Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області (далі - УПФУ в Першотравневому районі, позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі- ФОП [PERSON], відповідач) про стягнення боргу зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 340,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з даними особового рахунку страхувальника у відповідача утворився борг у зв'язку з несплатою штрафних санкцій на загальну суму 340,00 грн., накладених позивачем на відповідача рішеннями від 05.01.2012 року за № 1 та № 2 за несвоєчасне подання звітності до системи персоніфікованого обліку за 2006 р. та 2007 р. Оскільки, зазначена сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач у відповідності до чинного законодавства просить суд стягнути наведену суму заборгованості у судовому порядку. У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець Першотравневою районною державною адміністрацією Донецької області 26.05.2006 року за № 2 247 000 0000 000650. Узятий на облік до УПФУ в Першотравневому районі 29.05.2006 року за № 05-46-11-2895. Як слідує з матеріалів справи, УПФУ в Першотравневому районі 05.01.2012 року складено акти за № 288 та № 289, згідно яким встановлено, що [PERSON] вчинив порушення, передбачені ч. 9 п. 5 ст. 106 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058), а саме: неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до органів Пенсійного фонду - не подано звітність за 2006 рік (акт № 288), не подано звітність за 2007 рік (акт № 289) (а.с. 8, 9). На підставі зазначених актів, УПФУ в Першотравневому районі відносно ФОП [PERSON] на підставі ч. 9 п. 5 ст. 106 Закону № 1058 прийняті рішення від 05.01.2012 року, відповідно, за № 1 та № 2, про застосування фінансових санкцій, а саме: - згідно рішенню № 1 - у розмірі 170,00 грн. (а.с. 10); - згідно рішенню № 2 - у розмірі 170,00 грн. (а.с. 11). Всього фінансових санкцій - 340,00 грн. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що 06.02.2012 року позивачем сформовано та надіслано на адресу відповідача вимогу № 6 про сплату боргу на суму 340,00 грн. (а.с. 13). З картки особового рахунку ФОП [PERSON] станом на 27.02.2014 року вбачається, що фінансові санкції у розмірі 340,00 грн. не сплачені (а.с. 15). Згідно пункту 5 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону є страхувальниками. Пунктом 4 частини другої статті 17 Закону № 1058-IV (в редакції до внесення змін Законом України від 08.07.2010 № 2464-IV, який набрав чинності з 01.01.2011) було передбачено, що страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Так, постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 № 7-6,яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.08.2004 за № 1000/9599 затверджено "Порядок формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (постанова втратила чинність згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11 2009 №26-1). Пунктом 1.3. вказаного Порядку встановлено, що страхувальник один раз на рік до 1 квітня поточного року згідно із затвердженим графіком подає до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік. З огляду на викладене слідує, що позивач як фізична особа-підприємець зобов'язаний подавати звіти, зокрема, за 2007-2008 роки до органів Пенсійного фонду України до 01 квітня поточного року за відповідний попередній рік (2006-2007 рр.). Відповідальність за неподання або несвоєчасне подання відповідної звітності встановлена пунктом 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV. Приймаючи рішення № 1 та № 2, УПФУ в Першотравневому районі, як на правову підставу застосування фінансових санкцій, послалося саме на ч. 9 п. 5 ст. 106 Закону № 1058. Так, ч. 9 п. 5 ст. 106 Закону № 1058 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачалося, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI наведена вище норма із ст.106 Закону № 1058 була виключена. При цьому, абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI визначено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. На момент прийняття рішень № 1 та № 2 від 05.01.2012 року, тих норм, які встановлюють відповідальність за неподання, несвоєчасне подання відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, не існувало. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зокрема органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладених пунктом 1 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, слід зазначити, що пп.5, 6 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI регулюються правовідносини щодо стягнення заборгованості саме зі сплати страхових внесків та нарахування у зв'язку з цим штрафних санкцій, а в даних правовідносинах має місце застосування фінансової санкції за несвоєчасне подання, відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2006-2007 рр., що не передбачено цими нормами. Отже аналізуючи дію в часі правових норм, на підставі яких позивачем до відповідача застосовані фінансові санкції, суд дійшов висновку, що положення ч.9 ст.106 Закону № 1058 діяли до 1 січня 2011 року. Отже, саме до цієї дати вказана норма визначала склад правопорушень, вид та розмір санкцій, тобто поняття правопорушення і відповідальність за нього, а тому, нарахування після 01 січня 2011 року УПФУ в Першотравневому районі на підставі ч. 9 п. 5 ст. 106 Закону № 1058 ФОП [PERSON] штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним. Таким чином, застосовуючи 05.01.2012 року фінансові санкції до позивача, відповідач діяв на підставі неіснуючої правової норми Закону № 1058. Аналогічна правова позиція викладена також в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 року у справі № К/800/31316/13, а також у Постановах Верховного суду України від 20 листопада 2012 року № 21-367а12 та від 04 червня 2013 року №21-170а13, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та які в силу положень ч.1, ч.2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Проаналізувавши наведені нормативні акти та з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що фінансові санкції, накладені УПФУ в Першотравневому районі до ФОП [PERSON] рішеннями від 05.01.2012 року за № 1 в сумі 170,00 грн. та від 05.01.2012 року № 2 в сумі 170,00 грн. - є неправомірними, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача цих сум задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б довели неправомірність дій відповідача, позивач суду не надав, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню у спосіб захисту права, визначений позивачем. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача - суб'єкта владних повноважень відмовлено у повному обсязі, а також за відсутності документально підтверджених судових витрат відповідача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) з Державного бюджету України не компенсуються.

Результат розгляду: denied