Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Позивач, адвокат [PERSON], звернувся до суду із адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Михайлової Яни Олександрівни, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №7965012 від 14.11.2013; зобов'язати відповідача в установленому законодавством порядку повторно розглянути заяву прийняту 14.11.2013 року 11:14:00 за реєстраційним номером 3637814, яку подала [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги разом з доданими до неї документами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив [PERSON] у реєстрації земельної ділянки з тих підстав, що заявник не є уповноваженою особою. Представник відповідача проти позову заперечував та вказав, при розгляді заяви адвоката [PERSON] про реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор прав на нерухоме майно Харківського районного управління юстиції Харківської області Михайлова Яна Олександрівна, діючи відповідно до вимог чинного законодавства, встановила, що із вказаною заявою звернулась неналежна особа, а тому оскаржуване рішення є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. У судове засідання 22.01.2014 року позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. Враховуючи те, що відповідно до ст. 35 КАС України позивача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на те, що в процесі розгляду справи позивач висловив свою правову позицію та надав відповідні докази в обґрунтування своїх доводів, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними в ній матеріалами, без участі зазначеної сторони. Представник відповідача у судовому засіданні 22.01.2014 року підтримав свої правову позицію по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги від 21.10.2013 року, за умовами якого адвокат надає клієнту послуги щодо представництва інтересів в Реєстраційній службі Харківського районного управління юстиції з питань проведення державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6325184001:00:004:0080, а також подає відповідний комплект документів щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. 28.10.2013 року адвокат [PERSON] звернулась до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 3637814) для проведення державної реєстрації права власності, форма власності - приватна на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 6310137500:07:025:0012. 14.11.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Михайловою Яною Олександрівною прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7965012. Вказану відмову мотивовано тим, що із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа. Відповідачем було зауважено на тому, що подання пакету документів до реєстраційної служби замість власника не може бути різновидом правової допомоги, оскільки подання документів передбачає подання заяви встановленої форми до реєстраційної служби та отримання картки прийому заяви, для чого не потрібні знання у сфері права. Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови в державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку слугував висновок відповідача про те, що заявником не було надано належного доказу на підтвердження своїх повноважень діяти в інтересах власника, зокрема, вказаної земельної ділянки. Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні державної реєстрації та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені відповідачем в основу оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наступне. Суд зазначає, що у своїй діяльності, при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції керується Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р. Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Виходячи з положень ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Приписами ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено порядок подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Так, відповідно до вказаної норми права, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі на таку заяву накладається електронний цифровий підпис заявника. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач в спірних правовідносинах фактично діяв в інтересах [PERSON] лише на підставі договору про надання правової допомоги від 21.10.2013 року та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №? 361. Але вказані документи лише посвідчують досягнення домовленість між зазначеними сторонами щодо надання адвокатом певного виду правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а також є офіційним підтвердженням певного факту, що має юридичне значення та право особи займатися саме адвокатською діяльністю. Отже, враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не було надано належного доказу на підтвердження своїх повноважень щодо відповідного звернення до суб'єкта владних повноважень із вказаною заявою, передбаченою Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.3 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа. За таких обставин, суд дійшов висновку, що за наслідком розгляду заяви позивача № 3637814 від 28.10.2013р. державний реєстратор в межах повноважень та у строк визначений Законом і Порядком прийняв обґрунтоване рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Михайлової Яни Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7965012 від 14.11. 2013 року права [PERSON] не порушені, спірний правовий акт індивідуальної дії не стосується прав і обов'язків [PERSON], їй не адресований та не містить обов'язковості приписів щодо позивача. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача в установленому законодавством порядку повторно розглянути заяву прийняту 14.11.2013 року 11:14:00 за реєстраційним номером 3637814, яку подала [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги разом з доданими до неї документами, суд зазначає, що вони є похідними від першої позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, з огляду на що, позов в цій частині вимог також задоволенню не підлягає. Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного суду України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied