Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяв про зміну позовних вимог та ухвал про заміну відповідачів) до головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, відділу ДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, прокуратури м.Донецька про визнання бездіяльності відділу ДАІ з обслуговування території м.Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області щодо не складення протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] незаконною; про визнання бездіяльності прокуратури м. Донецька незаконною в частині не здійснення нагляду за діяльністю ВДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області за додержанням та правильним застосуванням законів при провадженні у справах про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON]; про зобов'язання відділу ДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у відношенні [PERSON], надіслати складений протокол до суду для розгляду по суті, видалити з бази АІПС ГУ МВС України в Донецькій області записи про правопорушення [PERSON]; про зобов'язання прокуратури м. Донецька провести службове розслідування по вказаним фактам; про стягнення з Державного бюджету на користь [PERSON] 4407,66 грн. У позовній заяві та наданих у подальшому поясненнях позивач навів, що 28.12.2012 трапилася ДТП за участі автомобілів, якими керували позивач та [PERSON] Працівники ДАІ, що прибули для її оформлення склали протокол про адміністративне порушення у відношенні позивача. За результатами розгляду даного протоколу Кіровським районним судом м. Донецька з урахуванням висновків автотехнічної експертизи провадження у справі було закрите за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення. З урахуванням цього позивач вважає, що протокол про адміністративне правопорушення повинний бути складений у відношенні [PERSON] Тому після надходження відповідних матеріалів до ВДАІ м. Донецька з Кіровського районного суду м.Донецька позивач почав звертатися спочатку до цього відділу, а згодом - до УДАІ в Донецькій області, ГУ МВС України в Донецькій області, прокуратури м. Донецька, прокуратури Донецької області зі скаргами на бездіяльність працівників ДАІ та повідомленнями про злочин. За змістом одержаних відповідей складання протоколу відносно [PERSON] визнане неможливим. Причиною цього зазначено закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Пізніш позивач звертався до страхової компанії - ПРАТ «Європейський страховий альянс», яка відмовила у виплаті йому страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю особи, визнаної судом винною у вчиненні вказаної вище ДТП. Зважаючи на це, позивачем прийняте рішення звернутися до суду з позовом про зобов'язання скласти протокол у відношенні [PERSON] В обґрунтування позову наводить, що встановлений ст. 38 КУпАП строк притягнення до відповідальності може застосовуватися судом, а не посадовими особами ДАІ. Окремо просить визнати незаконною бездіяльність прокуратури м. Донецька, яка полягає у неналежному нагляді за додержанні органами ДАІ законодавства щодо притягнення до адміністративної відповідальності та не проведенні службового розслідування за зверненнями позивача. Протиправне складання протоколу стосовно позивача та наведена вище неправомірна бездіяльність відповідача-2 щодо не складання протоколу відносно [PERSON] спричинила моральну шкоду, та прямі матеріальні збитки (вартість послуг адвоката, експерта, листування) які позивач оцінив у 4 407,66 грн. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав, що наведені у позовній заяві та наданих у подальшому поясненнях. Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях. Зокрема вказує на те, що відповідачами у справах про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державними органами мають бути такі органи, оскільки така шкода повинна стягуватися з цих органів а не з держави. Остання на думку відповідача-1 не відповідає за зобов'язаннями утворених нею осіб. Також вказує на недоведеність розміру завданої моральної шкоди та відсутність причинного зв'язку щодо матеріальної шкоди. Представник відповідача-2 у судове засідання з'явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях. Зокрема вказує, що статтею 247 КУпАП визначений перелік випадків, за яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате - підлягає закриттю. Одним з таких випадків визначене закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до відповідальності, встановлених ст. 38 КУпАП. Зважаючи на закінчення на момент розгляду звернень позивача вказаних строків, початок провадження у справах про адміністративні правопорушення, тобто складання протоколу, є неможливим. Додатково вказує на необґрунтованість та неправомірність позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою від 11.03.2014 у якості відповідача-4 у справі залучене Головне управління МВС України в Донецькій області. У судовому засіданні представник цього відповідача надав пояснення, аналогічні поясненням представника відповідача-2. Представник відповідача-3 проти задоволення позовних вимог також заперечував з посиланням на те, що прокуратура м. Донецька правомірно направила скарги позивача та його повідомлення про злочин до підлеглих прокуратур та органів ДАІ. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» перевірка скарг щодо порушення законодавства здійснюється органами прокуратури після розгляду таких скарг відповідними уповноваженими органами. Крім того, відповідач-3 посилається на відомчі нормативно-правові акти, згідно з якими прокуратура міст з районним поділом у даному випадку не повинна розглядати в порядку КПК України повідомлення про вчинення злочину. Тому нагляд у справах про адміністративні правопорушення ним вчинявся у відповідності до законодавства. Ухвалою від 17.02.2014 до участі у справі був залучений у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, [PERSON]. Останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених у запереченнях відповідачів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третю особу суд встановив наступне. Позивач - [PERSON] є фізичною особою - громадянином України. Відповідач-1 - головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є органом державної влади, який у спірних правовідносинах виконує функції, передбачені статтею 25 Бюджетного кодексу України. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, тобто за рахунок Державного бюджету України. Зважаючи на здійснення вказаним відповідачем казначейського обслуговування Державного бюджету України та безспірного списання коштів бюджету за рішенням суду, останній є належним відповідачем у справі за позовними вимогами про стягнення з Державного бюджету України завданої позивачеві моральної та матеріальної шкоди. Відповідач-2 - відділ ДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах виконує функції, передбачені постановою КМ України від 14 квітня 1997 р. N 341. Відділ не наділений статусом юридичної особи, що з урахуванням висновків, викладених в ухвалі від 06.03.2014, не впливає на його адміністративну правоздатність. Тому він є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання його бездіяльності неправомірною. Відповідач-3 - прокуратура м. Донецька є суб'єктом владних повноважень, який у даному випадку здійснює функції, передбачені Законом України «Про прокуратуру». Є належним відповідачем за вимогами про визнання його бездіяльності протиправною. Відповідач - 4 - Головне управління МВС України в Донецькій області є юридичною особою, у підпорядкуванні якої знаходиться відповідач-2. З урахуванням висновків, викладених в ухвалі від 11.03.2014, цей орган є суб'єктом владних повноважень та належним відповідачем за позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги до відповідача-2 та відповідача-4 відповідно до п.2 ч.1 ст. 18 КАС України предметно підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Вимоги до відповідача-3 згідно п.1 ч.2 тієї самої статті підсудні окружному адміністративному суду. Відповідно до ч.1 ст. 21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд. Згідно з ч.2 тієї самої статті вимоги до відповідача-1 розглядаються у даній справі, оскільки вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Судом встановлено, що 28.12.2012 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення автомобілів, якими керували позивач та [PERSON] У зв'язку з цим співробітником ДАІ Шиш Д.В. був складений протокол про вчинене позивачем адміністративне порушення (а.с. 11). За результатами розгляду даного протоколу Кіровський районний суд м. Донецька 15.03.2013 прийняв постанову, якою провадження по адміністративному матеріалу у відношенні позивача за правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, закрив (а.с. 12-13). Підставою для цього суд визначив відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення. При цьому суд послався на висновки судової автотехнічної експертизи, яка повідомила про відсутність з технічної точки зору причинного зв'язку між ДТП та діями позивача. Постанова суду набрала законної сили 26.03.2013. Той самий суд листом від 05.04.2013 направив копію протоколу, схеми та висновку експерта до сектору АП Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області з вказівкою «для відповідного реагування» (а.с. 14). Листами від 01.08.2013, 21.08.2013 відділ ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області повідомив представника позивача про одержання 11.04.213 матеріалів з суду. Також у листі з посиланням на ч.7 ст. 247 КУпАП зазначено, що протокол відносно [PERSON] не складався (а.с. 15). Представником позивача [PERSON] на адресу відповідача-2, відповідача-4, відповідача-3 та прокурора Донецької області складена скарга, у якій він просив зобов'язати орган ДАІ скласти протокол відносно [PERSON], провести службову перевірку, притягнути працівників ДАІ до відповідальності, порушити кримінальну справу у відношенні представників ДАІ (а.с. 107-109). Листом від 05.09.2013 №77-р-13 прокуратура м. Донецька направила скаргу представника позивача [PERSON] до відділу ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області для перевірки та реагування з посиланням на ст.. 21 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою перевірки за заявами фізичних осіб проводяться прокуратурою лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади (а.с. 20). Листом №6222 вих-13 (без дати) прокуратура м. Донецька направила звернення [PERSON] до прокуратури Калінінського р-ну м. Донецька для розгляду в межах КПК України (а.с. 110). Також листом від 09.09.2013 №77-р-13 прокуратура м. Донецька скерувала скаргу представника позивача [PERSON] до прокуратури Калінінського р-ну м. Донецька для організації перевірки в межах КПК України (а.с.24). Листом від 19.09.2013 №9/В-63 управління ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області повідомило представника позивача про відсутність підстав для складання протоколу відносно [PERSON] (а.с. 17-19). В обґрунтування цього покладено твердження про відсутність прямих вказівок про це у листі Кіровського районного суду м. Донецька. Крім того зазначено, що складання протоколу є початком адміністративного провадження. У той самий час п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП передбачене, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато у разі закінчення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 27.09.2013 листом №11/17-В-384 відділ ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області ще раз повідомив [PERSON] про результати розгляду його скарги, у якій аналогічно попереднім вказав на відсутність обов'язку зі складання протоколу відносно [PERSON] та порушень з боку працівників ДАІ (а.с. 111-112). 24.12.2013 позивач, як потерпілий, звернувся до страхової компанії - ПрАТ «Європейський страховий альянс» з повідомленням про подію з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 11.02.2014 ця страхова компанія повідомила позивача про неможливість прийняття відповідного рішення до одержання постанови суду, якою буде визначена особа, винна у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 113). Конституційний суд України у рішенні по справі N 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. З урахуванням цього, охоронюваний законом інтерес позивача, який може бути захищений у даній справі, полягає у забезпеченні можливості одержати виплати від страхової компанії, якщо за результатами розгляду справи про адміністративне порушення підтвердиться вина іншого учасника ДТП. Бездіяльність відповідача - 2 щодо не складання протоколу у відношенні третьої особи перешкоджає розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення, чим порушує законний інтерес позивача. Обраний останнім спосіб захисту відповідає змісту інтересу, що захищається. Суд вважає за необхідне зауважити, що оцінка вказаної бездіяльності відповідача-2 здійснюється виключно у контексті додержання процедури провадження у справах про адміністративне правопорушення. При вирішенні даного спору суд не встановлює фактичні обставини вчинення спірного адміністративного правопорушення та не дає оцінку діям учасників ДТП. Дослідивши зібрані у справі докази суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. З наведеного слідує, що протокол складається за умови встановлення особою, яка його складає, ознак вчинення адміністративного порушення. Відтак підставою для порушення адміністративної справи та попереднього з'ясування її обставин є вчинення особою діяння, яке містить в собі ознаки адміністративного правопорушення (фактична підстава). Інформація про вчинення адміністративного правопорушення може бути отримана із заяви свідків, потерпілих та інших громадян, повідомлень посадових осіб, підприємств, установ, організацій, судів, внаслідок безпосереднього виявлення порушення уповноваженою особою. Суд не погоджується з правовою позицією відповідача -2, згідно з якою провадження в справі про адміністративне порушення починається зі складання протоколу, оскільки до його складання повинні проводитися усі необхідні для цього процесуальні дії - опитуватися свідки, потерпілі, відбиратися пояснення в порушників, проводитися огляди, тощо. Необхідність цього слідує зі змісту ч.1 ст. 256 КУпАП, згідно з якою у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Отже протокол є формалізованою підставою для подальшого провадження у справі про адміністративне правопорушення, а не документом, з якого починається провадження у справі про адміністративне правопорушення. Судом встановлено, що відповідачем-2 з Кіровського районного суду м. Донецька були одержані документи, у яких містилася інформація про вчинення [PERSON] порушення п. 12.3 ПДР України, які знаходяться у причинному зв'язку з ДТП. Втім, відповідний протокол не був складений через закінчення на думку відповідача-2 строків, передбачених ст.. 38 КУпАП. У відповідних листах підрозділів ДАІ це визначено єдиною правовою підставою для відмови у складанні протоколу. Суд не погоджується з наявністю у даному випадку підстав для нескладання протоколу. Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, перелічені у ст. 258 КУпАП. Вони не містять такої підстави, як закінчення строків, визначених ст. 38 того ж кодексу. Що стосується статті 247 КУпАП, вона містить перелік обставин, за яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Аналіз даного переліку свідчить, що частина наведених у ньому обставин стосується закриття провадження, яке вже розпочато. Так, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Розгляд справи у відповідності до ч.1 ст. 279 КУпАП розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. Зважаючи на це, розгляд справи розпочинається уповноваженим органом (особою) після складання протоколу, а не на стадії його складання. Крім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП України, не належить до компетенції працівників ДАІ. З огляду на зазначення у п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП про закінчення строків саме на момент розгляду справи (цей момент на час складання протоколу не може бути відомий), цей підпункт підлягає застосуванню тільки особою, яка здійснює такий розгляд, та під час такого розгляду. З урахуванням того, що складання протоколу не вважається розглядом справи, воно також не є початком провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про неможливість застосування відповідачем-2 у спірних правовідносинах п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті. Наведеною статтею встановлена умова звільнення особи від адміністративної відповідальності. У той самий час за змістом ст. 280 та ст. 247 КУпАП закриття провадження в справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення може мати місце лише тоді, коли у справі з'ясовано: 1) чи було вчинено адміністративне правопорушення, тобто чи є подія і склад адміністративного правопорушення; 2) чи винна особа, яка притягається до відповідальності у вчиненні правопорушення; 3) чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто чи немає підстав, передбачених п. 2 - 6 ст. 247 КУпАП. З огляду на це є неправомірним закриття провадження в справі за перебігом строків накладення адміністративного стягнення до з'ясування наведених вище обставин. Суд вважає за необхідне додатково зауважити, що наявність або відсутність вини [PERSON] у вчиненні спірного ДТП повинна встановлюватися судом до вирішення питання про строки накладення адміністративного стягнення на підставі доказів, передбачених ст. 251 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. У справі, що розглядається, судом не встановлюється наявність такої вини або відсутність вини з боку позивача чи [PERSON], оскільки предметом спору не є накладення адміністративного стягнення. Зважаючи на те, що протиправна бездіяльність відповідача-2 порушила охоронюваний законом інтерес позивача, враховуючи приписи ст.. 11 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог про зобов'язання скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у відношенні [PERSON] за фактом подій, що відбувалися за його участі 28.12.2012. З урахуванням мотивів, викладених в ухвалах від 06.03.2014 та 11.03.2014, та підпорядкованості відповідача-2 відповідчеві-4 відповідний обов'язок слід покласти на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Що стосується позовних вимог про зобов'язання надіслати складений протокол до суду для розгляду по суті суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення. З цієї норми слідує, що обов'язок з надіслання протоколу вже встановлений законом, та за умови відсутності складеного протоколу такий обов'язок не виникає. Враховуючи об'єктивну відсутність протоколу на час вирішення даної справи, протиправне невиконання вказаного обов'язку відсутнє, у зв'язку з чим відповідні позовні вимоги є передчасними. Крім того, за рекомендаціями, викладеними у постанові Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року N 7, резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. З урахуванням відсутності на час вирішення спору правовідносин щодо направлення протоколу, а відтак і можливих порушень відповідних норм з боку суб'єктів владних повноважень, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов'язання видалити з бази АІПС УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області записи про правопорушення [PERSON] судом встановлено наступне. На вимогу суду відповідачем-2 надані відомості з бази обліку адміністративних правопорушень щодо позивача з яких вбачається наявним запис про складання стосовно позивача протоколу від 28.12.2012 за ст. 124 КУпАП та закриття провадження у справі згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 13.03.2013 (а.