Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 0000332201 від 09.08.2013 року та № 0001002201 від 07.11.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладені в актах перевірок № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013 року та № 1358/20-38-22-01-04/37189332 від 16.10.2013 року. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не прибув, проте надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що при проведенні перевірки позивача, за результатами якої складено акт № 1358/20-38-22-01-04/37189332 від 16.10.2013 року податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесене податкове повідомлення рішення № 0001002201 від 07.11.2013 року є законними. Щодо податкового повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року, винесеного на підставі акту перевірки № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013 року, відповідач зазначив, що відповідно до статті 60 Податкового кодексу України, воно вважається відкликаним. Просив у позові відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 128-131). Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фахівцями Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "ТБ "Компанія Едельвейс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.08.2010 року по 31.12.2012 року. Результати перевірки оформлені актом № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013 року, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: підпунктів 139.1.1, 139.1.9. пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено завищення розміру суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 711331 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та у сумі 1894526 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік; підпункту 168.1.5, пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних при нарахуванні заробітної плати за липень 2011 року у сумі 3044,99 грн., серпень 2011 у сумі 3190,41 грн., квітень 2012 року у сумі 1927,712 грн., травень 2012 року у сумі 686,81 грн., липень 2012 року у сумі 208,82 грн., серпень 2012 року у сумі 208,87 грн. за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб нарахована пеня у сумі 97,49 грн.; пункту 51.1 статті 51 та пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 34-86) Не погодившись з висновками акту перевірки № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013 року, позивач 30.07.2013 року звернувся із запереченнями на нього до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (т. 1 а.с. 93-102). За результатами розгляду заперечень, листом № 1759/10/20-38-22-01-12 від 06.08.2013 року Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області повідомлено позивача про те, що висновки, зроблені в акті перевірки є правомірними, та акт залишено без змін (т. 1 а.с. 103-116). На підставі висновків акту перевірки № 2451/221-04/37189332 від 15.05.2013 року, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1894526 грн. ( т. 1 а.с. 117). Позивач скористався своїм правом та оскаржив податкове повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року в адміністративному порядку (т.1 а.с.118-136). Рішенням Головного управління Міндоходів у Харківській області від 18.10.2013 року № 2759/10/20-40-10-04-19 оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року скасоване в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 1202812 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга ТОВ "ТБ "Компанія Едельвейс" - без задоволення (т. 1 а.с. 137-142). Позивач, не погоджуючись з рішенням Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернувся до Міністерства доходів та зборів України із скаргою від 31.10.2013 року №31/10-1 (т. 1 а.с. 143-170), однак рішенням Міністерства доходів та зборів України скарга ТОВ "ТБ "Компанія Едельвейс" залишена без розгляду (т. 1 а.с. 172-174). 16 жовтня 2013 року фахівцями Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "ТБ "Компанія Едельвейс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при формуванні витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено акт № 1358/20-38-22-01-04/37189332 від 16.10.2013 року, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: пунктів 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено завищення розміру суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 209677 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та у сумі 691714 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік (т. 1 а.с. 175-201). Позивач звернувся до начальника Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області із запереченням до акту перевірки від 16.10.2013 року № 1358/20-38-22-01-04/37189332 (т. 1 а.с. 202-206). За результатами розгляду заперечень, листом № 7231/10/20-38-22-01-12 від 05.11.2013 року Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області повідомлено позивача про те, що висновки, зроблені в акті перевірки є правомірними та акт залишено без змін (т. 2 а.с. 1-14). На підставі висновків акту перевірки від 16.10.2013 року № 1358/20-38-22-01-04/37189332, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 0001002201 від 09.11.2013 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 691714 грн. ( т. 2 а.с. 15). Щодо вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року суд зазначає наступне. Судом встановлено, що рішенням Головного управління Міндоходів у Харківській області від 18.10.2013 року № 2759/10/20-40-10-04-19 спірне податкове повідомлення - рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року скасоване в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 1202812 грн. Відповідно до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. Пунктом 60.4 статті 60 Податкового кодексу України передбачено, що у випадках коли контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання. Враховуючи те, що податкове повідомлення - рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року скасоване, та відповідачем прийнято нове податкове повідомлення-рішення, яке надіслано та вручено позивачу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними. Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Торгівельний будинок "Компанія Едельвейс" в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 0000332201 від 09.08.2013 року задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.11.2013 року № 0001002201 суд зазначає наступне. Як вбачається з акту перевірки від 16.10.2013 року № 1358/20-38-22-01-04/37189332, відповідач дійшов висновку про те, що позивачем безпідставно завищено витрати у загальному розмірі 691714 грн., за рахунок завищення витрат на загальну суму 761616 грн., в тому числі за ІІ-ІV квартал 2011 року у сумі 209677 грн., за І квартал 2012 року у сумі 4036 грн., за ІІІ квартал 2012 року у сумі 757580 грн. та за рахунок заниження витрат на загальну суму 69906 грн., в тому числі за ІІ квартал 2012 року у сумі 7272 грн. та за ІV квартал 2012 у сумі 62630 грн. Так при перевірці відповідачем встановлено, що за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року показник податкової звітності позивача у рядку 05.1 декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" занижено на 8144 грн. (прямі матеріальні витрати). Також в акті перевірки зазначено, що за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року позивачем неправомірно включено до складу витрат у рядку 06.1 декларацій "Адміністративні витрати" витрати на загальну суму 217821 грн., що склалися з витрат на ремонт та поліпшення основних засобів на суму 61353 грн., витрат на оплату праці на суму 102016 грн., внески на соціальні заходи у сумі 38023 грн. та витрат на електроенергію у сумі 16429 грн. На думку податкового органу дані витрати у загальній сумі 217821 грн. відносяться до показника рядку 05.1 декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" і повинні бути включені в тому числі у IV кварталі 2011 року. Таким чином відповідач встановив факт завищення показника "Адміністративні витрати" в порушення пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України та одночасно заниження показника рядку 05.1 декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на вказану суму. З посиланням на пункт 138.4. статті 138 Податкового кодексу України, відповідач зробив висновок, що показник декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" повинен дорівнювати задекларованому доходу позивача, а саме 67385 грн. (показник рядка 02 декларацій "Доходи від операційної діяльності (реалізації товарів (робіт, послуг)". Окрім того, відповідач в ході перевірки встановив, що за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року позивачем встановлено завищення витрат, а саме показника декларацій у рядку 06.4 ІВ "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" на суму 23526 грн. Підставою для даного висновку слугувало те, що на думку відповідача, позивач неправомірно відніс до складу витрат, а саме: показник рядка 06.4 ІВ "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати", витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів в сумі 14451 грн., витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації в сумі 3179 грн., витрати на операції оренди/лізингу у сумі 5200 грн. та витрат на інформаційне забезпечення господарської діяльності платника податку, в тому числі з питань законодавства, на придбання літератури, оплату Інтернет-послуг і передплату спеціалізованих періодичних видань у сумі 696 грн. При цьому відповідач прийшов до загального висновку, що позивач в порушення пунктів 138.4., 138.8 статті 138 Податкового кодексу України завищив суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року на загальну суму 209677 грн., за рахунок заниження показника "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на суму 8144 грн. та завищення показника "Інші витрати" на 217821 грн., у тому числі "Адміністративних витрат" на 194295 грн. та "Інших витрат звичайної діяльності та інші операційні витрати" у сумі 23526 грн. Арифметичні показники, що слугували підставою для такого висновку, наведені відповідачем у відповідній таблиці (а.с. 189). Суд звертає увагу, що показник відхилення суми адміністративних витрат складає 194295 грн., у протиріч показникам попередніх розрахунків відповідача зазначених у відповідних таблицях (а.