Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) було зареєстровано як фізичну особу-підприємця 24 квітня 2008 року Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією (номер запису в Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 2 066 000 0000 017785). ФОП [PERSON] узято на облік як платник податку в ДПІ у Деснянському районі м. Києва. Відповідно до довідки ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС від 09 липня 2013 року № 537/9/17-341 за відповідачем заборгованість із сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) не числиться. Згідно Акту перевірки ФОП [PERSON] щодо дотримання податкового законодавства за ІІІ квартал 2011 року - 2012 рік від 08 липня 2013 року № 615/17-144 та довідки ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС від 09 липня 2013 року № 512/9/17-341 відповідач не подає податкової звітності з ІІІ кварталу 2011 року. У зв'язку з вищевикладеним, ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулась до суду з адміністративним позовом. Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, виходячи з наступного. Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Податкового кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з підпунктами 16.1.1, 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків, яким в силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України визнаються, зокрема фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003р. № 755-ІV підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є, в тому числі, неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Підпунктом 20.1.12 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Згідно з п.11.10 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі неподання протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів податкової звітності то керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про винесення судового рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, відміни державної реєстрації припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Відповідачем, заперечення по суті заявленого адміністративного позову наданні не були. Враховуючи доведеність факту неподання відповідачем більше року органам державної податкової служби документів фінансової звітності та відсутність у нього податкової заборгованості, вимоги позивача щодо припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON], на думку суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» суд, який постановив рішення про припинення юридичної особи, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача-суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) згідно з ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню з відповідача не підлягають. Приймаючи до уваги викладене вище,

Результат розгляду: granted