Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

19 листопада 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов [PERSON], що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроресурс», фізична особа-підприємець [PERSON] про зобов'язання перерахувати та зарахувати кошти. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.07.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ФОП [PERSON] укладено кредитний договір №580/3-38 від 20.07.2007, згідно з яким банком надано ФОП [PERSON] кошти в сумі 400000,00 грн. зі сплатою 16% пічних з кінцевим терміном повернення 17.07.2017. 24.07.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Агроресурс» укладено договір іпотеки №4179, згідно з яким в іпотеку банку передано комплекс будівель та споруд з обладнанням , розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 18.09.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Агроресурс» укладено кредитний договір № 580/3-51, згідно з яким банком надано ТОВ «Агроресурс» кошти в сумі 600000,00 грн. зі сплатою 17% річних з кінцевим терміном повернення 16.09.2008. 19.09.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Агроресурс» укладено договір іпотеки №5520, згідно з яким в іпотеку банку передано комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 03.10.2008 у зв'язку з невиконанням ТОВ «Агроресурс» зобов'язань по кредитному договору №580/3-51 від 18.09.2007 банк звернувся до приватного нотаріусу Лутугинського районного нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки №5520 від 19.09.2007. 16.01.2013 постановою державного виконавця ВДВС Перевальського РУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2471, виданий 05.11.2008 приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу про звернення стягнення на комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], що належить ТОВ «Агроресурс» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» для задоволення заборгованості за кредитним договором №580/3-51 від 18.09.2007 в сумі 212780,78 грн. 08.07.2013 в рамках вищезазначеного виконавчого провадження з публічних торгів продано комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований за адресою: [ADDRESS], що належить ТОВ «Агроресурс». Після утримання винагороди торгівельної організації на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 273248,66 грн. 27.08.2013 ПАТ «Укрсоцбанк» до ВДВС Перевальського РУЮ подано лист, в якому банк просив направити кошти, отримані від реалізації комплексу будівель та споруд з обладнанням, що належали ТОВ «Агроресурс», на погашення заборгованості по кредитному договору №580/3-38 від 20.07.2007. Банком отримано від ВДВ Перевальського РУЮ відповідь, в якій зазначається, що державним виконавцем проведено розподіл коштів. Залишок коштів у розмірі 33782,66 грн. прийнято рішенні перерахувати боржнику - ТОВ «Агроресурс». ПАТ «Укрсоцбанк» не згодне з направленням коштів у сумі 212780,78 грн. на погашення заборгованості згідно виконавчого напису №2471 від 05.11.2008, виданого приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу та з тим, що кошти в сумі 33782,66 грн. будуть повернуті ТОВ «Агроресурс». Просить зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції перерахувати кошти в сумі 33782,66 грн., що залишились на депозитному рахунку Відділу державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції від реалізації майна ТОВ «Агроресурс» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №580/3-38 від 20.07.2007; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції зарахувати кошти в сумі 212780,78 грн., що перераховані на користь ПАТ «Укрсоцбанк» від реалізації майна ТОВ «Агроресурс» на погашення заборгованості по кредитному договору №580/3038 шляхом надання відповідного листа до ПАТ «Укрсоцбанк». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просив задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю. У своїх поясненнях зазначив, що відділом державної виконавчої служби було проведені виконавчі дії по примусовому виконанні виконавчого напису від 05.11.2008 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно розподілено грошові кошти, отримані від реалізації майна боржника, а саме: 5300,00 грн. - повернуто авансовий внесок ПАТ «Укрсоцбанк»; 107,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій; 21278,00 грн. - виконавчий збір; 212780,78 грн. - кошти на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно виконавчого напису приватного нотаріусу [PERSON] від 05.11.2008. Посилання позивача на те, що грошові кошти, отримані від реалізації майна в рамках виконавчого провадження потрібно перерахувати на користь банку по кредитному договору, укладеному з [PERSON] є безпідставним, оскільки на виконання до Відділу державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» не надходило. Треті особи у судове засідання не прибули, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У судовому засіданні було встановлено наступне. 20.07.2007 між позивачем та [PERSON] (третя особа) було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 580/3-38 (а.с. 19-27). 24.07.2007 між позивачем та ТОВ «Агроресурс» (третя особа) було укладено іпотечний договір, за яким ТОВ «Агроресурс» (Іпотекодавець) є майновим поручителем за зобов'язаннями ФОП [PERSON] та передає в іпотеку Іпотекодержателю (позивач) у якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 580/3-38 від 20.07.2007 нерухоме майно: комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-34). Також, 18.09.2007 між позивачем та ТОВ «Агроресурс» було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 580/3-51 (а.с. 35-41). На забезпечення виконання ТОВ «Агроресурс» (Позичальник) своїх зобов'язань перед банком за вказаним договором, 19.09.2007 між банком (позивачем) та ТОВ «Агроресурс» було укладено іпотечний договір, за умовами якого Іпотекодавець (ТОВ «Агроресурс») передає в іпотеку Іпотекодержателю (позивач) в якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 580/3-51 від д 18.09.2007 нерухоме майно: комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42-48). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 22.07.2013 вищевказані іпотечні договори були зареєстровані державним реєстром із внесенням запису про іпотеку: 24.07.2007 та 19.09.2007 (а.с. 49-50, 52-53). Таким чином, судом було встановлено, що предметом іпотеки за договорами, укладеними 24.07.2007 та 19.09.2007 є одне нерухоме майно: комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05.11.2008 на вимогу Кредитора -АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», приватним нотаріусом Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 2471 на майно божника: комплекс будівель та споруд з обладнанням, розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить ТОВ «Агроресурс». Виконавчий напис було вчинено на забезпечення виконання зобов'язань Боржника за договором невідновлювальної кредитної лінії № 580/3-51 від 18.09.2007 (а.с. 51). 14.01.2013 позивач звернувся до ВДВС Перевальського районного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу - виконавчого напису № 2471 від 05.11.2008 (а.с. 87). 16.01.2013 відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 36065857 (а.с. 89). 26.04.2013 державним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржника. Згідно експертної оцінки вартість арештованого майна склала 317731 грн., яке було реалізовано на прилюдних торгах згідно протоколу проведення прилюдних торгів Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Луганської філії (а.с. 90-103). Згідно розпорядження ВДВС Перевальського районного управління юстиції № 36065857/5 грошові кошти в сумі 273248,66 грн., які надійшли 18.07.2013 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу № 2471, виданого 05.11.2008 було вирішено перерахувати стягувачу - ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 102). 27.08.2013 відповідачем було спрямовано на адресу банка лист про розподіл грошових коштів, отриманих від реалізації майна боржника: - 5300,00 грн. - повернуто авансовий внесок ПАТ «Укрсоцбанк»; - 107,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій; - 21278,00 грн. - виконавчий збір; 212780,78 грн. - кошти на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно виконавчого напису приватного нотаріусу [PERSON] від 05.11.2008 (а.с. 56). 27.08.2013 позивачем було спрямовано лист до державної виконавчої служби з вимогою направити грошові кошти, отримані від реалізації іпотеки на погашення заборгованості по кредитному договору № 580/3-38 від 20.07.2007, укладеного між банком та ПП [PERSON] (а.с. 58-59). Згідно платіжного доручення № 3081 від 22.07.2013 відповідач перерахував до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти у розмірі 212780, 78 грн. (а.с. 118). Як вбачається з листа УДКС України у Перевальському районі Луганської області від 30.12.2013 за вих.. № 03-07/1952 на підставі платіжного доручення № 3081 від 22.07.2013 Управлінням частково здійснено оплату на суму 117046,19 грн. (а.с. 119). Проти вказаних обставин сторони не заперечували. Представник позивача у судовому засіданні не оскаржував дії відповідача щодо проведення виконавчих дій та прийняття відповідних рішень державним виконавцем під час примусового виконання виконавчого документу № 2471 виданого 05.11.2008. Спірним питанням між сторонами є вимога позивача про спрямування грошових коштів, отриманих від реалізації іпотеки за виконавчим документом № 2471 від 05.11.2008 на погашення заборгованості по кредитному договору № 580/3-38 від 20.07.2007, укладеного між банком та ПП [PERSON], який забезпечений іпотечним договором № 4179 від 24.07.2007. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606). Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно частини 1 статті 13 Закону № 606 для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Згідно ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно п. 4 частини 2 статті 17 Закону № 606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів. Згідно частини 1 статті 19 Закону № 606 1. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. Згідно ч. 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно ч. 