Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

03.03.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської Ради, Управління праці та соціального захисту населення Малиновського району м. Одеси про визнання протиправними про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду. Зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської Ради провести перерахунок та виплату недоплаченої суми на оздоровлення за 2009, 2010 рік у розмірі 7710,00 грн., відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п'яти мінімальних заробітних плат на час їх виплат за відповідний період з урахуванням проведених виплат. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської Ради в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не прийнято до уваги положення ст. ст. 62 та 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 4 і ст. 51 Бюджетного кодексу України, а також зміст постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 щодо розміру виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення. На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування оскарженого судового рішення з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до першої категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та має другу групу інвалідності, що підтверджується відповідним посвідченням. У 2009-2010 роках Департамент праці та соціальної політики Одеської міської Ради виплачував позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи). 17 січня 2011 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської Ради із заявою про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2009, 2010 роки на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Листом від 25 січня 2011 року за № 231 Департамент праці та соціальної політики Одеської міської Ради відмовлено [PERSON] в такому перерахунку. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є пріоритетними перед постановами Кабінету Міністрів України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Із врахуванням викладеного позивач, як постраждалий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, з травня 2008 року має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28 грудня 2007 року). Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Як встановлено матеріалами справи, відповідачем виплачено позивачу щорічну допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії за 2009, 2010 роки після винесення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Виходячи з вищенаведеного відповідач при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2009, 2010 роках в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), діяв неправомірно та з порушенням норм чинного на момент виплати допомоги на оздоровлення законодавства. З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції. Однак, разом з тим, з рішенням суду 1-ї інстанції щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік - погодитися неможливо. Так, позивач звернувся до суду із даним позовом лише 03.03.2011 року та, враховуючи положення ст.99 КАС України, ним було порушено шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. А відповідно до ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду. Отже, за таких підстав, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише за 2010 ріку, тобто в межах шестимісячного строку, в зв'язку із чим, позов в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік - підлягає залишенню без розгляду, відповідно до ст.ст.5,100 КАС України. До того ж, судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо визначення конкретної суми перерахунку, оскільки, суд не може підміняти державний орган, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, здійснюючи замість неправомірних дій чи бездіяльності, які визнаються протиправними, інші дії, які б відповідали закону та належали до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд може визнати такі дії чи бездіяльність протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум допомоги відповідно до закону за конкретні періоди, а не визначати конкретні суми пенсії. Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Результат розгляду: partial