Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську та Світловодському районі звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 693,58 грн., визначеної вимогою про сплату боргу №Ф165-У від 01.02.13. Ухвалою суду від 23.01.14 на підставі п.4 ч.1 ст.1832 КАС України відкрито скорочене провадження у справі за вказаним позовом. Зазначена ухвала рекомендованим листом із зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення направлялася судом відповідачці за адресою, яка зазначена в позовній заяві, витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, але конверт повернутий поштою за закінченням терміну зберігання. Частиною 11 статті 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Розглянувши справу у порядку скороченого провадження, оцінивши повідомлені позивачем обставини, зважаючи на відсутність заперечень відповідачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] з 01.03.12 зареєстрована як фізична особа-підприємець, взята на облік в УПФУ в м. Світловодську та Світловодському районі як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 01.04.12 по 30.09.12 перебувала на спрощеній системі оподаткування. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За визначенням, наведеним у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 2 - 14 частини 1 цієї статті, є застрахованими особами відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. (частина 2 статті 4 Закону). Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 2 статті 6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Як визначено пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону, мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Відповідно до частини 11 статті 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Частинами 2, 3 статті 9 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до частин 7, 8 статті 9 Закону єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік. Між тим, згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону (у редакції Закону України від 18.09.12 №5292-VI, який набрав чинності 13.10.12) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Порядок обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками - фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, передбачений пунктом 4.6 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.10 №21-5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.10.10 за №994/18289 (надалі - Інструкція №21-5). Вказаною нормою (у редакції, яка діяла до 01.02.13) встановлено, що зазначена категорія платників самостійно обчислює для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць. Платники сплачують єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який він сплачується. Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік. Судом установлено, що відповідачкою до УПФУ в Світловодську та Світловодському районі звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік не подавався, у встановлені строки авансові платежі не сплачувалися та остаточні розрахунки з Пенсійним фондом не проведені. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону визначено, що сума єдиного внеску, яка своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою. Згідно з пунктом 4.9 Інструкції №21-5 обчислення єдиного внеску органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів Пенсійного фонду, інформації територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. УПФУ в Світловодську та Світловодському районі, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, обрахованого за правилами пункту 5 частини 1 статті 1 Закону, обчислено суму єдиного внеску відповідачки за 2012 рік у розмірі 1893, 58 грн. та сформовано вимогу про сплату боргу №Ф165-У від 01.02.13 на суму 1 893,58 грн., яка направлена відповідачці для узгодження. Відповідно до частини 4 статті 25 Закону (у редакції, чинній на момент винесення вказаних вимог) територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються. Вбачається, що вимога про сплату боргу №Ф165 від 01.02.13 отримана відповідачкою 02.03.13. У встановленому порядку нею не узгоджена та не оскаржена. На погашення недоїмки відповідачкою 15.04.13 сплачено 1200 грн. Наразі на виконанні в органах ДВС зазначена вимога про сплату боргу не перебуває. Таким чином, на час вирішення спору за відповідачкою рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 693,58 грн. (1893, 58 грн. - 1200 грн.), що підтверджується карткою особового рахунку. Доказів її погашення суду не надано. Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", який набрав чинності 11.08.13, органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного адміністративного позову та про його задоволення. Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Результат розгляду: granted