Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

У червні 2011 року приватне акціонерне товариство «Західно-Український Консорціум» (далі - ПАТ «ЗУК») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова (далі - ДПІ) № 0002592340/0/24078 від 18.10.2010 року, № 0002592340/1/80 від 04.01.2011 року про визначення товариству податкового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 2269702,50 грн., з яких 1513135,00 грн. за основним платежем та 756567,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0002502340/0/23497 від 08.10.2010 року, № 0002502340/4/30757 від 22.12.2010 року, яким товариству визначено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 2190045 грн., з яких 1460030 грн. за основним платежем та 730015 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0006291630/0/23350 від 07.10.2010 року, № 0006291630/4101 від 04.01.2011 року про визначення товариству податкового зобов'язання з ПДВ на суму 19792,50 грн., з яких 15225,00 грн. за основним платежем та 4567,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року у справі № 2а-6692/11/1370 позов було задоволено. У своїй апеляційній скарзі ДПІ просить скасувати вказану постанову суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позову ПАТ «ЗУК» у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач уклав угоду (контракт) з ПП «Люксент» за № ЛЮ 10/01/15-1 від 15.01.2010 року про купівлю-продаж товару. У березні 2010 року ПАТ «ЗУК» придбавав у ПП «Люксент» жерсть лаковану на суму ПДВ - 1513134,99 грн. Відповідно до контракту № ЛЮ 10/01/15-1 від 15.01.2010р. ПАТ «ЗУК» (Покупець) та ПП «Люксент» (Постачальник) домовились про те, що Постачальник поставляє Покупцю товар, а Покупець зобов'язується прийняти Товар у власність і здійснити його оплату. Однак у ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця у зв'язку із непредставленням відповідних первинних документів. ПП «Люксент» не задекларувало податкове зобов'язання по ПДВ за березень 2010р. в сумі 1513134.99 грн. та не сплатило його до бюджету, а ПАТ «ЗУК» у порушення вимог п.1.7 п.1, пп. 7.4.1 п.7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» безпідставно завищено податковий кредит з ПДВ за березень 2010 р. на суму 1 513 134,99 грн. Щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» у липні 2010 року (акт від 28.09.2010 року №1415/439/15-2/30583551) апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що 28.09.2010 року було проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» у липні 2010 року. Відповідачем отримано від ДПІ в Артемівському районі у м. Луганська матеріали перевірки ТОВ «Ішернешнл Транс Компані» за липень 2010 року (довідка від 06.09.2010 pоку № 5647/7/15-20), відповідно до яких встановлено, що угоди з продажу ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» мають ознаки нікчемності, оскільки вказане підприємство не має необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних засобів та трудових ресурсів, не знаходиться за юридичною адресою. З огляду на викладене апелянт наполягає на тому, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.07.2010 по 31.07.2010 року у загальній сумі 15225,00 грн. на підставі даних податкової декларації з ПДВ з відповідними додатками за липень 2010 року встановлено завищення задекларованих позивачем зобов'язань з ПДВ за липень 2010 року в сумі 15225,00 грн. Представник ДПІ у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів. Задовольняючи позов ПАТ «ЗУК», судом першої інстанції було відхилено доводи ДПІ щодо завищення податкового кредиту за період квітень, березень, липень 2010 року за рахунок безпідставного віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних, виписаних контрагентами ПП «Люксент», ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» по операціях, які не мають реального характеру, оскільки виникнення права позивача на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування ПДВ, за наявності первинних документів бухгалтерського обліку в підтвердження такого проведення. Закон України «Про податок на додану вартість» не ставить у залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Судом не враховано заперечення ДПІ щодо відсутності транспортних документів, які підтверджують здійснення поставки товарів позивачу від його контрагента на підставі вказаного договору, оскільки поставка товару здійснювалася контрагентами позивача ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» та ПП «ЛЮКСЕНТ». Наявність чи відсутність матеріально-технічної бази не є самостійною правовою підставою для визнання правочину нікчемним, виключення з податкового кредиту суму ПДВ. Даючи оцінку рішенню суду першої інстанції та доводам апелянтів, що викладені у поданих апеляційних скаргах, апеляційний суд виходить із такого. Відповідно до вимог п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) валові витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Відповідно до пп. 11.2.1, п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів, або дата оприбуткування платником податку товарів. Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп.7.2.6 цього Закону). Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківською рахунку платника податку на оплату товарів, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів. На думку апеляційного суду, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку. Таким чином, докази, на які послався позивач на обґрунтування своєї позиції, з якою погодився суд першої інстанції, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача. Зокрема, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 23.09.2010 року проведено невиїзну документальну перевірку ПАТ «ЗУК» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «Люксент», за квітень 2010 року, за результатами якої складено акт № 1400/23-410/30583551. 28.09.2010 року ДПІ проведено невиїзну документальну перевірку позивача щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Інтернешнл Транс Компані»у липні 2010 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 1415/439/15-2/30583551. Окрім того, 04.10.2010 року ДПІ проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності декларування сум податкового кредиту за листопад 2009 року та березень 2010 року (акт перевірки № 1431/264/23-4/30583551). Результати вказаних перевірок були покладені в основу оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень. Так, між ПАТ «ЗУК» та ПП «Люксент» було укладено угоду (контракт) № ЛЮ 10/01/15-1 від 15.01.2010 року про купівлю-продаж товару. У березні 2010 року позивачем було придбано у ПП «Люксент» жерсть лаковану на суму ПДВ 1513134,99 грн., яка була включена ПАТ «ЗУК» у цьому ж місяці до податкового кредиту суму. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у ході проведення перевірки своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по господарських відносинах з ПП «Люксент» ПАТ «ЗУК» було надано лише податкові накладі, видаткові накладні, договір, картку взаєморозрахунків. При опрацюванні даних системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за березень 2010 року було встановлено розбіжність, включена позивачем до податкового кредиту ПДВ контрагентом ПП «Люксент» не задекларована у складі податкового зобов'язання. За даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту ПП «Люксент», зареєстрованого в ДПІ у Орджонікідзенському районі м. Запоріжжя, прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру), свідоцтво платника ПДВ №100245671 від 18.09.2009 року анульовано 16.07.2010 року. Окрім того, було встановлено, що ПП «Люксент» розрахунок комунального податку за 2009 рік - І-ІІ квартали 2010 року не подано, що свідчить про відсутність працівників на підприємстві. У декларації про прибуток за звітні періоди не заповнено р 07 К1 «сума амортизаційних відрахувань», додаток К1 не подається, що свідчить про відсутність на підприємстві основних засобів. Декларації з ПДВ за період 2009 рік та січень-серпень 2010 року подано з прочерком. Також ПАТ «ЗУК» та ПП «Люксент» уклали контракт № ЛЮ 10/01/15-1 від 15.01.2010 року, відповідно до умов якого постачальник (ПП «Люксент») постачає покупцю (ПАТ «ЗУК») товар. Згідно з пп. 3.2 п. 3 вказаного контракту товар, що постачається постачальником, повинен бути оплачений покупцем протягом 60 банківських днів з моменту передачі товару, якщо інші строки та порядок оплат не вказані у замовленні покупця. Жодних документів у підтвердження зміни порядку розрахунків під час перевірки представлено не було, однак станом на 04.10.2010 року оплату за товар, одержаний згідно з податковими накладними, що виписані ПП «Люксент» у березні 2010 року, проведено не було. За умовами контракту поставка товару здійснюється шляхом самовивозу із складу, що розташовані за адресою - м. Керч, вул. Кокоріна,59 автомобільним транспортом покупця та /або третіх осіб, однак у ході перевірки працівникам податкового органу не було надано документів, якими б підтверджувався факт передачі товарів від продавця до покупця (акти приймання-передачі товарів, довіреностей, документів, що свідчать про транспортування та зберігання товарів). З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, сукупність наведених фактичних обставин давала податковому органу достатні підстави для висновку про безтоварність вказаних господарських операцій, а відтак про безпідставність відображення позивачем їх наслідків у податковій звітності, що свідчить про завищення ПАТ «ЗУК» у порушення вимог п.1.7, п.1, пп. 7.4.1 п.7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкового кредиту з ПДВ за березень 2010 року на 1513134,99 грн. Даючи оцінку взаємовідносинам ПАТ «ЗУК» із ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» у липні 2010 року (акт від 28.09.2010 року №1415/439/15-2/30583551), суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. Між позивачем та ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» було укладено договір №0406/1 від 04.06.2010 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом. Згідно з даними Додатку 5 до декларації з ПДВ за липень 2010 року «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ у розрізі контрагентів» встановлено, що ПАТ «ЗУК» до складу податкового кредиту за липень 2010 року включено 15225,00 грн., сплачену (нараховану) на користь ТОВ «Інтернешнл Транс Компані». Відповідно до інформації, що міститься у довідці від 06.09.2010 pоку № 5647/7/15-20 ДПІ в Артемівському районі у м. Луганська, де зареєстроване вказане товариство, декларації з ПДВ ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» за квітень - липень 2010 року відсутні. Основні фонди у ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» відсутні. Відповідно до довідки по формі 1 ДФ кількість працюючих на підприємстві у ІІ кварталі 2010 року складала 2 особи, з яких 1 особа за сумісництвом. Підприємство за юридичною адресою не знаходиться. Окрім того, податковим органом у ході апеляційного розгляду було надано докази того, що викладені у актах здачі-приймання робіт та товарно-транспортних накладних відомості щодо здійснення ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» послуг з транспортно-експедиційного обслуговування автомобілями з державними номерними знаками ВО 7476 ХХ, ВВ 4708 АН, ВВ 2734 ХХ, СЕ 1636 АР, ВО 1497 АВ не відповідають дійсності. З урахуванням відсутності у ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» необхідних умови для ведення господарської діяльності, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортні засоби, а також з урахуванням того, що відповідно до матеріалів справи вказаним товариством надавалися послуги з перевезення товарно-матеріальних цінностей, які на думку апеляційного суду не були фактично отримані ПАТ «ЗУК» від ПП «Люксент», слід погодитися із висновком податкового органу про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Інтернешнл Транс Компані» носили безтоварний характер, а отже ПАТ «ЗУК» за період з 01.07.2010 по 31.07.2010 року було » завищено податковий кредит з ПДВ за липень 2010 року в сумі 15225,00 грн. Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied