Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 07.12.2010 року за результатами конкурсного відбору, його було прийнято на роботу до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області на посаду начальника юридичної служби. Згідно п. 5.3 колективного договору на 2010-2013 роки, укладеного між виконавчим комітетом та трудовим колективом, відповідач взяв на себе зобов'язання, при наявності коштів надавати працюючим матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати. Про існування вказаного колективного договору він дізнався лише в 2013 році. Таким чином, відповідач не повідомивши його при працевлаштуванні про наявне в нього за колективним договором право на отримання матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових питань та не виплативши самостійно в 2010 році дану матеріальну допомогу, допустив незаконну бездіяльність. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області в частині не повідомлення його при працевлаштуванні в 2010 році про наявне в нього право за колективним договором на отримання матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально-побутових питань та в частині не виплати самостійно вищевказаної матеріальної допомоги. Зобов'язати Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2010 рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Пояснив, що зі змістом колективного договору він ознайомлений не був, тому не знав про своє право на отримання матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових питань. При усному зверненні до бухгалтерії, йому було повідомлено про відсутність коштів на виплату вказаної матеріальної допомоги за 2010 рік. В 2013 році він дізнався про те, згідно умов колективного договору, відповідач був зобов'язаний виплатити йому дану допомогу. На запитання суду відповів, що з письмовою заявою про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2010 рік до роботодавця не звертався. Представник відповідача Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області - Гордієнко Ю.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в межах затвердженого фонду оплати праці і не є обов'язковою виплатою. У листопаді 2010 бюджетного року всіма працівниками виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука, які є посадовими особами місцевого самоврядування, було отримано матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік згідно кошторисних призначень на 2010 рік. Таким чином, кошти, передбачені бюджетом на виплату матеріальної допомоги вказаного виду на момент працевлаштування позивача вже були виплачені. За таких обставин, відповідач не мав можливості виплатити [PERSON] матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, що виключає бездіяльність в діях відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 2 та 6 ст. 33 Закону України «Про державну службу», оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій. Частиною 3 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет. Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 р. № 268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу). Згідно з роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Пунктом 5.3 Колективного договору на 2010-2013 роки, прийнятого на загальних зборах профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому 20.04.2010 року, визначено, що при наявності коштів адміністрація зобов'язується надавати матеріальну допомогу працюючим у розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових проблем. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 07.12.2010 року по 24.09.2012 року працював на посаді начальника юридичної служби виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області. З листа виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області № 01-29/444 від 17.03.2014 року вбачається, що посадовими особами місцевого самоврядування було отримано матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік згідно кошторисних призначень в листопаді 2010 року. Враховуючи, що [PERSON] був працевлаштований до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука після проведення вищевказаних виплат, - в грудні 2010 року, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік він не отримував. Вказане не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] письмово не звертався до відповідача з заявою про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік. Суд критично ставиться до аргументів позивача з приводу того, що йому не було відомо про передбачений колективним договором обов'язок роботодавця щодо виплати даної матеріальної допомоги, з огляду на те, що [PERSON] працював на посаді начальника юридичної служби. В силу специфіки своєї роботи був зобов'язаний знати зміст правового акту, який регулює трудові та соціально-економічні відносини між адміністрацією та трудовим колективом. Крім того, позивачем до матеріалів справи були долучені копії рішень суду по справах № 524/502/14-а , № 524/7042/13-а, 524/6895/13-а, з яких слідує, що [PERSON] звертався до відповідача з заявами про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2011 році, 2012 році та 2013 році та отримував відповідну матеріальну допомогу за вказані роки у розмірі посадового окладу. Вказане також підтверджується копією розпорядженням голови Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області № 120-0 від 24.10.2011 року та витягом із списку працівників виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за жовтень 2011 року згідно розпорядження № 120-0 від 24.10.2011 року. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнати бездіяльності Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області протиправною. З огляду на те, що на момент розгляду справи судом відповідач не виплатив [PERSON] матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік, суд вважає за необхідне зобов'язати Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука нарахувати та виплатити позивачу дану матеріальну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до ст. 94 КАС України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Результат розгляду: partial