Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" (далі позивач) зареєстрована як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія А01 №456852 та довідкою АА №633552 з ЄДРПОУ (а.с.49-50). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Згідно пункту 1 Положення про Державну інспекцію України з питань захист прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №465/2011, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України. Відповідно до Переліку територіальних органів Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.2011 р. № 775, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області (далі відповідач) є територіальним органом Державної інспекції з питань захисту прав споживачів України. Отже, інспекція з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області (далі відповідач) у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, є суб'єктом владних повноважень, рішення якого оскаржене. Посадовими особами відповідача на підставі наказу №55-од від 25.03.2013 р. та направлення №562 від 12.04.2013 р. проведено планову перевірку додержання вимог законодавства про захист прав споживачів (а.с.88,89). За результатами проведеної перевірки складено акт №475 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 12.04.2013 р., яким зафіксовані порушення, зокрема: реалізація товару без дати виготовлення, назви та адреси виробника (позиція 1-2 додаток 7), без дати виготовлення (позиція 3 додатку7) та з порушенням законодавства про мови (позиція 4 додатку7); - реалізація товару (позиція 5-42 додатку7), який реалізується із зазначенням ціни товару нижчої від її звичайної ціни (знижка) без зазначення як на товарі так і в магазині терміну дії знижки на товар (а.с.77-92). На підставі вищезазначеного акту перевірки винесена постанова по накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 11 жовтня 2013 р. №310, якою накладено на позивача штраф в сумі 3663,97 грн. (а.с.29-30, далі оскаржуване рішення). Правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення про накладення штрафу є предметом спору, який передано на вирішення суду. Стосовно оскаржуваного рішення, суд дійшов наступних висновків. Позивач, як на протиправність оскаржуваного рішення, посилається те, що відповідач провів перевірку за відсутності уповноваженої особи. Відповідно преамбули до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). Абзацом другим статті 1 Закону № 877-V (в редакції чинній на час проведення перевірки) заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Відповідно до частини 4 статті 5 Закону № 877-V, органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Відповідач направив позивачу повідомлення про проведення перевірки у термін з 11.04.2013 р. по 07.05.2013 р., яке отримав продавець [PERSON] 28.03.2013 р. (а.с.88). Свідок повідомив суду, що позивач був повідомлений про проведення планової перевірки за десять днів і при проведенні перевірки був присутній директор магазину. Представник позивача також підтвердив факт повідомлення про проведення перевірки за десять днів. Отже, позивач був належним чином повідомлений про проведення планової перевірки, а відтак був зобов'язаний забезпечити участь уповноваженої особи під час проведення перевірки. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, перевіряючих осіб було допущено до перевірки директором магазину. В матеріалах справи наявна копія витягу з наказу від 05.02.2013 р. №1260-к, яким переведено Снєжка Д.М. керуючого магазином «Факстрот» та признання його відповідальної особою за фінансовий стан та підписання фінансових документів по магазину і надано право підпису на договорах від імені позивача, та надано право користування номерною печаткою (а.с.109). Все вищеописане дає підстави суду дійти висновку, що перевірка була проведена на підставі та у спосіб, визначений законодавством, а тому посилання позивача про протиправність оскаржуваного рішення з підстав порушення процедури проведення перевірки не приймаються судом, оскільки описані позивачем порушення не підтверджені належними доказами. Крім того, абзацом 3 частини 5 статті 7 Закону № 877-V закріплено право суб'єкта господарювання не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею. Як зазначено в матеріалах справи, відповідача було допущено до проведення позапланової перевірки, а відтак відповідач дотримався процедури проведення перевірки. Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII (далі-Закон № 1023-XII) визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В акті перевірці відображено про реалізацію товарів (позиція 1-4 додатку до акту7) без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації та відсутність інформації на доступній мові. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 15 Закону № 1023-XII, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Пунктом 2 частини 1 статті 15 Закону № 1023-XII визначено, що інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності. 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Згідно частини 2 статті 15 Закону № 1023-XII, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Тобто, уся необхідна інформація повинна міститись на ціннику товару чи на самому товарі. Всі заходи державного контролю в державі спрямовані на доведення до відома споживача достатньої інформації про певний вид товару саме шляхом розміщення відповідної інформації на товарі, якій споживач має намір придбати. Згідно пунктом 16 «Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами», затверджених Наказом Мінекономіки України від 19.04.2007 року №104, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів. В пункту 4.1 «Загальні вимоги щодо споживчого маркування» Національного стандарту України ДСТУ 4519:2006 зазначено, що під час продажу товарів/виробів суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити споживача необхідною, доступною, вірогідною та своєчасною інформацією про товари/вироби державною мовою. Відповідно до підпункту 4.6 «Загальні вимоги щодо споживчого маркування» Національного стандарту України ДСТУ 4519:2006, у споживчому маркуванні щодо товару/виробу має бути така інформація: - назва країни-походження; - товарний знак (за наявності), назва та місце розташування виробника; - позначення нормативного документа, обов'язковим вимогам якого повинен відповідати товар/виріб (для товарів вітчизняного виробництва); - назва товару/виробу; - артикул товару/виробу; - модель товару/виробу; - розміри; - вміст сировини; - дата виготовлення; - символи щодо догляду; - інформація щодо сертифікації товару/виробу (за наявності); - штриховий код товару/виробу (за наявності); - специфічна та додаткова інформація про товар/виріб для споживача (за потреби). Позивач в позові не навів підстави, через які вбачає протиправність оскаржуваного рішення в частині визначення штрафу за порушення, зазначені в акті перевірки по позиціях 1-4 додатку до акту 7 щодо порушень, описаний в позиціях 1-4 додатку 7 до акта перевірки. Крім того, про усунення порушень законодавства по позиціях 1-4 додатку до акту 7, відповідачем видано припис, який був усунений позивачем. Факт виконання вимог припису про усунення порушень, визначених в позиціях 1-4 в судовому засіданні підтвердив і представник позивача. Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Проте, позивач не навів жодних доводів, які б спростовували висновки акту перевірки. Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як на думку суду, виконав свій обов'язок щодо доведення правомірності свого рішення. Доступна та достатня інформація про товар повинна бути розміщена саме на такому товарі, щоб споживач мав можливість ознайомитись з необхідною інформацією про товар, а в даному випадку така інформація була відсутня. Згідно пунктом 7 частини 1 статті 23 Закону № 1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до частини 2 статті 23 Закону № 1023-XII, суми штрафів зараховуються до державного бюджету. Порядок їх стягнення визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 17 Порядку проведення торгової діяльності і правил торгового обслуговування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 р. №833, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку. Абзацом 1 пункту 21 Порядку проведення торгової діяльності і правил торгового обслуговування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 р. №833 визначено, що суб'єкт господарювання зобов'язаний: надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари. Таким чином, надання доступної та необхідної інформації для споживачів є обов'язковим, а її ненадання, є порушенням чинного законодавства України та суттєво обмежує законне право споживача на усвідомлений і компетентний вибір товарів. Аналізуючи встановлені обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини суд дійшов висновку, що у своєму взаємозв'язку норми права, а саме ДСТУ 4519:2006, пункт 16 «Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами», пункт 17 Порядку проведення торгової діяльності і правил торгового обслуговування та стаття 15 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов'язують позивача надати споживачеві доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцию. Тобто, факт відсутності повної інформація про продукцію в позиціях 1-4 додатку до акту перевірки 7, в судовому засіданні спростований не був, а відтак суд дійшов висновку про правомірність визначення відповідачем штрафних санкцій в сумі 433,97 грн., а тому в цій частині позову належить відмовити. Стосовно правомірності визначення штрафу в сумі 3230 грн. по позиціям 5-42, зазначених в додатку до акта перевірки 7, суд зазначає наступне. В оскаржуваному рішенні зазначено про порушення допущене позивачем - реалізація 38 партій товару, без зазначення терміну проведення знижки, тобто за порушення частини 4 статті 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» та про накладення штрафу по п.7 ч.1 ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідач в судовому засіданні пояснив, що під час проведення перевірки встановлено, що позивачем застосовано «знижку» на реалізуємі товари, проте дати дії такої знижки зазначено не було, надавши суду фото відповідних цінників (а.