Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, який змінив та доповнив, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інваліда 3-ї групи та знаходиться на обліку в [PERSON] праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації Херсонської області. Йому стало відомо, що відповідно до рішення Верховного Суду України від 08.06.2005 року та рішення Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року положення постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року № 836 визнано такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України і згідно цього Постанова Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року № 836 порушує його гарантовані Конституцією України та законами України права, звужують обсяг прав та пільг. Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року, розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 3-ї групи становить 90 грн. Відповідно до абзацу третього ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року йому гарантовано щорічну разову допомогу на оздоровлення. Зазначена разова допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії виплачується в розмірі чотири мінімальних заробітних плати. [PERSON] праці та соціального захисту населення у офіційних відповідях пояснює, що вони здійснюють виплату компенсації щорічної допомоги на оздоровлення у межах повноважень та відповідно до законів. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року. Вважає, що відповідач грубо порушив норми частини 3 статті 8, ст. 22 Конституції України, частини 12 пункту 1 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, рішення Верховного Суду України від 08.06.2005 року та рішення Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року, статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційною статтю 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тим самим підтвердив, що зазначеними вище інструкціями знов у грубій формі порушуються права і свободи окремих верст громадян, у даному випадку учасників ліквідації наслідків від Чорнобильської катастрофи. Рішенням Верховного Суду України від 08.06.2005 року та рішенням Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року № 836 визнано таким, що не відповідає чинному законодавству України. Положення законів України «Про Державний бюджет України на певні роки» обмежують конституційні права громадян на соціальний захист, заробітну плату, встановлені законами України пільги, компенсації і гарантії, розміри і порядок їх надання. Зупинення Законом положень інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, суперечить частині другій статті 8, статті 16, частині п'ятій статті 17, частині другій статті 19, чистині третій статті 22, частині першій, четвертій статті 43, частині першій статті 46, статтям 48, 49, пунктам 1, 6 частини першої статті 92, частині другій статті 95 Конституції України. Підтвердженням неконституційності положень законів України «Про Державний бюджет України на певні роки» викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 22 липня 1999 року, від 20 березня 2002 року, від 01 грудня 2004 року. Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змісту наведених положень Конституції України та Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними,- стаття 21 Конституції України, їх зміст і обсяг при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений,- стаття 22 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 64 Конституції України, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (v005p710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини). Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України. Вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Позиція відповідача ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України. Згідно з положенням частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб, не виконання посадовими особами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року (справа № 2-а-198/10/2103) та ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2013 pоку (К/9991/20052/12), (К9991/20737/12), ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Крім того вважає, що згідно ст. 99 КАС України вказано, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим КАС України або іншими законами. Відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року,- Україна приєдналася 12 липня 1996 року (Закон України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року) аварія на ЧАЕС є ядерним інцидентом, в тлумаченні Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною, а стаття VI Конвенції передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоров'ю в тридцять років. Таким чином, вважає, що застосування строків позовної давності згідно КАС України, як обґрунтування для задоволення позову про стягнення недоплаченої суми компенсації на оздоровлення чорнобильцям є незаконним. Просить суд: дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації, [PERSON] соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації, [PERSON] центра по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в частині нарахування та виплати разової допомоги на оздоровлення - визнати протиправними. Зобов'язати [PERSON] праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації Херсонської області, [PERSON] соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації, [PERSON] центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - здійснити перерахунок та виплатити на його користь недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2011, 2012 та 2013 роки, виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року У судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації, [PERSON] позов не визнав та пояснив що статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України рішення якого є обов'язковими для виконання Міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 9 затверджено порядок використання коштів державного бюджету, виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно підпункту 4 пункту 4 Порядку щорічна допомога на оздоровлення призначається відповідно до частини 4 статті 48 Закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлює розмір щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно вказаної постанови щорічна допомога оздоровлення з 2005 року і по сьогоднішній день інвалідам III-ї групи виплачується у розмірі 90 грн. Згідно до п. 2 порядку розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня програмами визначаються Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, головні управління праці та соціального захисту населення обласних, Головне управління соціального захисту населення Київської міської, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської, управління (відділи) праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад, Фонд соціального захисту інвалідів. Згідно до п. 4 порядку, виплата компенсацій та допомоги певних видів програмами, пов'язаними із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, управліннями праці соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій. Щорічна компенсація на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутня в щорічних бюджетних призначеннях Великолепетиського управління праці та соціального захисту населення. [PERSON] не є розпорядником бюджетних коштів за рахунок яких виплачується одноразова допомога на оздоровлення особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким розпорядником зазначених коштів є [PERSON] соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації, а органом, який здійснює безпосередню видання даного виду допомоги є [PERSON] центр по нарахуванню здійсненню соціальних виплат. [PERSON] праці та соціального за населення здійснює лише розрахунок щорічної допомоги на оздоровлення у своїй діяльності керується статтею 95 Конституції України, відповідно до якої виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальнодоступні потреби, розмір і цільове призначення цих видатків. Відповідно до статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України у межах бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень— за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення рішень суду.

Результат розгляду: denied