Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (надалі - відповідач, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва) неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2013 року позовні вимоги - задоволено частково. Суд визнав неправомірною бездіяльність УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва щодо не нарахування та невиплати позивачу у період з 08 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року щомісячної доплати до пенсії, яка передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, визначеної згідно положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також, суд зобов'язав відповідача провести нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії позивачу, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, що має бути визначена згідно положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулося з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус: «дитина війни» (в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни»), що підтверджується відповідним посвідченням . Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши фактичні обставини справи та законодавчі норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги вищенаведеної статті. Частина 2 статті 11 КАС України надає право суду вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути позовні вимоги після з 31 грудня 2010 року. Згідно з ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вирішуючи справу судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2010 році та у 2011 році до 22 липня 2011 року дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не призупинялась. Положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, та на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Також, є необґрунтованими твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. Не можуть бути прийняті до уваги й твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. Однак, в задоволенні позовних вимог за 2011 рік після 22 липня 2011 року необхідно відмовити, у зв'язку із наступним. Пунктом. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік», доповнених п.4 згідно Закону України №3491-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року, що набрав законної сили 19 червня 2011 року встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку, та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Вказаною Постановою Кабінету Міністрів України №745 встановлено, що «дітям війни» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн., яке позивач отримує. З огляду на викладене до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, застосуванню підлягають положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень у зазначених категоріях справ необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745. Окрім того,судом першої інстанції порушено вимоги статей 162, 163 КАС України. Відповідно до абз. 2 п.4 ч.1 ст. 163 КАС України в резолютивній частині постанови зазначається висновок суду по суті вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В другому абзаці резолютивної частині постанови суду першої інстанції не зазначено, за який саме період суд зобов'язує здійснити УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва перерахунок та виплату підвищення, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства та не відповідає вимогам адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови. Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: partial