з 1 січня 2012 року та 1 липня 2012 року та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 1 січня 2012 року (арк. справи 39). Управління, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2013 року по справі №428/3746/13-а скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги позивача до Управління задоволені частково. Зобов'язано Управління розглянути заяву позивача про перерахунок щомісячного довічного утримання з 1 січня 2012 року у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді від 1 жовтня 2012 року, з прийняттям рішення за результатами її розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 60-61). 20 січня 2014 року позивач звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №428/3746/13-а, яким вирішити питання про встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій, а також про судові витрати (арк. справи 81). 14 лютого 2014 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління та долучені до матеріалів справи розпорядження від 6 вересня 2013 року №149282, яке розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та задоволено. Відповідно до пункту першого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Як зазначалось раніше, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року скасовано постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2013 року по справі №428/3746/13-а, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги позивача до Управління задоволені частково. Зобов'язано Управління розглянути заяву позивача про перерахунок щомісячного довічного утримання з 1 січня 2012 року у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді від 1 жовтня 2012 року, з прийняттям рішення за результатами її розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах. Згідно частини 9 цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Цій нормі кореспондуються положення абзацу сьомого пункту четвертого частини першої статті 163, абзацу п'ятого пункту четвертого частини першої статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду щодо розгляду заяви позивача про перерахунок щомісячного довічного утримання з 1 січня 2012 року у розмірі 80 відсотків грошового у тримання судді, який працює на відповідній посаді від 1 жовтня 2012 року, з прийняттям рішення за результатами її розгляду. Стосовно заявлених вимог про вирішення питання щодо сплати судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Згідно зі статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України в резолютивній частині постанови зазначається: висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інші правові наслідки ухваленого рішення; строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження; встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно). У відповідності до частини першої статті 168 цього Кодексу суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки при винесенні судового рішення за результатами розгляду справи по суті питання про відшкодування судових витрат не було вирішено, судові витрати, які були сплачені позивачем для розгляду позовної заяви в цій справі, підлягають стягненню судом апеляційної інстанцій відповідно до вимог частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства. За вимогами частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 34 грн. 41 коп., що підтверджується квитанцією від 12 квітня 2013 року №85 (арк. справи 1). Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 17 грн. 21 коп.

Результат розгляду: granted