с.130). Судом також встановлена наявність інших записів про складання протоколів та записів про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 129-138). Зі змісту запису від 28.12.2012 не вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Тому підстави вважати цей запис недостовірним відсутні. Крім того, у позовній заяві та заявах про зміну позовних вимог позивач просить виключити записи про його правопорушення без конкретизації, які саме, тобто про усі правопорушення. Підстав для цього позивач не навів. Посилання позивача на довідку про дорожньо-транспортну пригоду №9145083 до уваги не приймається, оскільки в ній зазначено лише про складання протоколу та надіслання останнього до Кіровського районного суду м. Донецька. Така довідка не може вважатися доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Нею не порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки наявна у ній інформація про факт складання протоколу є об'єктивною. Таким чином, позивачем не доведена протиправність наявності у базах даних відомостей щодо адміністративних правопорушень позивача, та відомостей про закриття провадження у справі про адміністративне порушення. Відтак позовні вимоги у частині зобов'язання виключити такі відомості задоволенню не підлягають. Що стосується вимог до прокуратури м. Донецька про визнання бездіяльності незаконною в частині не здійснення нагляду за діяльністю ВДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області за додержанням та правильним застосуванням законів при провадженні у справах про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON]; зобов'язання прокуратури м. Донецька провести службове розслідування по вказаним фактам судом встановлено наступне. Листом від 05.09.2013 №77-р-13 прокуратура м. Донецька направила скаргу представника позивача [PERSON] до відділу ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області для перевірки та реагування (а.с. 20). Листом №6222 вих-13 (без дати) прокуратура м. Донецька направила звернення [PERSON] до прокуратури Калінінського р-ну м. Донецька для розгляду в межах КПК України (а.с. 110). Також листом від 09.09.2013 №77-р-13 прокуратура м. Донецька скерувала скаргу представника позивача [PERSON] до прокуратури Калінінського р-ну м. Донецька для організації перевірки в межах КПК України (а.с.24). Цими листами відповідач-3 надав відповідь на звернення представника позивача [PERSON], викладені у скарзі без дати щодо не складання робітниками ДАІ протоколу (а.с. 99-100) та у листі без дати щодо проведення службової перевірки та порушення кримінальної справи стосовно співробітників ДАІ (а.с. 106-109). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» перевірки за заявами фізичних осіб, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань. Зважаючи на те, що у скарзі на бездіяльність робітників ДАІ (без дати, а.с. 99-100) не повідомлялося про звернення раніш до інших органів з аналогічного питання, відповідач-3 правомірно направив скаргу представника позивача [PERSON] до відділу ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області для перевірки та реагування. Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Поняття «прокурор», наведене у п. 15 ч.1 ст.3 КПК України охоплює як прокурорів міст і районів, так і районів у містах. При цьому пунктом 3.4 наказу Генеральної прокуратури України №1/2 гн від 11.07.2012 «Про особливості організації роботи прокуратур міст з районним поділом» визначено, що прокурори міст з районним поділом проводять досудове слідство у кримінальних справах про злочини, вчинені на території кількох районів міста, та інших справах за дорученням прокуратури вищого рівня. Згідно з п. 3.10 цього наказу прокурори міст з районним поділом також вирішують звернення громадян, які містять відомості про порушення законів піднаглядними органами, а також скарги на рішення чи дії підпорядкованих прокурорів, надсилають їм звернення за належністю для вирішення. Зважаючи на наведене та зміст повідомлення представника позивача про злочин, вчинений на його думку співробітниками ДАІ, направлення відповідного звернення до прокуратури Калінінського р-ну м. Донецька для організації перевірки в межах КПК України є правомірним. Згідно зі ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії. Позивачем не зазначено, яку конкретно дію мав вчинити, але не вчинив відповідач-3 при здійсненні нагляду при провадженні в справах про адміністративне правопорушення. Більш того, на момент звернення представника позивача до відповідача-3 провадження у справі про адміністративне порушення відносно позивача вже було закрите Кіровським районним судом м. Донецька. Твердження представника позивача щодо обов'язку відповідача проводити службове розслідування за викладеними у його зверненнях фактами не ґрунтуються на положеннях законодавства. Закон України «Про прокуратуру» та підзаконні акти не встановлюють такий спосіб дій прокуратури, як проведення службових розслідувань. Зважаючи на наведене, позовні вимоги про визнання бездіяльності незаконною в частині не здійснення нагляду за діяльністю ВДАІ з обслуговування території м. Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області за додержанням та правильним застосуванням законів при провадженні у справах про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON]; зобов'язання прокуратури м. Донецька провести службове розслідування по вказаним фактам задоволенню не підлягають. Вирішуючи спір у частині вимог позивача про стягнення на його користь з Державного бюджету України суми 4 407,66 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Як вбачається з позовної заяви та заяв про зміну позовних вимог, сума, яку позивач просить стягнути, складається з моральної шкоди у розмірі 2 561 грн. та матеріального збитку у розмірі 1 735,66 грн. У свою чергу моральна шкода складається зі шкоди: за незаконне складання протоколу відносно позивача (425 грн.); не складання протоколу відносно [PERSON] (1825 грн.); кожен лист із зазначенням надуманих причин, що виправдовують бездіяльність ДАІ (200 грн.); відсутність контролю за діями працівників ДАІ з боку відповідача-3 (111 грн.). Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з нею моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Пленум Верховного суду України у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4 визначає, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З урахуванням наведених положень законодавства суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При з'ясуванні вказаних обставин стосовно шкоди за незаконне складання протоколу відносно позивача у розмірі 425 грн. судом встановлена відсутність причинного зв'язку між предметом спору (бездіяльністю щодо не складання протоколу відносно [PERSON]) та можливими моральними стражданнями позивача у вказаній частині. Дії працівників ДАІ щодо складання протоколу відносно позивача не оспорювалися ним у даній справі, у зв'язку з чим судом не надавалася оцінка їх правомірності. Зважаючи на це, судом не встановлена обов'язкова умова притягнення до відповідальності за заподіяння моральної шкоди - наявність протиправних дій та причинний зв'язок шкоди з ними. Крім того, одним з принципів адміністративного судочинства, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України також є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Частина 1 ст. 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виключення з цього правила складають справи щодо дій/ бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Відповідно до ч. 5 ст. 11 КАС України суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає. Частина 4 ст. 71 КАС України також передбачає обов'язок суду витребувати документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. На виконання вказаних вимог судом було запропоновано позивачеві надати докази на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, а також пояснення, з яких обставин він виходив при визначенні грошової суми, у яку він оцінює заподіяну йому шкоду. Представником позивача надані письмові пояснення позивача від 08.03.2014 (а.с. 153-158) та письмові пояснення [PERSON] від 09.08.2014, яка зазначена як матір позивача. У них йдеться про сприйняття позивачем подій ДТП, що відбулася з ним 28.12.2012, та її об'єктивних наслідків у вигляді: не придбання ялинки на Новий рік, безсоння, пошуку адвоката, спілкування з ним, звернення до страхової компанії та її відмовою у виплаті відшкодування, ремонту автомобіля, участі у судових засіданнях у справі про адміністративне правопорушення. Також у поясненнях зазначене про обставини звернення до ДАІ та прокуратури з метою спонукання їх скласти протокол відносно [PERSON], незгоду з відповідями на них, підготовкою та зверненням до суду з даним позовом. У поясненнях [PERSON] йдеться про її сприйняття факту ДТП за участі її сина, спілкування з сином з цього приводу, її участь у пошуках адвоката. Також у них підтверджуються пояснення позивача від 08.03.2014. Крім того, вказано на погіршення здоров'я та операцію, які викликані ситуацією з ДАІ. До пояснень додана інформація про жовчекам'яну хворобу без зазначення особи, що захворіла. Інформація викладена на бланку ЦМКБ №6 м. Донецька, але не містить будь-яких підписів, штампів чи печаток, які б підтверджували статус документа. З наданої інформації не вбачається, коли виникло захворювання, чи пов'язано воно зі стресами чи моральними стражданнями, що виникли внаслідок бездіяльності ДАІ у спірних правовідносинах. Суд звертає увагу на те, що у поясненнях позивача та [PERSON] йдеться про обставини, що пов'язані з бездіяльністю ДАІ щодо не складання протоколу, але у більшому ступені - пов'язані зі складанням протоколу відносно позивача та його розгляду судом. Зокрема, хвилювання, пов'язані з не придбанням ялинки на Новий рік, безсонням, пошуками адвоката, спілкуванням з ним, ремонтом автомобіля, участю у судових засіданнях є наслідком складання та розгляду протоколу стосовно позивача. Останнє не є предметом даного спору. Як вже зазначалося, судом у межах предмету спору надана оцінка тільки бездіяльності відповідача-2 після одержання матеріалів з Кіровського районного суду м.