с.100-102). Позивач наполягав на тому, що ним не було проведено акцій чи тимчасових знижок, оскільки деякі товари були уцінені, тобто, нова ціна була встановлена на весь період часу. Крім того, позивач надав суду наказ №ККФМТ-926-201 від 10 квітня 2013 р. про проведення переоцінки ТМЦ з метою встановлення відповідності відпускних цін у роздрібній торгівлі до діючих ринкових цін, стимулювання об'ємів продаж і зменшення товарних запасів (а.с.31-48). Отже, на певні товари було встановлені нові ціни без обмеження періоду дій таких цін, а тому на цінниках не було зазначено період часу, на який встановлено такі ціни. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що на позивача не було покладено обов'язку на цінниках зазначати слова «нова ціна встановлена на весь період часу» або зазначати, що ціна діє «з 10 квітня 2013 р. по невизначений час», як на тому наполягав відповідач. Позивача притягнуто до відповідальності, як зазначено в оскаржуваному рішення, за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (п.7 ч.1 ст.23 Закону № 1023-XII), в той час як саме в частині 1 статті 15 Закону № 1023-XII визначений необхідний обсяг необхідної інформації. Проте, в частині 1 статті 15 Закону № 1023-XII відсутнє посилання про необхідність визначення дати дії нової ціни. Отже, Законом № 1023-XII чітко визначені порушення за які, можливо притягнути до фінансової відповідальності, проте, за відсутність дати дії нової ціни в Законі № 1023-XII не передбачена фінансова відповідальність. Так, пунктом 2 частини 4 ст.15 Закону № 1023-XII визначено, що вживання понять "знижка" або "зменшена ціна" або будь-яких інших, аналогічних за значенням, дозволяється, якщо такого роду знижка або зменшення ціни застосовується протягом визначеного та обмеженого періоду часу. Як зазначив позивач, зменшена вартість на товари відбулась не у зв'язку із строковою акцію, а у зв'язку з переоцінкою товару, тобто встановленням нової ціни на товар на весь період часу реалізації такого товару. Згідно Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку, продукції виробничо-технічного призначення та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 10 вересня 1996 р. N 120/190 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 1999 р. за N 921/4214 (далі Положення) проводиться уцінка товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення, що залежалися (не мають збуту більше трьох місяців) і не користуються попитом у споживачів, а також таких товарів та продукції, які частково втратили свою первісну якість (далі - товари, продукція), та надлишкових товарно-матеріальних цінностей (матеріалів, комплектуючих виробів, інших матеріальних цінностей, що більше трьох місяців не можуть бути використані на виробництво продукції, оскільки таку продукцію виробляти недоцільно за відсутності попиту на неї як на внутрішньому, так і на зовнішньому ринках). Відповідно до пункту 21 Положення, уцінені товари, продукція та надлишкові товарно-матеріальні цінності повинні бути перемарковані. Перемаркування цін на самих товарах, продукції та надлишкових товарно-матеріальних цінностях або фабричних ярликах, технічних паспортах та інших видах позначення цін виконується комісією, яка проводить уцінку товарів, продукції та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, шляхом закреслення попередньої ціни і позначення нової ціни на кожній одиниці товару з підтвердженням її підписом голови комісії. Пунктом 23 Положення визначено, що при перемаркуванні цін, що змінені у зв'язку з частковою втратою якості об'єкта уцінки, на ярликах, упаковці або цінниках ставиться літера "П". Посилання представника відповідача про те, що відсутність на цінниках літери «П», що не дало можливість перевіряючим особам ідентифікувати зміну ціни, як «переоцінку, не приймаються судом, оскільки літери «П» зазначається лише при частковій втраті якості товару, в той час, як визначено в наказі про проведення переоцінки, переоцінка товару проведення в зв'язку із приведенням цін до ринкових та для зменшення залишків товарів. Отже, суд дійшов висновку, що позивач не проводи будь яких знижок на товар на певний період часу, а ним проведена переоцінка товару, а відтак останній не був зобов'язаний зазначати про період дії нових цін. Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку про протиправність визначення відповідачем штрафу по позиціях 5-42, зазначених в додатку до акту перевірки 7, а тому постанова інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 10 жовтня 2013 р. №310 в частині визначення штрафних санкцій в сумі 3230 грн. підлягає скасуванню. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивач при звернення до суду сплатив судовий збір у розмірі 172,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 23.10.2013 р. №9653, від 24.10.2013 р. №9691 (а.с.8,10), враховуючи часткове задоволення позовних вимог поверненню з Державного бюджету підлягає 151,65 грн.

Результат розгляду: partial