Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з адміністративним позовом до Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третіх осіб: Відділу державної автомобільної інспекції Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, державного виконавця Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Павлова Владислава Олександровича, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати неправомірними дії Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в особі державного виконавця Червонозаводського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції Павлова Владислава Олександровича по відношенню до винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2013р. про стягнення з позивача штрафу у сумі 510,00грн.; скасувати постанову Червонозаводського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ, винесену державним виконавцем Павловим В.О. 19.03.2010 року, про стягнення з позивача 510 грн. штрафу; зобов'язати Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в особі державного виконавця Павлова Владислава Олександровича винести постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа - постанови ВДАІ АХ 041602 від 15.12.2010 року з причин пропуску стягувачем - Відділом державної автомобільної інспекції Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, строку пред'явлення виконавчого документа до виконання; зобов'язати начальника Червонозаводського відділу ДВС ХМУЮ надати дозвіл на перерахування коштів з депозитного рахунку органу державної виконавчої служби, сплачених позивачем у розмірі 510 грн., на його власний особовий (банківський) рахунок. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постанова ВДАІ АХ1 № 041602 від 15.12.2010р., на підставі якого відкрито виконавче провадження, набув чинності 25.12.2010р., а заяву про примусове виконання подано тільки 18.03.2013р., тобто через два роки, два місяці і двадцять три дні після набуття чинності зазначеним документом. Крім того, на думку позивача, у виконавчому провадженні відсутня інформація про те, що стягувач - ВДАІ звертався до суду із заявою про відновлення пропущеного строку, як це передбачено ст. 23 Закону України "про виконавче провадження" та ст. 371 ЦПК України. Позивач звертає увагу на той факт, що стягувачем - відділом державної автомобільної інспекції ХМУ ГУ МВС України в Харківській області пропущено строк на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, у зв'язку із чим державний виконавець повинен був відмовити стягувану у відкритті виконавчого провадження. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та третя особа: державний виконавець Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби ХМУЮ Павлов Владислав Олександрович у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав його необґрунтованості, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 18.03.2013 року Червонозаводським відділом ДВС отримана на виконання постанова ВДАІ АХі № 041602 від 15.12.2010р., на підставі якої 19.03.2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 510,00грн. В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вчинялись виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи - Відділу державної автомобільної інспекції Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, свого представника не направив, письмових пояснень та заперечень за позов - не надав. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи - державного виконавця Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби ХМУЮ Павлова В. О., дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини. Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV. Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження " виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За матеріалами справи судом встановлено, що 15.12.2010 року ІДПС БДПС м.Харкова винесено Постанову серії АХ1 № 041602 про притягнення [PERSON], [INFO] до адміністративної відповідальності та стягнення з нього 510 грн. штрафу. Зазначена постанова серії АХ1 № 041602 від 15.12.10 року, надійшла в провадження Червонозаводського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції 24.01.2011 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. На підставі ст.ст. 17, 19, Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Павловим В.О. винесено постанову про відкриття провадження, копії якої того ж дня направлено сторонам виконавчого провадження за вих. №№ 13/7508, 13/7509. Згідно з вимогами ст.11 вищеназваного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Між тим, виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред'явлення виконавчого документа до виконання - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред'явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта. Значення виконавчої давності полягає у тому, що вона сприяє чіткому і правильному виконанню рішень судів та інших юрисдикційних органів, а також забезпечує визначеність у взаємовідносинах сторін виконавчого провадження, дисциплінує учасників матеріальних правовідносин. Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Перелік усіх виконавчих документів наведено у частині другій статті 17 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми до рішень інших органів (посадових осіб) належать виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій з трудових спорів, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для відкриття виконавчого провадження. Згідно до ч. 1 зазначеної норми, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. Статтею 22 даного Закон України «Про виконавче провадження» встановлює такі строки пред'явлення виконавчих документів до виконання: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Вищенаведені строки встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо. Між тим, 09.03.2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) N 2677-VI від 04.11.2010 року. Згідно ч.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2677-УІ, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом (09.03.2011 року), пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1)пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропущення стягувачем строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання, та роз'яснює стягувачу про необхідність звернення останнього до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Суд зазначає, що положеннями п. 4 Розділу 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зазначено що: виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Відповідно до зазначеної норми виконавчі документи, видані адміністративними судами до 9 березня 2011 року, підлягають пред'явленню до виконання упродовж трьох років починаючи з наступного дня після їх видачі. Оскільки, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано питання про строк пред'явлення до виконання виконавчих документів, перебіг якого розпочався до 9 березня 2011 року, які станом на цю дату видані не були, суд, вирішуючи це питання за аналогією закону, застосовує положення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)". Отже, строк пред'явлення до виконання виконавчого документа, перебіг якого розпочався до 9 березня 2011 року, також становить три роки. Аналогічну позицію підтримує, Вищий адміністративний суду України у довідці про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби від 05 квітня 2012 року. Крім того, частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини п'ятої цієї статті рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Порядок розгляду адміністративними судами справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби встановлено статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Як з'ясовано судом, заявляючи вимогу про визнання неправомірними дій державного виконавця по здійсненню виконавчого провадження та прийняття рішення стосовно відкриття виконавчого провадження ВП № 37171569 на підставі виконавчого документа - постанови ВДАІ АХ1 № 041602 від 15.12.2010 року, позивач посилався лише на довід про здійснення виконавчого провадження поза межами строку, визначеного чинним законодавством України, а саме: положень Закону України "Про виконавче провадження". Будь-яких інших доводів в обґрунтування заявлених вимог позивач не наводив. Як з'ясовано під час судового розгляду, постанова АХ1 № 041602 від 15.12.2010р. надійшла на виконання до Червонозаводського відділу ДВС 24 січня 2011 року, тобто із дотриманням встановленого законодавством терміну. (а. с. 135). Крім того, суд під час розгляду справи з'ясував, що позивач [PERSON] сплатив суму накладеного адміністративного штрафу у повному обсязі, про що свідчить копія квитанції №11133454 від 04.06.2013 року (а.с. 35). Також за матеріалів справи вбачається, що позивач 04.06.2013 року звернувся із заявою до Червонозаводського відділу ДВС з проханням закрити виконавче провадження ВП № 37171569 у зв'язку із повним погашенням боргу (а.с. 33). Щодо тверджень позивача, що у Постанові АХ1 № 041602 від 15.12.2010р. відсутні відомості щодо повного найменування органу, прізвища та посадової особи, що видали документ, повне найменування стягувача, його місцезнаходження, які його ідентифікують, зокрема, його рахунки, а також те, що у зазначеній Постанові відсутній строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, чим, на думку позивача, порушені вимоги, визначені пунктах 1, 3, 6 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Суд не приймає ці твердження позивача як підставу для задоволення позовних вимог, оскільки зазначені твердження дійсно хоча і стосуються складання зазначеної Постанови, але ці обставини не є підставою для її скасування, оскільки не змінюють її зміст по суті та не можуть впливати на суть допущеного позивачем порушення. При цьому, суд зазначає, що в даній постанові зазначений строк пред'явлення її до виконання, а саме 17.03.2011р. (арк. спр. 25). Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суд відмічає, що позивачем не подано допустимих та належних доказів в розумінні ст.70 КАС України протиправності дій державного виконавця з примусового виконання постанови серії АХ1 № 041602 від 15.12.10р. Відділу державної автомобільної інспекції, яка надійшла в провадження Червонозаводського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції 17.03.2013. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. З наявних у справі документів витікає, що у спірних правовідносинах відповідач забезпечив дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, оскільки діяв в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача судом не встановлено, матеріалами справи не підтверджено, а відтак в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем не було надано належних та достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied