Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західсервіс» (далі - ТОВ «Західсервіс») звернулося до Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у Рівненському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2013 року №0000912251 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 57203 грн. 00 коп., в тому числі 53734 грн. 00 коп. за основним платежем та 3469 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, та від 09.10.2013 року №0000922251 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 49831 грн. 00 коп., в тому числі 49830 грн. 00 коп. за основним платежем та 1 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями. До початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою ТОВ «Західсервіс» просив суд визнати протиправними та скасувати зазначені вище податкові повідомлення, а також податкову вимогу від 12.02.2014року №7-06. В обґрунтування позову заперечує висновки податкового органу про безтоварний характер господарських операцій по правочинах, укладених між позивачем та контрагентами ТОВ "Технобудальянс" та ТОВ «Укрпросторг», оскільки даний висновок податкового органу є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Окрім того зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 09.10.2013 року №0000912251 та №0000922251 оскаржувались ним в адміністративному порядку. Рішенням №281/10с/10-210/302 від 11.11.2013 року ГУ Міндоходів у Рівненській області продовжило розгляд скарги до 25.12.2013 року. Остаточне рішення про результат розгляду скарги він до цього часу не отримував, а відтак скарга у відповідності до п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України є повністю задоволеною. Збільшення грошових зобов'язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій та надіслання податкової вимоги вважає неправомірним. Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення та зазначив, що під час перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ «Західсервіс» мало взаємовідносини з ТОВ «Технобудальянс» в лютому 2011року по купівлі металопластикових конструкцій. Перевірити факт використання позивачем цих конструкцій у власній господарській діяльності ревізорами - інспекторами не виявилось можливим, оскільки до перевірки не було надано відповідних документів. Крім того, не надавались документи, які б підтверджували проведення розрахунків з ТОВ «Технобудальянс» за отриманий товар, та перевезення товару. Крім того, що у лютому 2013 року ТОВ «Західсервіс» мало взаємовідносини з ТОВ «Укрпросторг», проте первинних бухгалтерських документів на підтвердження господарських операцій з цим суб'єктом господарювання позивач також не надав. Таким чином, операції щодо отримання ТОВ «Західсервіс» від ТОВ «Укрпросторг» матеріалів не підтверджуються при врахуванні реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності. Це свідчить про відсутність належних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів у вказаного суб'єкта господарювання. Відповідно до порушень, встановлених актом перевірки, та доказів, які містяться в матеріалах справи, просив суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Західсервіс» зареєстроване як юридична особа Рівненською районною державною адміністрацією 29.02.2008 року, свідоцтво про державну реєстрацію серії А01№197469 від 29.02.2008 року №16021020000002291, код суб'єкта господарювання за ЄДРПОУ 35749943, взято на податковий облік в органах державної податкової служби 03.03.2008 року за №1609 в ДПІ у Рівненському районі (а.с.108-115). З 16 по 18 вересня 2013 року ДПІ у Рівненському районі проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Західсервіс», з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Технобудальянс» код за ЄДРПОУ 37190526 за лютий 2011 року та ТОВ «Укрпросторг» код за ЄДРПОУ 37190526 за лютий 2013 року, за результатами якої складено акт від 25.09.2013 року №97/22-141/35749943 (а.с.10-36). Відповідно до висновків акту перевіркою встановлено порушення (які стосуються предмета спору): - п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997року №283/97-ВР (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 49830,0 грн., у тому числі: за І квартал 2011 року у сумі 49830,00 грн.; - п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010року №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся у загальній сумі 53734,00 грн. в тому числі: за лютий 2011 року в сумі 39864,00 грн., за лютий 2013 року в сумі 13870,00 грн. ДПІ у Рівненському районі на підставі акта перевірки від 25.09.2013 року №97/22-141/35749943 прийняті: - податкове повідомлення-рішення від 09.10.2013 року №0000912251 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 57203 грн. 00 коп., в тому числі 53734 грн. 00 коп. за основним платежем та 3469 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.37-38); - податкове повідомлення - рішення від 09.10.2013 року №0000922251 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 49831 грн. 00 коп., в тому числі 49830 грн. 00 коп. за основним платежем та 1 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.39-40). Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, за наслідками якої Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області було прийнято рішення від 24.12.2013 року №348/10с/10-210/302, про відмову в задоволені скарги (а.с.42-49, 129-131). В подальшому ДПІ у Рівненському районі винесено податкову вимогу від 12.02.2014 року №7-06 на суму грошових зобов'язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях від 09.10.2013 року №0000912251, №0000922251, а саме: основний платіж - 103564,00 грн. (49830,00 + 53734,00), штрафна (фінансова) санкція 3470,00 грн. (а.с.100) + 3469,00 грн. (а.с.103). З акта перевірки та рішення податкового органу за наслідками адміністративного оскарження встановлено, що висновку про порушення податкового законодавства, який оспорюється позивачем, податковий орган дійшов за результатами дослідження взаємовідносин між ТОВ «Західсервіс» та його контрагентами: ТОВ «Технобудальянс» та ТОВ «Укрпросторг». Враховуючи доводи та заперечення сторін, в ході судового розгляду справи підлягали до перевірки фактичні обставини щодо реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Технобудальянс» і ТОВ «Укрпросторг», стосовно правомірності формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту від таких взаємовідносин, їх реальності та використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності позивача, обґрунтованості висновку податкового органу щодо допущених позивачем порушень податкового законодавства, що мали наслідком заниження податкових зобов'язань. Судом встановлено, що ТОВ «Західсервіс» отримало від ТОВ «Технобудальянс» в лютому 2011 року металопластикові конструкції на суму 239184,0 грн., в тому числі ПДВ в сумі 39864,00 грн., згідно видаткової накладної №131 від 17.02.2011р. та податкової накладної №131 від 17.02.2011р. (а.с.50-51). Доказів стосовно транспортування вищезазначених товарно-матеріальних цінностей позивачем надано не було, та зазначено, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки транспортування металопластикових конструкцій здійснювалось транспортом ТОВ «Технобудальянс», а тому оформлення товарно-транспортних накладних у даному випадку, чинним законодавством не передбачено. Крім того, до матеріалів справи позивачем була долучена довіреність №8/1 від 17.02.2011 року на отримання ТМЦ, проте з її змісту не можливо встановити факт отримання товару позивачем. На підтвердження використання товару (встановлення придбаних металопластикових конструкцій під час ремонту приміщення) позивачем був долучений до матеріалів справи договір позички від 03.01.2011 року, укладений між ТОВ «Західсервіс» та ТОВ-фірмою «Рівнерембуд», про передачу ТОВ «Захдсервіс» у безоплатне користування нежитлового приміщення площею 80 кв.м., що розташоване за адресою м.Рівне, вул.Олексинська, 15А (а.с.61-62). Згідно п.9 даного договору користувач зобов'язаний використовувати майно за призначенням, утримувати його в належному санітарному, протипожежному та гігієнічному стані, здійснювати поліпшення (поточний ремонт) за власні кошти, нести всі витрати, пов'язані з експлуатацією об'єкта користування. Проте, позивачем не було надано суду відомостей стосовно використання вищезазначеного приміщення у власній господарській діяльності. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, договір позички був укладений 03.01.2011 року. Як на доказ отримання вищезазначеного приміщення у користування був наданий акт приймання-передачі майна в користування (а.с.62). Зі змісту даного акта вбачається, що він є додатком до договору позички від 03.01.2012 року, а не від 03.01.2011 року. Крім того, не вказано дати здійснення прийому-передачі майна у користування, а зазначено лише січень 2012 року. Враховуючи той факт, що згідно поданих документів майно було передане у користування в 2012 році, не можливо встановити зв'язок з власною господарською діяльністю при використанні металопластикових конструкцій, оскільки як з пояснень представника позивача, так і наданих актів списання та оборотно-сальдових відомостей (а.с.63-64) вищезазначені матеріали використовувались саме 31.03.2011 року, тобто до моменту фактичного отримання нерухомості у користування позивачем згідно наданого акту прийому-передачі майна. Також ТОВ „Західсервіс" наданий договір купівлі-продажу №27 від 11.03.2011 року, податкова накладна від 11.03.2011 року №12 та видаткова накладна №РН-0000006 від 11.03.2011 року, згідно з якими позивач продав ТОВ «МЕРЕЖАСИСТЕМ-ВУД» металопластикові конструкції в кількості та асортименті, зазначених в податковій та видатковій накладній (а.с.65-68). Проте, зі змісту цих документів не вдається за можливе встановити зв'язок металопластикових конструкцій із тими, що були придбані у ТОВ «Технобудальянс» чи ТОВ «Укрпросторг». Крім того, ТОВ „Західсервіс" надало у судове засідання бухгалтерські документи щодо отримання від ТОВ „Укрпросторг" матеріали (склопакет двометровий, рама, дверна стулка зовнішня, штапік, підвіконний профіль, арматурний профіль та інші матеріали) на суму 83221 грн., у тому числі ПДВ 13870,22 грн., а саме: по податкових накладних: № 17 від 18.02.2013р. на суму 54561,0 грн. в тому числі ПДВ -9093,5 грн. та № 18 від 18.02.2013р. на суму 28660,3 грн. в тому числі ПДВ-4776,72 грн. (а.с.69-72). Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999року (із змінами і доповненнями), документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999року (із змінами і доповненнями), фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий показник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Статтею 9 вказаного Закону встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 в якому зазначено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно з п.2.4 даного Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до наданих позивачем видаткових накладних від 18.02.2013 року №1802-0004 та від 18.02.2013 року №1802-0003 неможливо встановити відповідальну за дозвіл та здійснення господарської операції особу, оскільки дані відомості у вищезазначених видаткових накладних відсутні, вони містять лише підписи невідомої особи та відтиск печатки ТОВ «Укрпросторг». Зі змісту наданої позивачем довіреності №10 від 13.02.2013 року, не підтверджено факт отримання товару позивачем (а.с.73). Відповідно до договору купівлі-продажу №13 від 04.03.2013 року, податкової накладної №1 від 04.03.2013 року, видаткової накладної від 04.03.2013 року №РН-0000014, купівлі-продажу №22 від 09.04.2013 року, податкової накладної №3 від 09.04.2013 року, видаткової накладної від 09.04.2013 року №РН-0000022, договору купівлі-продажу від 16.04.2013 року №24, податкової накладної №8 від 16.04.2013 року та видаткової накладної від 16.04.2013 року №РН-0000025 ТОВ «Західсервіс» поставило для Білокриницької сільської ради металопластикові конструкції в кількості та в асортименті зазначених в договорах, податкових та видаткових накладних. Проте, зі змісту даних документів також не вдається за можливе встановити зв'язок металопластикових конструкцій із тими, що були придбані у ТОВ «Технобудальянс» чи ТОВ «Укрпросторг». Також, стосовно твердження позивача про те, що рішення про результат розгляду скарги він не отримував, а відтак скарга у відповідності до п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України є повністю задоволеною, слід зазначити наступне. З дослідженого в судовому засіданні рішення про результати розгляду скарги, конверту поштового відправлення з повідомленням про вручення та довідкою ДП «Укрпошта» про причини невручення поштового відправлення, вбачається, що рішення від 24.12.2013 року №348/10с/10-210/302 про результати розгляду скарги директора ТОВ «Західсервіс» Климчук М.І. від 28.10.2013 року №52 про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 09.10.2013 року №0000912251 та №0000922251, було направлене позивачу 24.12.2013 року на юридичну адресу ТОВ «Західсервіс», що вказана в скарзі поштою з повідомленням про вручення. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №3302303914592, поштовою службою вказане поштове відправлення не вручено та повернено із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання» 24.01.2014 року (а.с.128-131). Відповідно до пункту 9.6 розділу ІХ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів (затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.12.2013року №848 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2014 р. за №99/24876) у разі коли пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Таким чином, на підставі вищевикладеного, твердження позивача про те, що скарга є повністю задоволеною у зв'язку з її не направленням податковим органом, є безпідставним, та таким що спростовується дійсними обставинами справи, та наявними доказами поштового відправлення вищезазначеного рішення про результати розгляду скарги. Також суд зазначає, що згідно з п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Під господарською діяльністю відповідно до п.1.32 ст.1 цього ж Закону слід розуміти будь-яку діяльність особи, яка направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи. Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. З наведеного випливає, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності останнього відсутні підстави для врахування відповідних сум при визначенні об'єкта оподаткування. Відповідно до, п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно з п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Пункт 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України передбачає, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, а також підтверджують їх використання у власній господарській діяльності. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх подальшого використання в господарській діяльності платника податків, який має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та податковими накладними, що є підставою для формування податкового обліку. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доказів стосовно зв'язку між тими товарно-матеріальними цінностями, які позивач отримував від ТОВ «Технобудальянс» та ТОВ «Укрпросторг», з тими, які він реалізовував та використовував, суд вважає, що господарські операції між ТОВ «Західсервіс» та контрагентами: ТОВ «Технобудальянс» і ТОВ «Укрпросторг» не підтверджені належними первинним документами та не пов'язані з власною господарською діяльністю позивача. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 р. у справі № 21-37а10. Зокрема, Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, яку доведено до Голів апеляційних адміністративних судів листом від 02.06.2011 №742/11/13-11 «...відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст.44 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій». Вказана позиція була висловлена також у постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 року (справа №21-737во10). Таким чином, суд на підставі досліджених матеріалів дійшов висновку, що господарські операції між ТОВ «Західсервіс» та контрагентами: ТОВ «Технобудальянс» і ТОВ «Укрпросторг» не підтверджені належними первинним документами та не пов'язані з власною господарською діяльністю позивача, що є безумовною умовою для формування валових витрат та податкового кредиту згідно з приписами Податкового кодексу України. Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що ДПІ у Рівненському районі повністю доведено правомірність прийняття податкових повідомлень - рішень від 09.10.2013 року №0000912251 та від 09.10.2013 року №0000922251, а відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «Західсервіс») в частині визнання цих податкових повідомлень - рішень протиправними та їх скасування. Щодо правомірності надіслання позивачу податкової вимоги від 12.02.2014 року №7-06 суд зазначає таке. Як було встановлено у судовому засіданні та описано вище за текстом цієї постанови, рішення від 24.12.2013 року №348/10с/10-210/302 про результати розгляду скарги директора ТОВ «Західсервіс» Климчук М.І. від 28.10.2013 року №52 про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 09.10.2013 року №0000912251 та №0000922251 було направлене позивачу 24.12.2013 року на юридичну адресу ТОВ «Західсервіс», що вказана в скарзі поштою з повідомленням про вручення. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №3302303914592, поштовою службою вказане поштове відправлення не вручено та повернено із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання» 24.01.2014 року (а.с.128-131). Відтак визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями зобов'язання є узгодженими, а тому податковий орган правомірно, з дотриманням вимог ст.59 Податкового кодексу України, до дати звернення позивачем до суду (13.02.2014 року вх.№3215) з оскарженням податкових повідомлень-рішень від 09.10.2013 року №0000912251 та від 09.10.2013 року №0000922251 надіслав ТОВ «Західсервіс» податкову вимогу від 12.02.2014 року №7-06 щодо сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Враховуючи вищенаведене, а також те, що суд дійшов висновку про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, підстав для визнання протиправним та скасування податкової вимоги суд не вбачає. За наведених обставин, у задоволенні позову суд відмовляє повністю. Крім того, згідно з вимогами ч.2 ст.94 КАС України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з позивача до Державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 1074 грн. 34 коп. (2148,68 - 1074,34).

Результат розгляду: denied