с. 182, 183). За період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року відповідачем встановлено заниження показника податкової звітності позивача у рядку 05.1 декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 583244 грн., внаслідок неправомірного включення позивачем до "Інших витрат" витрат на ремонт та поліпшення основних засобів на суму 162391 грн., витрат на оплату праці на суму 179819 грн., внесків на соціальні заходи у сумі 65117 грн. та витрат на електроенергію у сумі 175917 грн., які повинні бути включені до показника рядку 05.1 декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" у наступному порядку: - витрати на ремонт та поліпшення основних засобів на суму 162391 грн. в декларацію за 2012 рік; витрати на оплату праці на суму 179819 грн.: у І кварталі 2012 року у сумі 63307 грн., у ІІ кварталі - 19265 грн., у ІІІ кварталі 26696 грн., та за 2012 рік у сумі 70551 грн.; внески на соціальні заходи у сумі 65117 грн.: у І кварталі 2012 року у сумі 23588 грн., у ІІ кварталі - 71110 грн., у ІІІ кварталі 9798 грн., та за 2012 рік у сумі 24621грн.; витрати на електроенергію у сумі 175917 грн. у ІІІ кварталі у загальні сумі 99503 грн., за 2012 рік у сумі 76414 грн. (порядок розподілу витрат зазначений у акті перевірки на а.с. 194-197). З посиланням на пункт 138.4. статті 138 Податкового кодексу України, відповідач зазначив, що показник декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" повинен дорівнювати задекларованому доходу позивача, а саме 411718 грн. (показник рядка 02 декларацій "Доходи від операційної діяльності (реалізації товарів (робіт, послуг)". В зв'язку з чим відповідач дійшов висновку, що в порушення пунктів 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України позивачем занижено суму витрат у рядку 05.1 декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму 101207 грн. При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не наведено в акті перевірки підстав, вирахувань, тощо, про визначення суми саме у розмірі 101207 грн. Також актом перевірки встановлено, що позивач суму від'ємного значення об'єкту оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду у розмірі 711331 грн. (рядок 07 декларації) переніс до податкової декларації з податку на прибуток за ІІІ квартал 2012 року. Відповідачем зазначено, що з урахуванням порушень, встановлених при проведенні перевірки сум витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року, а саме у зв'язку із завищенням цих витрат на суму 209677 грн., встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 07 декларації "Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності" на загальну суму 209677 грн. В зв'язку з чим відповідач зробив висновок про неправомірне віднесення суми від'ємного значення об'єкту оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду у розмірі 501654 грн. до рядка 06 спрощених податкових декларацій з податку на прибуток підприємств, який оподатковується за нульовою ставкою відповідно до пункту 154.6 статті 154 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ. Таким чином, з урахуванням викладених обставин, зазначених в акті перевірки, відповідачем встановлено, що в порушення пунктів 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, позивачем завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму 691714 грн. Згідно показників, наведених у таблиці (а.с. 198) такого висновку відповідач дійшов з урахуванням здійснених позивачем заниження показника "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 101207 грн. та завищення показника "Інші витрати" на суму 792921 грн., з урахуванням зменшення суми від'ємного значення на 209677 грн. за 2011 рік. В результаті допущених позивачем порушень податкового законодавства, відповідач дійшов висновку про завищення розміру суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 209677 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та у сумі 691714 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік. Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які зазначені податковим органом в акті перевірки та покладені в основу спірного рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного. Щодо висновку відповідача про завищення показників "Інші витрати" на суму 209677 грн. у 2011 році та на суму 583244 грн. у 2012 році, у зв'язку з неправомірним віднесенням цих сум до даного показника замість показника "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" суд зазначає наступне. Пунктом 44.1 статті. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Стаття 138 Податкового кодексу України визначає склад витрат та порядок їх визнання. Згідно пункту 138.1 статті 138 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Як вбачається із підпункту138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). Підпунктом 138.10.4 пункту 138.10 статті 138 визначено, що інші операційні витрати включають, зокрема: витрати на інформаційне забезпечення господарської діяльності платника податку, в тому числі з питань законодавства, на придбання літератури, оплату Інтернет-послуг і передплату спеціалізованих періодичних видань. Згідно з підпунктом 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: інші операційні витрати, що включають, зокрема: інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: ж) витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг. Відповідно до підпункту 138.12.1 пункту 138.12 статті 138 Кодексу до складу інших витрат, у тому числі включаються: 138.12.1. витрати, визначені відповідно до статей 144 - 148, 150, 153, 155 - 161 цього Кодексу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесені до складу інших витрат суми витрат на ремонт фруктосховища, а також витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів, на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, на інформаційне забезпечення господарської діяльності платника податку, в тому числі з питань законодавства, на придбання літератури, оплату Інтернет-послуг і передплату спеціалізованих періодичних видань, не підтверджених доходами від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Щодо витрат на придбання електроенергії, суд зазначає що сума таких витрат включається до складу собівартості реалізованих товарів, послуг лише для платника податку ліцензіата з передачі та/або постачання електричної та/або теплової енергії (пп. 138.8.4 Податкового кодексу України). Як вбачається з пояснень позивача витрати на електроенергію пов'язані з освітленням виробничих приміщень, а отже відповідно до пункту 138.10.1 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України відносились до складу інших витрат до 01.08.2011 року. Підпунктом 43 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 06.08.2011 року № 3609 (далі - Закон № 3609) підпункт 138.10.1 було виключено. Цим підпунктом Закону № 3609 внесено зміни до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, згідно з якими собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, робіт, наданням послуг, у тому числі загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, зокрема це витрати на освітлення (абзац "д" підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України). Пунктом 2 частини ІI Закону № 3609 встановлено, що вищезазначений пункт застосовується з першого числа звітного (податкового) місяця, в якому набирає чинності цей Закон, тобто з 01.08.2011 року. Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що витрати на освітлення з 01.08.2011 року включаються до складу загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг. До цієї дати витрати на освітлення підлягали віднесенню на інші витрати відповідно до підпункту 138.10.1 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України. Проте, зважаючи, що податковий орган відніс витрати позивача на електроенергію у сумі 16429 грн. за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року та у сумі 175917 грн. за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг саме за підпунктом 138.8.4 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (витрати з придбання електричної енергії), суд вважає неправомірним висновок відповідача про завищення позивачем інших витрат в цій частині. Таким чином висновок відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу інших витрат підтверджується лише в частині не віднесення на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, витрат на оплату праці на суму 102016 грн., внесків на соціальні заходи у сумі 38023 грн. за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року та витрат на оплату праці на суму 179819 грн., внесків на соціальні заходи у сумі 65117 грн. за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. Зазначені витрати визначаються згідно з підпунктом 138.8.2 пункту 138.8 статті 138 та пунктом 138.9 статті 138 Податкового кодексу України, тобто: до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, а отже дані витрати включаються у собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг); та до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 Податкового кодексу України. Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. При цьому суд звертає увагу, що всі спірні витрати здійснені позивачем включаються до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, зауважень щодо документального непідтвердження вказаних витрат від відповідача не надходило ні під час перевірки, ні під час розгляду справи. Висновків щодо помилкового періоду включення понесених витрат до складу інших, які б виключали можливість врахування таких витрат при обчисленні об'єкта оподаткування відповідачем не наведено. Таким чином, суд знаходить неправомірним висновок відповідача про завищення суми від'ємного значення у розмірі 209677 грн. по декларації з податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року та у розмірі 691714 грн. по декларації з податку на прибуток за 2012 рік. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В ході вирішення питання щодо законності прийнятого суб'єктом владних повноважень рішень суд, відповідно до вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язаний перевірити чи прийнято воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкового повідомлення-рішення від 07.11.2013 року № 0001002201 не виконано, тому суд приходить до висновку про невідповідність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а вказане податкове-повідомлення-рішення скасуванню. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Результат розгляду: partial