Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

До суду 10 грудня 2013 року звернулася Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно - європейська продуктова компанія" про стягнення податкового боргу по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 19 475,82 грн. з рахунків у банках, обслуговуючого платника податків. Позовні вимоги мотивовані тим, що за Товариством з обмеженою відповідальністю "Східно - європейська продуктова компанія" наявна непогашена перед бюджетом заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у загальному розмірі 19 475,82 грн., яку відповідач у строки встановлені чинним законодавством самостійно не оплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про її стягнення у судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином з урахуванням приписів ч. 8 ст. 35 КАС України. Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю "Східно - європейська продуктова компанія" має статус юридичної особи та як платник податків перебуває на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області. Судом встановлено, що за Товариством з обмеженою відповідальністю "Східно - європейська продуктова компанія" наявна непогашена перед бюджетом заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у загальному розмірі 19 475,82 грн., що була виявлена фахівцями ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області за результатами позапланової виїзної документальної перевірки (акт №1780/22-80/37477500 від 11.03.2013 року, на підставі якого прийняте податкове повідомлення - рішення № 0000352280 від 25.03.2013 року) та сум податкових зобов'язань, самостійно визначених платником податку у податкових деклараціях від 19.03.2013 року №9014258678, від 21.04.2013 року №9022445499, від 17.05.2013 року №9028377033, від 19.06.2013 року №9036498142, та залишку несплаченої пені, згідно з пп. 129.1.1. ст. 129 Податкового кодексу України у розмірі 1 141, 19 грн. На час розгляду справи, відповідно до даних облікової картки платника податків (а.с. 13-18), з урахуванням наявної переплати в сумі 2 724, 37 грн. та часткової сплати податкового боргу в сумі 12 285 грн., сума боргу складає 19 475, 82 грн. Позивачем направлялася на адресу боржника податкова вимога №1109-19 від 05.07.2013 року (а.с.12), але сума встановленого податкового зобов'язання у строки встановленні чинним законодавством відповідачем самостійно погашена не була. Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з п.п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктами 16.1.4 ч. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до п. п. 59.1, 59.3, ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надсилалася на адресу відповідача в порядку встановленому пп. 59.1, 59.3, ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога, доказів оскарження зазначеної вимоги в адміністративному або судовому порядку або сплати податкового боргу, суду не надано. Відповідно до пп. 4.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно з п. 102.4. ст. 102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підпунктом 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Пунктом 41.5 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Пунктом 95.3 ст.95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані представником позивача у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, які підтверджені доказами та відповідають чинному законодавству України, а отже сума заборгованості з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 19 475,82 грн має бути стягнута на користь Державного бюджету України в судовому порядку. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутністю витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно з ч. 2, 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до положень Податкового кодексу України та

Результат розгляду: granted