Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

[PERSON] звернулась з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправними дії, скасувати постанову державного виконавця від 20 червня 2011 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом від 30 травня 2011 року № 2а-115 та зобов'язати відновити вказане виконавче провадження. Посилалась на незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки нею не отримані суми, визначені рішенням суду. Позивачка заявила про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення на позов, в яких просив у задоволенні позову відмовити з посиланням на поважність причин невиконання рішення суду боржником, відсутність визначених судовим рішенням коштів, просив справу слухати у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки та представника відповідача у порядку письмового провадження. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ухвалою суду [PERSON] поновлений строк звернення до адміністративного суду. Встановлено, що на виконанні у Управлінні Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненській області знаходився виконавчий лист від 30 травня 2011 року № 2а-115, виданий Сарненським районним судом Рівненської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області провести нарахування та виплатити позивачці підвищення до пенсії з урахуванням виплачених коштів. 20 червня 2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішенні відділу державної виконачої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Корольчук Н.І. на підставі п. 11 ч.1 ст. 49 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що при виконанні рішення суду державним виконавцем проводилися виконавчі дії, відповідно до ст. 75 ЗУ "Про виконавче провадження". Однак заходи примусового виконання рішення державним виконавцем не застосовувалися, у зв'язку із невиконанням боржником рішення з поважних причин. Згідно повідомлення УПФУ в Сарненському районі перерахунок, відповідно до рішення суду, проведено, а виплата буде проведена стягувачу після надходження коштів з Державного бюджету України на виплату по рішенню суду. Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження". У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), яким видано виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Зокрема, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 згаданого Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Посилання відповідача в оскаржуваних постановах на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" як на підставу прийнятого рішення є помилковим, оскільки вказана норма з відсиланням на ч. 3 ст. 75 Закону регламентує закінчення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документу до суду в зв'язку з неможливістю виконання рішення без участі боржника. Натомість судом не здобуто даних про вжиття державним виконавцем відповідних заходів, підстави ж закінчення виконавчого провадження як здійснення фактичної виплати після надходження коштів до Держбюджету Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено. Обставини здійснення перерахунку згідно розпорядження управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі та фактична їх невиплата стягувачу у зв'язку з відсутністю коштів свідчать про неповне виконання рішення суду. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах регламентовано розділом V КАС України та Законом України "Про виконавче провадження", нормами вказаних актів передбачене право особи пред'являти виконавчий лист для примусового виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За вказаних обставин оскаржувану постанову відповідача слід визнати протиправною та скасувати, вказаний спосіб захисту порушених прав позивачки сприятиме захисту її інтересів і буде достатньою підставою для відновлення порушеного права після повторного пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання, вимога ж про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження є безпідставною.

Результат розгляду: partial