Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

24.09.2012 р. Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ», Товариство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - Дніпродзержинська ОДПІ) № 0002881502 від 25.06.2012 р. в частині застосування штрафу у розмірі 10 % у сумі 385 130,93 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, винесене відповідачем з порушенням норм законодавства, через неправомірне нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань, оскільки відповідачем зараховано сплату поточних платежів на погашення заборгованості попередніх періодів, однак підприємство самостійно сплачувало поточні платежі, в тому числі суми податкового зобов'язання за декларацією листопада 2011 року, які стягнуті податковим органом в судовому порядку. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 р. у справі № 2а/0470/11359/12 (суддя Боженко Н. В.) вищевказаний адміністративний позов задоволено. Постанову суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки розрахунок штрафної санкції здійснено необґрунтовано, без встановлення терміну погашення податкового боргу та терміну початку спливу строку сплати поточних податкових зобов'язань, чим порушено норми податкового законодавства. Судом зазначено, що фактично позивачем сплачувались поточні зобов'язання, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями, проте реалізація податковою службою свого обов»язку по зарахуванню таких коштів в рахунок погашення податкового боргу згідно ст. 87 ПК України не може розцінюватися як невиконання платником вимог ст. 57 ПК України, оскільки з одного боку такі дії вчинені податковою службою, з іншого - платнику податків законодавчо заборонено здійснювати поточні платежі поперед податкового боргу. Не погодившись з постановою суду, Дніпродзержинською ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 р. у справі № 2а/0470/11359/12, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги тільки докази позивача, безпідставно знехтувавши доказами податкового органу щодо правомірності нарахування штрафних санкцій за прострочення сплати узгодженого податкового зобов'язання. ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що Товариством фактично сплачувались поточні платежі, що підтверджено відповідними платіжним дорученнями, проте, реалізація податковою службою свого обов'язку по зарахуванню таких коштів в рахунок погашення податкового боргу не може розцінюватися як невиконання платником податку вимог щодо несвоєчасної сплати поточних платежів, оскільки з одного боку, такі дії вчинені податковою службою, з іншого боку - платнику податку заборонено здійснювати поточні платежі поперед податкового боргу, з чим повністю погоджується позивач. Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. До судового засідання не з'явились представники відповідача. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені. З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників заявника апеляційної скарги в силу приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду скарги. Представником позивача в судовому засіданні надані заперечення на апеляційну скаргу та заявлено про безпідставність доводів заявника та законність та обґрунтованість судового рішення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Дніпродзержинською ОДПІ проведено камеральну перевірку податкових декларацій ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» з податку на додану вартість за березень 2011 року, лютий 2011 року, квітень 2011 року, липень 2010 року, серпень 2011 року, серпень 2010 року, вересень 2010 року, грудень 2011 року, жовтень 2010 року, січень 2012 року, листопад 2011 року, жовтень 2011 року, листопад 2010 року, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за червень 2010 року, за результатами якої складено акт № 1582/174/15-230 від 12.06.2012 р. (а. с.16-21). Даним актом встановлено, що ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків визначених п.57.1 ст.57 ПК України. На підставі зазначеного акту перевірки Дніпродзержинською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 25.06.2012 р. № 0002881502, яким на підставі ст.126 ПК України за затримку на 30 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 3851309,25 грн. застосовано штраф у розмірі 10 % у сумі 385 130,93 грн. (а. с.14). Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Дніпродзержинської ОДПІ підлягає задоволенню з таких підстав: Положеннями Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. (далі - Закон № 2181), який діяв до 01.01.2011 р., було передбачене самостійне обчислення платником податків суми податкового зобов'язання, яка зазначається у податковій декларації (п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону № 2181). Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону № 2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання податкової декларації. З 01.10.2011 р. відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України). Підпунктом 166.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України). Згідно п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Пункт 126.1. ст.126 ПК України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Наявність у ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» податкового боргу, що виник з 2001-2012 р.р., і який не переривався, позивачем і відповідачем не спростовується, що в силу приписів ч.3 ст.72 КАС України не потребує доведення. Спірне питання полягає у правомірності чи неправомірності застосування до Товариства штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань з ПДВ, яка мала місце внаслідок того, що податковий орган спрямував поточні платежі позивача на погашення податкового боргу, що виник раніше. Колегія суддів звертає увагу на те, що у період дії Закону № 2181, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст.7 Закону № 2181, податковий орган не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків. Проте, п.87.9 ст.87 ПК України встановлює право податкового органу змінювати цільове призначення платежів платника податку за наявності у такого платника податкового боргу. Так, згідно цієї норми у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Суд першої інстанції в оскарженій постанові зазначив, що, аналізуючи зміст вказаних норм (тобто, п.57.1 ст.57, п.126.1 ст.126, п.87.9 ст.87 ПК України), «…суд вбачає алогічним при встановленій законом забороні сплати платником податків поточних платежів до погашення податкового боргу встановлювати одночасно відповідальність за несвоєчасну сплату таких поточних платежів за обставин прямої заборони законом здійснення таких поточних платежів». Так, судом першої інстанції зазначено, що позивачем фактично сплачувались поточні зобов'язання, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями. Проте, реалізація податковою службою свого обов'язку по зарахуванню таких коштів в рахунок погашення податкового боргу (згідно п.87.9 ст.87 ПК України) не може розцінюватись, як невиконання платником податку вимог п.57.1 ст.57 ПК України, оскільки з одного боку, такі дії вчинені податковою службою, з іншого - платнику податку законодавчо заборонено здійснювати поточні платежі поперед податкового боргу. З огляду на цей висновок суду першої інстанції, покладений в основу оскарженої постанови, колегія суддів наголошує, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано повноважень встановлювати (оцінювати) логічність чи алогічність норм чинного законодавства. Суду надано повноваження оцінювати докази застосовуючи наявне (чинне) законодавство. Такими висновками суд першої інстанції фактично нівелює інститут застосування штрафних санкцій, передбачений чинним Податковим кодексом України. З огляду на зазначене, оскільки право на нарахування штрафних санкцій у відповідності до приписів Податкового Кодексу України податковий орган має, факт наявності податкового боргу позивачем не заперечується, право на спрямування коштів на погашення податкового боргу , незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, податковий орган знову ж таки відповідно до приписів ПК України отримав, то відповідно підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення суд першої інстанції не мав. Однією з підстав для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до положень ст.202 КАС України, зокрема, є, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Отже, враховуючи наведені висновки суду, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції у даній справі, відмовивши у задоволенні позову Товариства.

Результат розгляду: denied