Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ТОВ «НЛ-Імпорт» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товарів від 30.05.2013 року № 100270000/2013/710411/2. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЛ-Імпорт» суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 14 805,41 грн. Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині з постановленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товару, та зважаючи на обґрунтованість і документальне підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів, кошти, які були надміру сплачені позивачем при митному оформленні товару підлягають поверненню на користь ТОВ «НЛ-Імпорт» з Державного бюджету через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві. Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що між Компанією «SHANGHAI GROUP LIMITED» (Китай) та ТОВ «НЛ-Імпорт» укладено контракт від 22.12.2011 № SGL-2112 (далі - контракт) купівлі-продажу товару суспільного споживання. Згідно із підпунктом 1.1 пункту 1 контракту асортимент, кількість і вартість товару вказуються в додатку до контракту, який є невід'ємною частиною цього контракту. Підпунктом 2.1 пункту 2 контракту встановлено, що закупівля та поставка індивідуальних партій товару здійснюється на наступних умовах: кожна поставка товару оформлюється додатком до даного контракту, в якому вказується вид товару, ціна, кількість, умови постачання, що підписується обома сторонами . Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 контракту покупець здійснює оплату товару в терміни та на умовах, обумовлених в додатках до даного контракту, банківським переказом на рахунок продавця після підписання контракту. Валюта платежу - дол. США, валюта контракту - дол. США. Підпунктами 4.1, 4.2, 4.3 пункту 4 контракту визначено, що датою поставки товару по даному контракту, обумовленою в додатках до контракту № SGL-2112, вважається дата коносамента, що свідчить про відвантаження товару на борт транспортного засобу. Продавець зобов'язаний забезпечити партію товару наступними документами: коносамент, інвойс, пакувальний лист, додаток. Згідно з підпунктами 5.1, 5.2, 5.3 пункту 5 контракту, якість проданого товару повинна відповідати технічним характеристикам заводу - виготівника. Упаковка повинна забезпечувати повне збереження та оберігати товар від пошкодження при транспортуванні його водним транспортом. Товар вважається зданим продавцем та прийнятий покупцем за якістю згідно сертифікату якості, виданому заводом-виготівником, по кількості - відповідно до додатку до даного контракту. На підставі зовнішньоекономічного контракту від 22.12.2011 № SGL-2112, додатку № 33 від 22.12.2011 року до нього, відповідно до інвойсу від 09.04.2013 № 2013LS1018C та специфікації № 1 до нього, позивачем придбано на умовах FОВ-Нінбо (країна походження Китай) шезлонги у кількості 610 шт. по 8,72 дол. США/од., вартістю 5 319,20 дол. США. На виконання вимог чинного законодавства декларантом ТОВ «ПРОПЕКС» подано 30.05.2013 року для митного контролю митну декларацію № 100270000/2013/274125 із застосуванням основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) з додаванням транспортних витрат. Також позивачем надано наступні документи: контракт від 22.12.2011 року № SGL-2112, додаток до контракту № 33 від 22.12.2011 року, інвойс від 09.04.2013 року № 2013LS1018C, наданий постачальником, та його переклад, специфікація № 1 до інвойсу № 2013LS1018C від 09.04.2013 року та її переклад, пакувальний лист від 09.04.2013 року та його переклад, сертифікат походження G133302021940020 від 11.04.2013 року, коносамент № NBLEG1304023B від 12.04.2013 року, міжнародна товаротранспортна накладна (CMR) A 317 від 25.05.2013 року, яка підтверджує факт отримання і перевезення товару, митна експортна декларація № 292020130203532891 від 09.04.2013 року, договір № 1207-12 від 12.07.2012 р. про надання транспортно-експедиторських послуг по організації міжнародних перевезень вантажів у міжміському та міжнародному сполученні, довідка про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг № 62123 від 27.05.2013 р., екологічна декларація № 40766 від 22.05.2013 р. Під час проведення правильності визначення митної вартості вказаних товарів за митною декларацією від 30.05.2013 року № 100260000/2013/274125 митним органом встановлено, що декларантом для митного оформлення надано документи що містять розбіжності, у зв'язку із чим, позивачу було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: документи, що підтверджують складові митної вартості; каталоги, прайс-листи виробника товару; платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити для ідентифікації товару; копію митної декларації країни відправлення товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 30.06.2013 року ТОВ «НЛ-Імпорт» направлено до митного органу відповідь з повідомленням про неможливість надати додаткові документи Додатково листом ТОВ «НЛ-Імпорт» звернувся до митного органу, на вимогу якого, для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, були надані платіжні документи, що підтверджують здійснення оплати за товар, а саме: заяву про купівлю іноземної валюти № 504 від 14.11.2012 р., платіжне доручення в іноземній валюті № 504 від 14112012 р., заяву про купівлю іноземної валюти № 10 від 18.04.2013 р., платіжне доручення в іноземній валюті № 8 від 18.04.2013 р. Однак, за результатами розгляду поданих декларантом документів Київською регіональною митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/710411/2 від 30.05.2013 року, яким було скориговано митну вартість товару з 6 153,22 дол. США до 15 414,70 дол. США. Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне. З огляду на встановлене, колегія суддів апеляційного суду констатує, що спірні правовідносини врегульовані Митним Кодексом України. Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Проте, під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, суб'єктом владних повноважень не надано до суду жодних фактичних даних, які б засвідчували, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності чи ознаки підробки, не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу). Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України). Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультації між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Колегією суддів апеляційного адміністративного суду встановлено, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості було надано комплект обов'язкових документів, передбачений ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, які є належним чином оформленими, містять достовірні відомості, базуються на об'єктивних і документально підтверджених даних. Посилання відповідача на наявність неточностей (розбіжностей) у поданих документах колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивачем дотримані всі умови, встановлені законодавством, висновки відповідача щодо не підтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях, а позивачем були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при поданні митної декларації. Крім того, судом першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність не поданих декларантом окремих додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до органу доходів і зборів для митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для надання висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. За таким обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині скасування оспорюванного рішення відповідача, яке було прийняте без дотримання вимог чинного законодавства - підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача надмірно сплачених митних платежів за оспорюваним рішенням, колегія суддів зазначає наступне. Виходячи з аналізу положень статей 53 - 57 Митного кодексу України вбачається, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів, а відтак встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості. Аналогічна висновок відображений в Постанові Верховного Суду України від 17.12.2013 року по справі №21-439а13 (номер в ЄДРСР 36475586) . Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи рішення в частині стягнення з Державного бюджету України сум надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 14 805,41 грн., фактично визначив митну вартість ввезеного товару за першим методом та перейняв функцію митного органу. Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, то постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року в частині стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь ТОВ «НЛ-Імпорт» суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 14 805,41 грн. - підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: partial