Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до МВС України та УМВС України в Рівненській області, в якому просив: скасувати накази УМВС України в Рівненській області МВС № 174 о/с від 14 червня 2013 року про звільнення [PERSON] зі служби в органах внутрішніх справ України та МВС України № 435 о/с від 24 травня 2013 року в частині звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України; визнати нечинним та скасувати подання УМВС України в Рівненській області від 2 серпня 2013 року № 247; поновити [PERSON] на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області; стягнути на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Скасовано наказ МВС України від 24 травня 2013 року № 435о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ полковника міліції [PERSON] з посади начальника Сарненського районного відділу УМВС України в Рівненській області в запас (з постановлянням на військовий облік Збройних сил) за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням). Скасовано наказ УМВС України в Рівненській області від 14 червня 2013 року № 174о/с про звільнення з органів внутрішніх справ полковника міліції [PERSON] з посади начальника Сарненського районного відділу УМВС України в Рівненській області. Скасовано наказ УМВС України в Рівненській області від 2 серпня 2013 року № 274о/с. Поновлено позивача на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області з 14 червня 2013 року. Стягнуто з УМВС України в Рівненській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 червня 2013 року по 7 листопада 2013 року в сумі 14 932,80 грн. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, МВС України подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року залишити в силі. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судами встановлено, що [PERSON] з жовтня 1986 року по липень 2013 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. З 4 жовтня 2011 року позивач займав посаду начальника Сарненського районного відділу УМВС України в Рівненській області. Згідно наказу УМВС України в Рівненській області від 23 квітня 2013 року № 104о/с позивач з 23 квітня 2013 року по 13 червня 2013 року перебував у черговій відпустці. 18 травня 2013 року позивачем було подано рапорт на ім'я Міністра внутрішніх справ України Захарченка В.Ю. про звільнення його з органів внутрішніх справ на пенсію за вислугою років. На підставі поданого позивачем рапорту, начальник УМВС України в Рівненській області направив Міністру внутрішніх справ України подання про звільнення із органів внутрішніх справ на пенсію за вислугу років полковника міліції [PERSON] Наказом МВС України від 24 травня 2013 року № 435 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням). 27 травня 2013 року позивачем відкликано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ від 18 травня 2013 року, як такий, що був поданий під фізичним та психологічним тиском. Позивач посилався на неправомірні дії працівників міліції та просив Міністра внутрішніх справ України провести за вказаним фактом службову перевірку. Управлінням інспекції з особового складу Департаменту кадрового забезпечення МВС України до Управління кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області надіслано лист від 5 червня 2013 року, яким ГУ МВС України в Рівненській області зобов'язано організувати і провести перевірку рапорта [PERSON] щодо неправомірних дій з боку окремих працівників зазначеного Управління та повідомити про результати перевірки МВС України в термін до 21 червня 2013 року. Згідно висновків службового розслідування від 18 червня 2013 року, проведеного за рапортом позивача щодо можливих неправомірних дій окремих працівників УМВС в Рівненській області, факти здійснення фізичного чи психологічного впливу на [PERSON] під час написання рапорту про звільнення не знайшли свого підтвердження. На підставі наказу МВС України від 24 травня 2013 року № 435 о/с наказом УМВС України в Рівненській області від 14 червня 2013 року №174 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас (з поставленням на військовий облік Збройних сил) за підпунктом «ж» пункту 64 (за власним бажанням). Днем звільнення вважався наступний день після останнього дня відпустки позивача - 14 червня 2013 року. Наказом від 2 серпня 2013 року №247 о/с внесено зміни до зазначеного наказу в частині дати звільнення позивача, датою звільнення зазначено 1 липня 2013 року. Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді начальника Сарненського районного відділу УМВС України в Рівненській області, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів з чим погоджується суд касаційної інстанції. Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ встановлено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення). Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Підпунктом «ж» пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Згідно із пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з рапортом про звільнення його з органів внутрішніх справ України на пенсію за вислугу років звернувся 18 травня 2013 року Наказ № 435 о/с про звільнення позивача зі служби за власним бажанням було прийнято 24 травня 2013 року. Зазначений наказ не відповідає вимогам пункту 68 Положення, оскільки за його змістом до закінчення тримісячного строку попередження зазначені особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. Судом також встановлено, що в порушення вимог підпункту «ж» пункту 64 Положення керівництвом УМВС України в Рівненській області підстави написання позивачем заяви про його звільнення не з'ясовувались, бесіда щодо звільнення не проводилась, поважність причин, що перешкоджають виконанню [PERSON] посадових обов'язків не з'ясовувались, оскільки ні в рапорті про звільнення, а ні в поданні начальника УМВС України в Рівненській області не обумовлено дату, з якої підлягає звільненню позивач, а також не зазначено будь-яких причин, поважність яких дає підстави відповідачам звільнити позивача до закінчення трьохмісячного строку. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування спірних наказів МВС України та УМВС України в Рівненській області щодо звільнення [PERSON] та поновлення його на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області. При цьому, судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм матеріального права при вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 червня 2013 року по 7 листопада 2013 року. Пунктом 24 Положення передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно пункту 1.8.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499/2007 (далі - Інструкція) у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно. Пунктом 2.5.2 Інструкції передбачено, що у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ. Відповідно до пункту 3.5.2 вказаної Інструкції особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення виплачується за час вимушеного прогулу з дня звільнення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції останнім днем проходження служби [PERSON] в органах внутрішніх справ було 1 липня 2013 року. Отже, позивач підлягає поновленню на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області з 2 липня 2013 року. Враховуючи те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення суду є помилковим тільки в частині визначення дати з якої необхідно поновити позивача на посаді та виплати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, то відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити судове рішення суду апеляційної інстанції.

Результат розгляду: partial