Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

17.04.2013 Солом'янським районним судом міста Києва прийнято рішення в цивільній справі № 2-192-13 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково та у порядку поділу спільного майна подружжя визнано, у тому числі, за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири (що складає 40,51 квадратних метрів) [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23.10.2013 рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17.04.2013 залишено без змін. 19.11.2013 [PERSON] до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка була зареєстрована за реєстраційним номером 4058289, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру [ADDRESS]. 03.12.2013 державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Криловою Галиною Анатоліївною за результатами розгляду заяви від 19.11.2013 за реєстраційним №4058289 було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запропоновано надати додаткові документи. У встановлений строк [PERSON] надано відповідні документи до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. 30.12.2013 державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Криловою Галиною Анатоліївною за результатами розгляду заяви від 19.11.2013 за реєстраційним №4058289 було встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 при реєстрації зазначається площа об'єкту нерухомого майна : " загальна та (за наявності) житлова... ", у той час як поданому заявником рішенні суду в резолютивній частині загальна та житлова площа квартири взагалі не вказана, а площа, яка зазначена в мотивувальній частині рішення суду різниться від площі зазначеної в поданому технічному паспорті та прийнято рішення №9685333 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. [PERSON] вважаючи, що державним реєстратором було протиправно відмовлено у державній реєстрації прав за заявою від 19.11.2013 за реєстраційним №4058289 звернувся з відповідним позовом до суду. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою та третьою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною першою статті 15 зазначеного Закону встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно з частинами першою та третьою статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 зазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Частинами першою, другою та третьою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Таким чином, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводилась за відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, виключний перелік яких визначений частиною першою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у тому числі, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва прийнято рішення в цивільній справі № 2-192-13 від 17.04.2013, яке залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири (що складає 40,51 квадратних метрів) [ADDRESS]. Частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином є рішення суду, яке набрало законної сили та яким визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири (що складає 40,51 квадратних метрів) [ADDRESS]. Пунктом 3 частини третьої статті 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. Згідно з частинами першою та другою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. В рішення № 9685333 від 30.12.2013, копія якого наявна в матеріалах справи, зазначено про те, що відповідач відмовляючи позивачу в державній реєстрації права власності зазначив про те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 при реєстрації зазначається площа об'єкту нерухомого майна : " загальна та (за наявності) житлова... ", у той час як поданому заявником рішенні суду в резолютивній частині загальна та житлова площа квартири взагалі не вказана, а площа, яка зазначена в мотивувальній частині рішення суду різниться від площі зазначеної в поданому технічному паспорті та прийнято рішення №9685333 від 30.12.2013 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. З зазначеного вбачається, що відповідач фактично відмовив позивачу в проведенні державної реєстрації права власності з огляду на те, що рішення суду на підставі якого мала бути проведена відповідна реєстрація не містить в резолютивній частині достатніх даних для проведення на його підставі реєстрації права власності, а в мотивувальній містить дані, які є відмінними від тих, що містяться в наявному в нього технічному паспорті, у той час, як повноважень на надання оцінки рішенню суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання державному реєстратору чинним законодавством не надано. Доказів на підтвердження існування інших обставин, які відповідно до частини першої статті 24 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставами для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень, крім зазначених і рішенні №9685333 від 30.12.2013 відповідачем суду надано не було. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідно до положень чинного законодавства рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України та надання оцінки відповідному рішенню суду не належить до повноважень держаного реєстратора, суд дійшов висновку про те, що відповідачем рішенні №9685333 від 30.12.2013 було прийнято за відсутності на те правових підстав. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача по винесенню рішення №9685333 від 30.12.2013 та щодо скасування зазначеного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позовна вимога щодо зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права приватної власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.04.2013 спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду справи судом не були порушені, то суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги. Частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що судом було встановлено, що рішення №9685333 від 30.12.2013 було прийнято відповідачем за відсутності на те правових підстав, суд дійшов висновку про необхідність для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.11.2013 за реєстраційним №4058289. Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням наведеного

Результат розгляду: partial