Донецька. Правомірність дій щодо складання протоколу відносно позивача, а також дій суду при його розгляді у даній справі не може оцінюватися. З урахуванням змісту та неподільності наведених пояснень, неможливо окремо визначити наявність причинного зв'язку між спірною бездіяльністю відповідачів та моральною шкодою, що міг зазнати позивач. Суд також враховує, що вперше позивач звернувся до страхової компанії ПРАТ «Європейський страховий альянс» 24.12.2013, що підтверджується повідомленням №348/13. Тільки після цього не складення протоколу відносно [PERSON] почало об'єктивно впливати на охоронюваний законом інтерес позивача у одержанні страхового відшкодування. У той самий час поясненнями позивача охоплюється період часу з моменту скоєння ДТП до розгляду даної справи судом включно. Бажання притягнути до відповідальності іншого учасника ДТП, за відсутності об'єктивних наслідків для прав та охоронюваних законом інтересів позивача, не може бути предметом судового захисту, оскільки не відповідає меті адміністративного судочинства. Крім того, суд критично ставиться до пояснень позивача щодо ступеню впливу спірної бездіяльності на його особисте життя. З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що позивач працював таксистом. Про це також зазначено у наданих відповідачем-2 відомостях про вчинені позивачем адміністративні правопорушення (а.с. 138). З них також вбачається, що з 30.11.2008 по 27.05.2013 позивач 24 рази притягувався робітниками ДАІ до відповідальності у вигляді штрафів за порушення правил дорожнього руху (а.с. 129-138). З цього слідує, що спілкування позивача з інспекторами ДАІ не було поодиноким явищем. Таким чином, суд вважає недоведеним факт завдання моральної шкоди виключно спірною бездіяльністю відповідача-2, наявність причинного зв'язку з такою бездіяльністю, внаслідок чого не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у сумі 2450 грн. Так само не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди за відсутність контролю з боку відповідча-3 за діями посадових осіб відповідача-2. Додатково до вказаних вище, підставою для відмови у задоволення цих вимог є відмова у задоволенні позовних вимог щодо бездіяльності відповідача-3. Стосовно позовних вимог про стягнення завданого позивачеві матеріального збитку у сумі 1 735,66 грн., у тому числі поштових витрат на суму 63, 60 грн., вартості правової допомоги у сумі 1000 грн., судового збору у сумі 172 грн. та вартості проведення автотехнічного дослідження у сумі 1500 грн. судом встановлено наступне. На підтвердження вказаних витрат позивачем надані: копії фіскальних чеків Укрпошти від 27.08.2013 №0212 на суму 35,20 грн., від 23.07.2013 №7897 на суму 8,8 грн. - усього на суму 44 грн.; довідка адвоката про одержання за договором від 02.01.2013 коштів у сумі 1000 грн. від позивача 02.01.2013; копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 від 18.02.2013 на суму 1500грн., виданого ТОВ «Експерт Ассістанс». Щодо витрат на надіслання поштової кореспонденції судом встановлена невідповідність між сумою, яка зазначена у фіскальних чеках, та заявленою позивачем до стягнення сумою. Крім того, з наданих чеків вбачається вартість проданих марок, у той час як їх використання для надіслання листів саме відповідачеві-2 після надходження до нього матеріалів з Кіровського районного суду м. Донецька документально не підтверджено (матеріали справи підтверджують листування у різні періоди та не тільки з відповідачем-2). Також, надсилання вказаних листів не можна вважати об'єктивно необхідною, вимушеною дією. Конституцією та нормами процесуального закону гарантовано право на звернення до суду з позовом без попереднього листування з відповідачем. Тому надіслання вказаних листів залежало від волевиявлення позивача чи його представника. Стосовно витрат на правову допомогу та експертне дослідження слід зазначити, що вони були понесені у зв'язку з розглядом справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Як вже зазначалося, дії відповідача-2 при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не є предметом даного спору. Отже відсутній причинний зв'язок між цими витратами та протиправною бездіяльністю ДАІ, що обумовлює відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині у даній справі. Таке не позбавляє позивача звернутися у встановленому законом порядку з позовом про відшкодування шкоди у іншій справі. Відносно витрат на сплату судового збору у сумі 172,06 грн. суд вважає за необхідне зазначити, що при зверненні з даним позовом позивач мав сплатити судовий збір за немайновий позов, який складає 73,08 грн.. Позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, звільняються від судового збору відповідно до п. 13 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір». Отже позивачем надмірно сплачений судовий збір у сумі 98,98 грн., яка може бути повернута йому в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Інша частина у сумі 73,08 грн. стягнута на користь позивача за даним рішенням. З наведених вище підстав позовні вимоги про стягнення на користь позивача з Державного бюджету України матеріального збитку у сумі 1 735,66 грн. задоволенню не підлягають. Судові витрати, які підлягали сплаті при зверненні позивача до суду, відповідно до ст.. 94 КАС України підлягають стягненню на користь останнього. Зважаючи на наведене,

Результат розгляду: partial