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного дня стягувачу та боржникові. Згідно частини1, 2 вказаного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. Відповідно до частини 2 статті 30 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Статтею 32 Закону № 606 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Згідно статті 42 Закону № 606 з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом. Згідно частини 1 статті 43 Закону № 606 розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Згідно частини 3 вказаної статті Закону сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику. Порядок виплати стягнутих грошових сум передбачений статтею 45 Закону № 606. Згідно частини 1 статті 54 Закону № 606 звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно частини 6 статті 54 Закону № 606 за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Згідно частини 1 статті 62 Закону № 606 реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до статті 13 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку. Як встановлено у судовому засіданні, 16.01.2013 на підставі заяви позивача від 14.01.2013 відповідачем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу - виконавчого напису № 2471 від 05.11.2008 (а.с. 87). Предметом виконавчого напису приватного нотаріуса Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON]Б є забезпечення виконання зобов'язань Боржника (ТОВ «Агроресурс») за договором невідновлювальної кредитної лінії № 580/3-51 від 18.09.2007. Таким чином відповідач, отримавши заяву позивача та виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса № 2471 від 05.11.2008 зобов'язаний був вжити певних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження, лише в рамках виконання вказаного виконавчого документу, а саме, вчинення виконавчих дій на задоволення вимог стягувача (позивача) по кредитному договору № 580/3-38 від 20.07.2007, укладеного між позивачем та ТОВ «Агроресурс». В наслідок чого, отримані грошові кошти від реалізації майна боржника (предмета іпотеки) державним виконавцем правомірно були розподілені у відповідному порядку, передбаченому статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження» на погашення заборгованості по кредитному договору № 580/3-51 від 18.09.2007, а саме: - 5300,00 грн. - повернуто авансовий внесок ПАТ «Укрсоцбанк»; - 107,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій; - 21278,00 грн. - виконавчий збір; 212780,78 грн. - кошти на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно виконавчого напису приватного нотаріусу [PERSON] від 05.11.2008. Посилання представника позивача на ст.. 13 Закону України «Про іпотеку» та статтю 54 Закону України «Про виконавче провадження» як підставу для зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти, отримані від реалізації іпотеки за виконавчим документом № 2471 від 05.11.2008 на погашення заборгованості по кредитному договору № 580/3-38 від 20.07.2007, укладеного між банком та ПП [PERSON] , оскільки вказаний договір був забезпечений іпотечним договором № 4179 від 24.07.2007, який зареєстрований раніше іпотечного договору, укладеного на виконання зобов'язань ТОВ «Агроресурси» перед банком, суд вважає незмістовним з наступних підстав. Статтею 13 Закону України «Про іпотеку» передбачено пріоритет іпотекодержателя на задоволення вимог при зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а у разі декількох іпотек, вимоги наступного іпотеко держателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотеко держателя. Згідно статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Тобто, вказаними нормами Законів передбачено випадки першочергового задоволення вимог іпотекодержателя при зверненні стягнення на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження, у разі якщо іпотекодержатель не є стягувачем у даному виконавчому провадженні. Як було встановлено у судовому засіданні, на час розгляду даної справи на виконання до Відділу державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» не надходило (а.с.104). Оскільки судом було встановлено, що відносно ФОП [PERSON] зовсім не вживались заходи щодо стягнення на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки від 24.07.2007, відсутні підстави для застосування відносно [PERSON] положень статті 13 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, в даному випадку, позивач реалізував своє право в рамках вищевказаного виконавчого провадження на задоволення забезпечених іпотекою вимог по кредитному договору, укладеному між банком та ТОВ «Агроресурс», а тому помилково вважає право на перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження на задоволення вимог по договору, укладеному з [PERSON], який не є стороною в даному виконавчому провадженні. Згідно частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів; докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини у справі, надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому підстав для їх задоволення немає. Питання щодо судових витрат вирішено у відповідності до вимог статті 94 КАС України.

Результат розгляду: denied