Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС при УДАІ МВС в Івано-Франківській області Микулина Ю.Л. про визнання дій інспектора незаконними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі. Вимоги позову позивач у позовній заяві обґрунтовував тим, що 06.10.2013 року, приблизно о 11 год. 30 хв., рухаючись на автомобілі Кіа Ceed, д.н.з. [NUMBER], був зупинений інспектором, який вказав на порушення Правил дорожнього руху - перевищення швидкості руху в населеному пункті. У зв'язку з цим, не зважаючи на пояснення з боку позивача про відсутність такого порушення, інспектор склав протокол та на його підставі оформив постанову, якою неправомірно притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що жодного правопорушення в той час позивач не вчиняв, дії інспектора ДАІ є неправомірними, а тому просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суду не повідомив. Подав суду письмове заперечення, в якому вказав, що позов не визнає, просив відмовити в задоволенні позову. З урахуванням положень ч. 4 ст. 128 КАС України суд ухвалив про розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Дослідивши подані позивачем письмові матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно постанови серії АА2 №584841 від 06.10.2013 року, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - накладено штраф. Представник позивача підтвердив, що в зазначений час позивач перебував у вказаному місці. Враховуючи ту обставину, що відповідач в судове засідання не з'явився та не виконав покладеного на відповідача, згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, обов'язку доказування правомірності свого рішення, з урахуванням обставин, на які посилався позивач, зокрема, як пояснив представник позивача, позивач не порушував Правил дорожнього руху, швидкість не перевищував, а на наданих суду фото немає жодної вказівки на те, що дорога проходить через населений пункт, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, оскільки в суді не знайшов свого підтвердження факт порушення останнім Правил дорожнього руху. З огляду на судову практику, зокрема пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд вважає, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП України. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. За таких обставин, перевіривши, чи оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає обґрунтованими доводи сторони позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення з огляду на представлення доказів, які спростовують факти, викладені в постанові та запереченні, а тому дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. 124 Конституції України, ст.ст. 122, 251, 252, 258, 280 КпАП України, ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Результат розгляду: partial