Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про зобов'язання вчинити дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідачем безпідставно відмовлено в знятті арешту з належного позивачу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ([ADDRESS]), незважаючи на закінчення примусового виконання виконавчого документу. Невчинення такий дій не узгоджується із вимогами статті 50 Закону України "Про виконавче провадження". Зважаючи на викладене, позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить зобов'язати відповідача зняти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (знаходяться [ADDRESS]), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №653193 від 11 вересня 2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2008 року видано виконавчий напис №5306, яким, окрім іншого, звернено стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ([ADDRESS]), належного [PERSON] Також виконавчим написом нотаріуса передбачалося, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задоволити вимоги ЗАТ "ОТП Банк" в розмірі 306923,03 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 26639,32 гривень - заборгованість по відсотках; 52408,13 гривень - сума по нарахованих та несплачених відсотках; 27230,25 гривень - сума заборгованості по пені; 3500 гривень. Постановою державного вииконавця від 11 вересня 2008 року в рамках виконання виконавчого напису нотаріуса накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. В подальшому, постановою державного виконавця від 14 грудня 2009 року (а.с. 14) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису закінчено у зв'язку з тим, що від стягувача ЗАТ "ОТП Банк" надійшла відповідна заява. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд зважає на таке. Особливості виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон). Статтею 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню . Згідно зі статтею 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт 5 частини 3 статті 11 Закону). Порядок зняття арешту врегульовано статтею 50 Закону, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Суд встановив, що примусове виконання виконавчого напису було закінчено, про що свідчить відповідна постанова. Проте, всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна позивача знято не було. Посилання відповідача на знищення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №5306 як на підставу для неможливості зняття арешту з майна позивача є необгрунтованим, оскільки такі дії не узгоджуються із вимогми Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність заперечень у представника відповідача проти адміністративного позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. З приводу розподілу судових витрат суд звертає увагу на лист Вищого адміністративного суду України №2135/11/13-11 від 21 листопада 2011 року, яким роз'яснено особливості застосування частини 1 статті 94 КАС України. Так, у листі, зокрема, зазначено, що з урахуванням положень підпункту 3 пункту 9 розділу 6 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача. Відтак, з урахуванням частини 1 статті 94 КАС України на користь позивача з Державного бюджету України слід стягнути судовий збір в розмірі 68,82 гривень шляхом його безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунку відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції.

Результат розгляду: granted