Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області (далі УПФУ в Кодимському районі) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON].) про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік в сумі 348,48 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, в прохальній частині адміністративного позову заявив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень на адміністративний позов не подав, про причини неявки до суду не повідомив, що свідчить про наявність у суду підстав, передбачених ч. 4 ст. 128 КАС України розглядати справу за його відсутності за наявними в справі доказами. Згідно вимог частини 6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Суд за результатами розгляду справи у порядку письмового провадження, оцінивши повідомленні позивачем обставини та дослідивши наявні в справі письмові докази, доходить висновку, що позовні вимоги УПФУ в Кодимському районі не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.01 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків. Основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонду України; здійснення в межах своєї компетенції контрольних функцій (п. 3 Положення). Відповідно до покладених на нього завдань Пенсійний фонд України планує доходи та видатки Пенсійного фонду України; прогнозує і моделює надходження коштів до бюджету Пенсійного фонду України та ефективний розподіл фінансових ресурсів Пенсійного фонду України для забезпечення соціальних виплат; організовує, координує та контролює роботу органів Пенсійного фонду України щодо забезпечення збирання та акумулювання страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства; стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не сплачених сум страхових внесків. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] зареєстрований 20.08.2008 року як фізична особа-підприємець Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, ідентифікаційний код [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, ФОП [PERSON] знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку. Згідно із п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення боргу) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тобто, вони є застрахованими особами. Згідно із п. 5 ст. 14 одночасно вони є і страхувальниками, а в силу положень ст. 15 зазначеного Закону - платниками страхових внесків. Пунктом 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують 42 відсотка суми єдиного податку до Пенсійного фонду України. Тобто, визначена частина суми єдиного податку перераховується до Пенсійного фонду як страховий внесок, що сплачується фізичною особою підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування. ФОП [PERSON], будучи платником єдиного податку, перебував на обліку в УПФУ в Кодимському районі як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 року (далі Закон України № 400/97-ВР). Відповідно до п.п. 4 п. 8 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010року №2461-VI, який набрав чинності 17.07.2010 року) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Отже, оскільки розмір страхових внесків, який включається до суми єдиного податку та перераховується в подальшому до Пенсійного фонду, є меншим від встановленого законом розміру обов'язкового до сплати мінімального страхового внеску, законодавець встановив обов'язок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, з урахуванням сплаченої суми страхового внеску у складі єдиного податку здійснювати доплату страхових внесків, внаслідок чого загальна сума страхового внеску, сплачена таким суб'єктом підприємницької діяльності, дорівнюватиме сумі мінімального страхового внеску, встановленого Законом. Згідно ст. 1 Закону України № 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається розрахунком як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід). Відповідно до ст. 4 Закону України № 400/97-ВР на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлена ставка збору в розмірі 33,2%. Статтею 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року № 2154-VI встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 липня 2010 року - 888,00 грн., з 1 жовтня 2010 року - 907,00 грн., з 1 грудня 2010 року - 922 грн. Отже, щомісячний мінімальний страховий внесок за липень-вересень 2010 року становив 294, 82 грн. (888,00 х 33,2% = 294,82), за жовтень-листопад 2010 року - 301,12 грн. (907,00 х 33,2% = 301,12), за грудень - 306,10 грн. ( 922,00 х 33,2% = 306,10). Згідно ч. 4 та ч. 6 ст. 20 Закону України № 1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для відповідача є квартал. Відповідно до ч. 2 ст. 106 цього ж Закону суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків. Як вбачається із розрахунку заборгованості 01.04.2011 року ФОП [PERSON] зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України за 2010 рік, відповідачем фактично було сплачено страхові внески в загальному розмірі 1696,32 грн., у тому числі: за січень-листопад 2010 року по 42,00 грн. за кожен місяць, за грудень 2010 року - 1 234,32 грн. Недоїмка по сплаті страхових внесків за 2010 рік склала 348,48 грн. (а.с. 7). Згідно п.п.7 п.5 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України №121/2001від 01.03.2001 року, Пенсійний фонд України має право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків. Відповідно до абз. 5 ст.7 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» який набув чинності з 01.01.2011 року - стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Частиною 3 ст. 106 Закону України №1058-IV визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку страхувальник зобов'язаний письмово повідомити відповідний територіальний орган Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів із дня звернення до виконавчої дирекції Пенсійного фонду чи суду. Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі. У разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються. Судом встановлено, що УПФУ в Кодимському районі було винесено вимогу про сплату ФОП [PERSON] боргу № ф-310/1 від 05.10.2012 року на суму 348,48 грн., яка набрала чинності 04.11.2012 року (а.с. 9). У зв'язку з тим, що зазначена заборгованість відповідачем не була самостійно сплачена, УПФУ в Кодимському районі з метою стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 348,48 грн. було направлено зазначу вимогу про сплату боргу до відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління для примусового виконання. Постановою державного виконавця від 16.12.2013 року № ВП № 40999861 вимогу УПФУ в Кодимському районі № ф-310/1 від 05.10.2012 року про стягнення з ФОП [PERSON] боргу у сумі 348,48 грн. було повернуто контролюючому органу, у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 14). В силу ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Висновки Верховного Суду України з питання застосування положень ч. 3 ст. 106 Закону України №1058-IV викладені в постанові від 03.10.2013 року по справі № 21-359а13, відповідно до якої «Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень. Мовне тлумачення частини третьої статті 106 Закону України № 1058-IV дає підстави вважати, що орган ПФУ має право звернутися до суду із позовом про стягнення недоїмки у випадках, коли він не має достатніх даних для ухвалення власного рішення з цього питання. Отже, вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є виконавчим документом, який підлягає виконанню ДВС, і при її наявності повторне звернення до суду про її стягнення не допускається, оскільки є рішення з цього ж питання суб'єкта владних повноважень, ухвалене в межах повноважень, наданих йому законом». Враховуючи викладене, а також те, що УПФУ в Кодимському районі вже було реалізовано право звернення до повноважного органу про стягнення у примусовому порядку з фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 348,48 грн., шляхом направлення вимоги про сплату боргу № 310/1 від 05.10.2012 року до відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог УПФУ в Кодимському районі.

Результат розгляду: denied