Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

18 лютого 2014 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - Позивач або ФОП [PERSON]) до Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області (далі - Відповідач або Алчевська ОДПІ ГУ Міндоходів) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 10.02.2014 року № Ф-64. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області, як одержувач пенсії за віком. 23.10.2000 позивача було зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця. 10.02.2014 ФОП [PERSON] отримав від Алчевської ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області вимогу від 10.02.2014 № Ф- 64 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2412,70 грн. Позивач вважає, вимогу від 10.02.2014 № Ф- 64 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2412,70 грн., незаконною та такою, що суперечить чинному законодавству, з огляду на те, що він є пенсіонером за віком і як фізична особа-підприємець вибрав спрощену систему оподаткування, звільнений від сплати єдиного внеску, після липня 2011 року. З огляду на вищезазначене ФОП [PERSON] просив суд скасувати вимогу від 10.02.2014 № Ф - 64 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2412,70 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. У позові просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Враховуючи зазначене, положення частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" поширюються на осіб, яким призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Разом із запереченнями відповідач надав клопотання про розгляд справи без його участі (аркуші справи 19-20, 22). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП [PERSON], зареєстрований як фізична особа - підприємець 23.10.2000 року виконавчим комітетом Брянківської міської ради Луганської області, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку (аркуші справи 9, 10). Позивач знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Брянці Луганської області, як одержувач пенсії за віком, що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії та копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 20.05.2009 року (аркуші справи 7,8). Алчевською ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу про сплату боргу від № Ф-64 від 10.02.2014 року, відповідно до якої позивачу визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2412,70 грн. (аркуш справи 9). Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Умови її призначення за віком визначені статтею 26 зазначеного Закону. Це вказує на те, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії посвідчення № [NUMBER] від 20.05.2009 року, позивач є пенсіонером за віком (аркуш справи 7). Згідно ст.4 Закон України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців. Згідно п. б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Відповідно до п.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. Також суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 1 Закону України 07.07.2011 №3609-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" статтю 4 Закону України 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування" доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Ці зміни відповідно до частини першої розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011, тому нарахування сум щодо сплати єдиного внеску починаючи з серпня 2011 року є неправомірним. При цьому законодавець на ставить в залежність звільнення особи від сплати єдиного внеску від того, чи досягла така особа пенсійного віку. Отже, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що до позивача не може бути застосовано положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування", оскільки позивач не досяг 60-річного віку, тому що вказана норма не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску виключно всіх пенсіонерів за віком. Також, законодавець зазначеною нормою не виключає осіб, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах, тобто зазначений перелік обставин є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. На підставі системного аналізу, виходячи із правового змісту зазначених положень законодавства, суд приходить до висновку, що пенсіонери за віком, які є приватними підприємцями та зареєстровані платниками єдиного податку, з серпня 2011 року не зобов'язані сплачувати такий внесок. В даному випадку частиною 4 статті 4 Закону №2464 не визначено обмежень щодо осіб, які є пенсіонерами за віком, та не пов'язує право позивача на звільнення від сплати відносно себе єдиного внеску з досягненням 60 річчя відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто ч.4 ст.4 Закону №2464 встановлює пільги для всіх суб'єктів, які є пенсіонерами за віком, не залежно від того на підставі якого закону, особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона 60-ти річного віку (для чоловіків). Будь-яких обмежень щодо надання таких пільг з цього приводу, внесеними змінами до статті 4 Закону №2464 не встановлено, зазначений перелік обставин є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до розділу ІІ Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ містить чотири види пенсій. Позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже, на позивача розповсюджується дія ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI. За таких обставин суд вважає, що позивач має право застосовувати ч.4 ст.4 Закону 2464 та бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні вимоги про сплату недоїмки №Ф-64 від 10 лютого 2014 року у відношенні позивача, було помилково тлумачено норми чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ф-64 від 10 лютого 2014 року на суму 2412,70 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted