Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття платіжного доручення підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та несписання (нестягнення) коштів на його користь з Володимирецької селищної ради, зобов'язати відповідача прийняти до виконання та виконати платіжну вимогу підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про списання (стягнення) на його користь коштів з рахунків Володимирецької селищної ради, спеціальних рахунків та (або) інших рахунків, на яких акумулюються кошти Володимирецької селищної ради незалежно від їх економічної сутності, відсутності коштів на ці цілі та відповідних кодів, стягнути з відповідача в його користь 30000.00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на те, що ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2008 року, якою змінено порядок і спосіб виконання судового рішення із надання йому житла на стягнення в його користь коштів для придбання житла, є обов'язковою для виконання усіма органами та посадовими особами на території України, а відповідно управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області не мало правових підстав для відмови у прийнятті до виконання платіжної вимоги про стягнення на його користь коштів згідно з вказаною ухвалою суду з посиланням на невідповідність економічній сутності стягнення. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року замінено первинного відповідача - управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області на належного - Головне управління Державного казначейства України у Рівненській області. Поставою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії структурного підрозділу відповідача - управління Державного казначейства у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області щодо невиконання платіжного документа підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області в частині стягнення (списання) коштів на користь [PERSON] з спеціальних рахунків та інших рахунків, де акумулюються кошти Володимирецької селищної ради, на виконання ухвали суду від 26 червня 2008 року. Зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області та його структурний підрозділ - управління Державного казначейства у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України вчинити дії по виконанню платіжного документа підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області в частині стягнення (списання) коштів на користь [PERSON] з спеціальних рахунків та інших рахунків, де акумулюються кошти Володимирецької селищної ради, на виконання ухвали суду від 26 червня 2008 року незалежно від їх економічної сутності, відсутності коштів та ці цілі та відповідних кодів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаною постановою суду, сторони подали апеляційні скарги. Позивач, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині нову, якою задовольнити його вимогу про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про незаконність дій відповідача щодо повернення платіжного доручення про стягнення в його користь коштів, однак, припустився помилки відмовляючи в стягненні на його користь моральної шкоди, оскільки такі дії відповідача призвели до неусунення порушення його права на житло, чим йому завдано моральної шкоди. Відповідач, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що кошти, які намагався стягнути підрозділ примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області на виконання ухвали Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року, хоч і перебувають на одному з рахунків Володимирецької селищної ради, однак є коштами спеціального фонду місцевого бюджету та можуть використовуватись лише за їх цільовим призначенням. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача - задовольнити з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що листом від 03 червня 2009 року № 02-22/334 управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області повернуло без виконання відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області платіжну вимогу від 26 травня 2009 року № 35 щодо стягнення з рахунку Володимирецької селищної ради коштів для придбання житла [PERSON] в сумі 164004.75 грн., згідно з виконавчим листом від 02 лютого 2009 року № 6а-4/08, та виконавчого збору в сумі 16400.47 грн., згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 20 лютого 2009 року, у зв'язку з тим, що призначення коштів, які обліковуються на рахунку, зазначеному у платіжній вимозі, не відповідає економічній сутності стягнення. [PERSON] вважає такі дії управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області протиправними, оскільки, на його думку, стягнення коштів в його користь повинно бути проведено за рахунок будь-яких коштів, що обліковуються на рахунках Володимирецької селищної ради. На час виникнення спірних правовідносин відносини, що виникали у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів регулювались чинним на момент їх виникнення Бюджетним кодексом України від 21 червня 2001 року № 2542-ІІІ (далі - БК України). Пунктом 8 частини 1 статті 7 БК України встановлено принцип цільового використання бюджетних коштів згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 10 БК України встановлено класифікацію видатків бюджету за функціями, з виконанням яких пов'язані видатки (функціональна класифікація видатків) та економічною характеристикою операцій, при проведенні яких здійснюються ці видатки (економічна класифікація видатків). Згідно з підпунктом 2 пункту 8 статті 51 БК України Державне казначейство України здійснює платежі за дорученням розпорядників коштів у разі відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, шляхом безспірного списання, у тому числі з реєстраційних та спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Державного казначейства, що прийняті судовими та іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2008 року № 609 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 16 Порядку примусове виконання рішень державних органів про стягнення коштів з рахунків розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Державного казначейства, здійснює державний виконавець у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з пунктом 19 Порядку безспірне списання коштів здійснюється органами Державного казначейства виключно з рахунка, відкритого в органі Державного казначейства та зазначеного у платіжній вимозі за кодами економічної класифікації видатків бюджету, які визначаються виходячи з економічної сутності заборгованості. Згідно з підпунктом 10 пункту 21 Порядку орган Державного казначейства не здійснює безспірне списання коштів та протягом трьох робочих днів повертає стягувачу без виконання платіжну вимогу та супровідні документи, якщо призначення коштів, які обліковуються на рахунку, зазначеному в платіжній вимозі, не відповідає економічній сутності заборгованості. Аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що невідповідність зазначеного в платіжній вимозі призначення коштів економічній сутності заборгованості є підставою для повернення платіжної вимоги без виконання. Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про правомірність дій управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області щодо повернення відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області платіжної вимоги без виконання та відповідно про відсутність підстав для стягнення в користь позивача моральної шкоди, оскільки така діями відповідача не заподіяна. Однак, суд першої інстанції припустився помилки зобов'язавши Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області та його структурний підрозділ - управління Державного казначейства у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України вчинити дії по виконанню платіжного документа підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області в частині стягнення (списання) коштів на користь [PERSON] з спеціальних рахунків та інших рахунків, де акумулюються кошти Володимирецької селищної ради, на виконання ухвали суду від 26 червня 2008 року незалежно від їх економічної сутності, відсутності коштів та ці цілі та відповідних кодів, оскільки такий висновок суду першої інстанції суперечить зазначеній вище правовій позиції, згідно з якою кошти місцевого бюджету можуть використовуватись лише за їх цільовим призначенням. Крім цього, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України не встановлено певних особливостей провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Державного казначейства України, а відтак, таке оскарження повинно відбуватись за загальними правилами, встановленими цим Кодексом, зокрема, з урахуванням вимог частини 3 статті 50 цього Кодексу, відповідно до якої відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Оскільки предметом оскарження в даній праві є дії суб'єкта владних повноважень - управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області щодо повернення без виконання платіжної вимоги, то відповідно суд першої інстанції не мав жодних правових підстав для заміни відповідача з управління Державного казначейства України у Володимирецькому районі Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області на Головне управління Державного казначейства України у Рівненській області. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied