Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

У серпні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Домовойтм» (далі - ТОВ) звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом, у якому просило визнати недійсними та скасувати п. 2.5. і 2.6. рішення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області (далі - Виконком) від 25.06.2007 року № 364 «Про надання дозволу на розробку проекту реконструкції існуючого приміщення модуля ТОВ компанії Домовой™» в м. Хуст, вул. Львівська, № 190 під торгово-складський комплекс з офісними приміщеннями», зобов'язати відповідача прийняти рішення про затвердження акту державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта - торговельно-складського комплексу з офісними приміщеннями по вул. Львівській, 190 у м. Хусті до експлуатації та видати дозвіл ТОВ на розміщення об'єктів торгівлі за адресою: Закарпатська область, м. Хуст, вул. Львівська, 190. Постановою господарського суду Закарпатської області від 04.10.2007 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2008 року, позов було задоволено. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 10.03.2010 року касаційну скаргу Виконкому було задоволено частково, скасовано постанову господарського суду Закарпатської області від 04.10.2007 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2008 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2011 року у справі № 2а-1376/10/0770 у задоволенні позову ТОВ було відмовлено. У поданій апеляційній скарзі ТОВ просило зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року № 40 граничний розмір коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів не може перевищувати 20 %, тобто може знаходитись в межах від 1 % до 20 % включно. При цьому є незрозумілим за якою методикою, нормативами, принципами тощо Виконкомом було визначено, що пайовий внесок ТОВ у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хуста повинен складати саме 20 %. Вважає, що це питання могло бути вирішене лише на підставі договору після досягнення сторонами згоди з усіх істотних його умов, з урахуванням вимог діючого законодавства, а рішення Виконкому № 364 від 25.06.2007 року не містить пропозиції укласти договір про пайову участь забудовника. На переконання апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивач просив дозволу не на будівництво нового об'єкту, а на реконструкцію вже існуючого в м. Хусті об'єкту. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що об'єкт по вул. Львівській, 190 в м. Хусті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 40 від 24.01.2007 року відноситься саме до об'єктів будівництва, з яких залучаються кошти на розвиток інфраструктури, що зазначено у п. 2.5 оскаржуваного рішення. Оскаржуваним рішенням Виконкому № 364 від 25.06.2007 року було надано дозвіл ТОВ на розробку проекту реконструкції існуючого приміщення модуля по вул. Львівській, 190 під торгово-складський комплекс з офісними приміщеннями. Відповідно до п.2.4. рішення та ст. 28 Закону України «Про планування та забудову території» позивач мав погодити із Виконкомом проектно-кошторисну документацію на реконструкцію та отримати дозвіл на будівництво (реконструкцію). Зазначений пункт рішення Виконкому позивачем виконаний не був, чим було порушено ст. 28 Закону України «Про планування і забудову території». Тому, дозвіл на реконструкцію № 19/07 від 18.06.2007 року був скасований на підставі наказу № 803-01/07 від 03.08.2007 року начальника інспекції архітектурно-будівельного контролю м. Хуста. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Відповідно до матеріалів справи даний публічно-правовий спір виник між ТОВ та Виконкомом, а отже підсудний відповідному місцевому загальному суду як адміністративному суду, а не Закарпатському окружному адміністративному суду. Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України розгляд і вирішення справи неповноважним судом є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. З огляду на викладене оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню. Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань. За правилами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Відповідно до ч. 5 ст. 27 вказаного Закону вихідними даними можуть визначатися також вимоги до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір коштів на розвиток відповідної інфраструктури та порядок його визначення встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2007 року № 40 «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» було встановлено, що граничний розмір коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів (з урахуванням вартості робіт, передбачених вихідними даними на проектування), не може перевищувати 20 відсотків вартості будівництва інженерних споруд та нежитлових будинків (крім будівель закладів культури і закладів освітнього, медичного та оздоровчого призначення). При цьому п. 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року № 40 було передбачено, що кошти замовників не залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів у разі спорудження: об'єктів будь-якого призначення за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; будівель житлового фонду соціального призначення; житлових будинків на земельних ділянках, придбаних на аукціоні, за умови включення до ціни таких земельних ділянок вартості облаштування їх інженерними мережами; об'єктів, які будуються замість пошкоджених або зруйнованих внаслідок стихійного лиха. З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, покликання позивача на протиправність п. 2.5. і 2.6. рішення Виконкому від 25.06.2007 року № 364 є безпідставними, а отже відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 п. 1 Порядку надання архітектурно-планового завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення плати за їх видачу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1999 року № 2328, чинною на час виникнення спірних правовідносин, складовими частинами вихідних даних є архітектурно-планове завдання та технічні умови. Приписами пункту 27 вказаного Порядку передбачено подання для розроблення та одержання архітектурно-планового завдання на реконструкцію, реставрацію та капітальний ремонт об'єкта архітектури дозволу на проведення проектно-вишукувальних робіт, яким у даному випадку є рішення Виконкому № 364 від 25.06.2007 року. Оскільки оскаржуване ТОВ рішення є складовою частиною вихідних даних для проектування і воно ним не виконано, то позовні вимоги про зобов'язання Виконкому прийняти рішення про затвердження акту державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта (торговельно-складського комплексу з офісними приміщеннями по вул. Львівській, 190 у м. Хусті до експлуатації) та видати дозвіл ТОВ на розміщення об'єктів торгівлі за вказаною адресою не можуть бути задоволені, оскільки прийняттю такого рішення повинно передувати прийняття рішенням про надання дозволу на виконання будівельних робіт на підставі відповідної проектної документації інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ( ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій). Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: partial