Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов Згурівського районного центру зайнятості - робочий орган виконавчої Дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач отримував допомогу по безробіттю. Під час проведення перевірки на підставі запиту до податкової адміністрацією встановлено, що [PERSON] працювала в Київській міській клінічній лікарні №12, у зв'язку з чим вона належала до зайнятого населення і не мала права на отримання статусу безробітного, та, як наслідок, на отримання відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", матеріального забезпечення. У зв'язку з тим, що відповідач не повідомив про ці обставини позивача при призначенні допомоги по безробіттю, йому всупереч вимог законодавства було призначено і виплачено вказану допомогу в сумі 6155,39 грн. з якої підлягає відшкодуванню, у зв'язку з частковим поверненням відповідачем коштів, 5155,39 грн. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач письмових заперечень на позов не надав, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі п.2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013р. № 198, [PERSON] на підставі її заяви було зареєстровано в Згурівському районному центрі зайнятості як особу, що шукає роботу з 01.11.2012 р. Згурівським РЦЗ у відповідності до п.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" відповідачу було надано статус безробітного з 08.11.2012 р. Згідно пп. є п. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", ст. 22 та ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 № 307, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 за № 915/5136, безробітній [PERSON] на підставі поданих нею відомостей та документів призначено допомогу по безробіттю. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яке здійснювалося відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" було встановлено, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості, а саме з 08.11.2012 р. по 18.10.2013 p., відповідач згідно витягу з наказу про зарахування №104-К від 17.06.2013. працює молодшою медсестрою в Київській міській клінічній лікарні №12. За наслідками розслідування центром зайнятості видано наказ № 97 від 04.11.2013 про відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю стосовно відповідача. 04.11.2013 за № 714 відповідачу направлено лист-претензію з пропозицією повернути суму виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 6155,39 грн. Як вбачається з матеріалів справи та позивачем не заперечується, відповідачем перераховано на користь Згурівського районного центру зайнятості кошти в розмірі 1000,00грн. Решту коштів відповідачем повернуто не було. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відносини у сфері соціального захисту громадян на випадок безробіття регулюються Конституцією України, Законами України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 01.03.1991 №803-XII "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. За змістом частини третьої статті 1 цього ж Закону до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, і працюють по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство". Відповідно до п. "є" ч.1 ст. 4 вказаного закону держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: виплату безробітним в установленому порядку допомоги по безробіттю матеріальної допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю членам сім'ї, які перебувають на їх утриманні, та інших видів допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України від 02.03.2000 №1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі - Закон України від 02.03.2000 №1533-III), застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України від 02.03.2000 №1533-III передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та наданих соціальних послуг. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.7 Закону України від 02.03.2000 №1533-III видами матеріального забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного. Одним із видів соціальних послуг за Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Законом України "Про зайнятість населення" є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 31 Закону України від 02.03.2000 №1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Відповідно до п.6.14 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, визначає механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", пункту 16 частини першої статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та частини третьої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок). Відповідно до положень пунктів 2-5 зазначеного Порядку, розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. Як встановлено судом, за результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу у період перебування на обліку у районному центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відповідач був працевлаштований. Суд визнає, що подавши заяву про надання статусу безробітного та виплату державної допомоги по безробіттю, відповідач не повідомив позивача про своє працевлаштування, що виключає подальше перебування у статусі безробітного та отримання відповідних виплат. Отже, суд вважає що відповідач порушив вимоги ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", починаючи з червня 2013 року, оскільки своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а тому стягненню підлягає сума виплат з червня 2013 року в загальному розмірі 2474 грн. 32 коп. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Докази, що підтверджують наявність у відповідача заборгованості, позивачем надано суду, їх копії долучені до матеріалів справи. Отже, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, вважає вимоги позивача правомірними, а позов про стягнення коштів таким, що підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial