Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

В якості платника податків відповідач був взятий на облік 03.12.2007 за № 19334, що підтверджується довідкою від 04.12.2007 № 19334/29 (ар. с. 7). Згідно із заявою про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (ар. с. 10), з 01.01.2012 відповідач перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку. В заяві відповідач вказав вид діяльності: «93.05.0 Надання інших індивідуальних послуг». Відповідно до пунктів 293.1, 293.2 статті 293 Податкового кодексу України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2% до 20 % розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до рішення міської ради від 23.12.2011 № 12/5 (ар. с. 11), ставка єдиного податку за вказаними видами діяльності складає 172,05 грн. на місяць - на 2013 рік (20 % мінімальної заробітної плати). Згідно з пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року. Відповідно до пункту 295.2 статті 295 Податкового кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку другої групи здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання, є податковим боргом. Як вказано у пункті 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу, в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення. Позивач направив відповідачу податкову вимогу № 885-17 від 12.08.2013 (ар. с. 10), яка була повернута до органів ДПІ без вручення (ар. с. 11,12). Згідно з розрахунком суми податкового боргу (ар. с. 6), відповідач не сплатив єдиний податок за березень 2013 року - жовтень 2013 року і, тому сума податкового боргу відповідача становить 1337,68 грн. (з урахуванням часткової сплати). Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідач своїм правом не скористався, позов не заперечив, доказів погашення заборгованості станом на час розгляду справи не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Результат розгляду: granted