Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що постановою інспектора ДПС взводу з ОСП № 2 роти ДПС в Миколаївській області Росовського С. С. від 29.12.2013 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що 29 грудня 2013 року він, керуючи автомобілем Кіа реєстраційний номер [NUMBER], в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45, рухався зі швидкістю 106 км/год., перевищивши встановлену швидкість руху 60 км/год., чим порушив вимоги п.12.4, Правил дорожнього руху України. Швидкість вимірювалась приладом Візир 0812363. Позивач вважає, що постанова підлягає скасуванню як незаконна, оскільки вказане правопорушення він не вчиняв. Зі складеним відповідачем протоколом про адміністративне правопорушення він не погодився, оскільки порушення не здійснював, про що вказав у протоколі, де також зазначив, що потребує юридичної допомоги. Докази правопорушення відсутні. Просить суд постанову серії АА2 № 213029 від 29.12.2013 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України відносно [PERSON] скасувати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Управління ДАІ в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позов, в якому вказав на дотримання інспектором ДАІ вимог законодавства по притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення порушення Правил дорожнього руху України. Також просив розглядати позов за відсутності представника управління. Відповідач Росовський С.С. в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.122 та ст.128 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши надані матеріали та оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. 29 грудня 2013 року інспектором ДПС взводу з ОСП № 2 роти ДПС в Миколаївській області Росовським С. С у відношенні [PERSON] було винесено постанову серії АА2 № 213099 про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Постанова винесена в порядку ст.14-1 КУпАП (а.с.4). Згідно ст.251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється на основі доказів. Зокрема, ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. При винесенні постанови, що оскаржується, відповідачем як доказ врахований лише протокол про адміністративне правопорушення, винесений ним же, на підставі даних приладу Візир 0812363. Інші докази, які мали суттєве значення для розгляду справи, не вивчалися. Свідки при складанні протоколу не залучались. (а.с.5). Протокол про адміністративне правопорушення містить пояснення [PERSON], в яких останній зазначає, що правопорушення не вчиняв, рухався за межами населеного пункту. Також вказав, що потребує юридичної допомоги. У зв'язку з наведеним суд критично оцінює посилання представника відповідача щодо відсутності клопотань або заперечень від позивача працівнику ДАІ. Крім того, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні постанова не конкретизують місце вчинення правопорушення. Такі дані відсутні також в наданих запереченнях на позов. Відповідно до відомостей, зазначених в протоколі та постанові, документи складені на 125 км автомобільної дороги Улянівка-Миколаїв, а суть правопорушення - перевищення швидкості під час руху в населеному пункті. Таким чином, судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови про адмінправопорушення інспектором ВДАІ було порушено права особи, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема не з'ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. До того ж, у постанові відсутні вказівки на те, чи є прилад візир автоматичним засобом фіксації, оскільки ст.14-1 КпАП України передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-, кіно- або відео зйомки, які працюють у автоматичному режимі, а також хто саме проводив фіксацію швидкості руху автомобіля. У відповідності до п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затверджено Наказом МВС 13.11.2006 N 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників. Суду не надано доказів, що прилад Візир працював у автоматичному режимі, а також що за результатами проведеного навчання та складеного заліку Росовського С. С. допущено до використання даного приладу. Також суду не надано копії фотознімків, які зафіксували вчинення [PERSON] правопорушення, про наявність яких вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, а також зазначено в запереченнях на позов. Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки суду не надано належних доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, тому постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача що [PERSON] не оскаржував винесену постанову в порядку ст.288 КУпАП вищестоящому органу (посадовій особі), оскільки наведене не позбавляє особу права безпосередньо звернутися до суду для захисту своїх прав. Таким чином, вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted