Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладання штрафу від 09.08.2013 року ВП № 3265881. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ще під час судового розгляду справи про поновлення [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення внесено зміни до структури штатного розпису Інспекції ДАБК у Черкаській області. Згідно нового штатного розпису відсутня посада завідувача сектору правового забезпечення. Після відкриття виконавчого провадження та отримання вимоги позивач своєчасно листами повідомляв відповідача про неможливість виконання рішення суду із зазначених підстав. При винесенні постанови про накладення штрафу відповідач не врахував листів позивача від 31.05.2012 року №301-05/990, від 08.07.2013 року №301-05/1616, від 09.08.2013 року №01-05/1877 та від 13.08.2013 року №01-05/1973 не перевірив викладених у них фактів, не склав акт про невиконання вимоги та не ознайомив з ним посадових осіб відповідача. Постанова про накладення штрафу від 09.08.2013 року винесена передчасно. Представник позивача підтримав вимоги з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що державний виконавець діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд прийшов до наступного. Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 21.05.2012 року, на підставі постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2012 року по справі № 2а/2370/579/2012 про поновлення [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, відкрито виконавче провадження, у якому Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області зазначена боржником. Листом від 31.05.2012 року № 301-05/990 позивач повідомив відповідача про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення за відсутності такої посади в структурі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області та просив державного виконавця звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню. Державним виконавцем 01.07.2013 року направлено вимогу № 31733, якою зобов'язано позивача виконати рішення суду, а саме поновити [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, про що повідомити державного виконавця. У разі невиконання рішення суду надати пояснення та прибути керівнику до державного виконавця 29.07.2013 року. Позивачем 08.07.2013 року направлено відповідачу листа № 301-05/1616 про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення за відсутності такої посади в структурі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області. Судом встановлено, та не спростовано представниками сторін у судовому засіданні, що керівник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області 29.07.2013 року до державного виконавця не прибув про поважність причини неявки не повідомив. 29.07.2013 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду, яка відповідно до копії супровідного листа отримана позивачем 01.08.2013 року. Також, 30.07.2013 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено вимогу № 35053, якою зобов'язано позивача виконати рішення суду, а саме поновити [PERSON] на посаді завідувача сектору правового забезпечення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, про що повідомити державного виконавця, а у разі невиконання рішення суду надати пояснення та з'явитися до державного виконавця 09.08.2013 року. 09.08.2013 року державним виконавцем, на підставі ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу в сумі 1360,00 грн. за невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Дана постанова отримана позивачем 09.08.2013р. Позивачем було оскаржено до Черкаського окружного адміністративного суду постанову про накладання штрафу від 29.07.2013 року ВП № 3265881 в сумі 680,00 грн. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду 11.09.2013р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р. апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області залишено без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду 11.09.2013р. без змін. Постанова суду набрала законної сили. Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу України» від 24.03.1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202) Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Статтею 3 Закону № 202 визначено, що органами державної виконавчої служби є районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 року N 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до пункту 4.1.3. Інструкції по проведенню виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція) якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, то державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання в межах строку, передбаченого статтею 25 Закону. Статтею 76 Закону № 606-XIV визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. Також п. п. 8.2.1 п. 8.2 Інструкції визначено, що виконавчий документ про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Відповідно до вимог п. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до ст. 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Суд не погоджується із доводами представника позивача про те, що позивачем вжиті всі заходи щодо виконання рішення суду, але рішення суду не виконано з поважних причин. Позивачем не надано суду доказів про вжиття заходів по поновленню на посаді [PERSON] Позивач не позбавлений можливості запропонувати [PERSON] рівнозначну посаду, а у разі відсутності такої посади - внести відповідні зміни до штатного розпису, з метою виконання рішення суду. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied