Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Хацьківської сільської ради про визнання частково недійсним рішення Хацьківської сільської ради від 25.10.2013р., яким було відмовлено у задоволенні заяви позивачки про розподіл земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] Черкаського району та надано дану земельну ділянку у користування третьої особи [PERSON] Позов мотивовано тим, що зазначене рішення суперечить чинному законодавству та порушує її права, оскільки вона є власницею ? частини домоволодіння розташованого на вказаній земельній ділянці та відповідно до норм земельного законодавства має право на користування земельною ділянкою пропорційно до частки у праві власності на житловий будинок. Враховуючи зазначені обставини з урахуванням збільшених позовних вимог, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати ч. 9 рішення Хацьківської сільської ради № 43-1/VI - 43-11/VI від 25.10.2013р. та визнати незаконним та скасувати рішення Хацьківської сільської ради № 43-9/VI від 25.10.2013р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Хацьківської сільської ради Скляренко Н. Т. в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначаючи, що спірна земельна ділянка знаходилася у комунальній власності Хацьківської сільської ради на час прийняття оскаржуваного рішення, а відтак останнє прийняте в межах повноважень відповідача. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначав, що земельна ділянка, яка знаходиться під домоволодінням, що належить йому з позивачкою на праві спільної власності між ними розподілена, а надана йому оскаржуваним рішенням у користування земельна ділянка була власністю територіальної громади та надана йому як постійному мешканцю с. Хацьки. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Рішенням виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів № 167 від 16.08.1990 р. дозволено узаконення житлового будинку і господарських будівель в [ADDRESS] [PERSON] на земельній ділянці площею 0,33га. Судом у судовому засіданні встановлено, що вказану земельну ділянку та будинок успадкувала [PERSON], яка померла [INFO] року, згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 29 квітня 2009 року. Позивачка є власницею ? частини домоволодіння розташованого на вказаній земельній ділянці на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.02.2013р., яким частково було змінено рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16.01.2013р. було проведено реальний розподіл домоволодіння [ADDRESS] Черкаського району Черкаської області та встановлено порядок користування дворовою частиною земельної ділянки. Суд зауважує, що питання щодо визнання права власності на земельну ділянку, що відноситься до городу судами не вирішувалось, оскільки дана ділянка не приватизовувалась та не є об'єктом спадкування і питання щодо набуття на неї права власності має вирішуватись у загальному порядку. У судовому засіданні встановлено, що ч. 9 рішення Хацьківської сільської ради № 43-1/VI - 43-11/VI від 25.10.2013р. надано в постійне користування земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] Черкаського району Черкаської області [PERSON] Також рішенням Хацьківської сільської ради № 43-9/VI від 25.10.2013р. було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] щодо розподілу вищевказаної земельної ділянки. Стосовно спірної земельної ділянки наданої в постійне користування [PERSON] рішенням Хацьківської сільської ради № 43-1/VI - 43-11/VI від 25.10.2013р. то докази про входження її до складу спадкового майна та належності на будь-якій правовій підставі спадкодавцю відсутні. Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно Закону України від 21.05.97 р. N 280/97 "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Главою 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції сільської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Пунктом 3 ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Вказані норми передбачають, що земельна ділянка передається у користування виключно за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а набуття права користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому право користування на земельну ділянку переходить до набувача лише у випадку, якщо відчужувач це право мав та воно було посвідчене державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Позивачкою не надані докази які підтверджували б її право чи право її спадкодавця на користування спірною земельною ділянкою посвідчене державним актом. Згідно з п. «к» ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Пунктом 22-1 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з наведених обставин, суд приходить до висновку, що Хацьківська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Результат розгляду: denied