Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 282,12 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки згідно з ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 10 постанови КМ України від 08.02.95 р. №100, параграфу 1 ст. 5 Конвенції Міжнародної організації праці №132 про оплачувані відпустки (ратифікована Законом України 29 травня 2001 року №2481-111) в якій сказано, що для отримання права на будь-яку щорічну відпустку потрібен мінімальний проміжок часу роботи. Відповідно, право на щорічну відпустку, незалежно це щорічна основна чи додаткова відпустка, зумовлюється фактом знаходження працівника у трудових відносинах і надається пропорційно відпрацьованому часу. Оскільки, кінцевий розрахунок з позивачем проведений не був і не була нарахована та виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 282,12 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю з тих підстав, що відпустка в 2004 році позивача мала обчислюватись за повний місяць роботи, а оскільки він звільнений 30 січня, тобто не має відпрацьованого повного місяця, то компенсація йому не належить, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного. Наказом управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області від 19.12.2003 р. №132 «Про порушення фінансової дисципліни головним ревізором Львівського ТКРВ Департаменту капітаном вн. сл. [PERSON] та старшим ревізором цього ж відділу капітаном вн. сл. [PERSON] та притягнення їх до матеріальної відповідальності» зобов'язано бухгалтерію управління утримати з грошового забезпечення головного ревізора Львівського ТКРВ капітана вн. сл. [PERSON] 920,00 грн. Наказом управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області від 30.01.2004р. №5 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено з органів кримінально-виконавчої системи за ст. 64 п. «д» (через службову невідповідність). Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 р. у справі №813/2686/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 р. вищевказаний наказ від 19.12.2003 р. №132 визнано протиправним та скасовано. Оскільки, як стверджує позивач, кінцевий розрахунок з позивачем проведений не був і не була нарахована та виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, вимушений був звернутися до суду. Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Порядок надання чергової відпустки особам рядового і начальницького складу врегульований «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі- Положення) (яке розповсюджується також на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби), затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, пунктом 49 якого передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки, зокрема: а) чергові. При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби. Згідно з п.52 цього Положення чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. Особам рядового і начальницького складу тривалість чергової відпустки в році вступу на службу в органи внутрішніх справ обчислюється пропорціонально з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби -п.52 Положення. Судом встановлено, що наказом управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області від 30.01.2004р. №5 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено з органів кримінально-виконавчої системи за ст. 64 п. «д» (через службову невідповідність) з 30.01.2004 р. Суд погоджується з твердженням відповідача, що відпустка в 2004 році позивача мала обчислюватись за повний місяць роботи, а оскільки він звільнений 30 січня, тобто не має відпрацьованого повного місяця, то компенсація йому не належить. Предметом даного спору є стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Судом досліджувалося питання чи має позивач ці невикористані дні відпусток, і якщо має то чи виплачена компенсація за ці дні. Як вбачається з Особової картки [PERSON] днів відпустки за 2004 рік позивач не має. Не вказано про невикористані дні відпустки і в наказі управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області від 30.01.2004р. №5 о/с «По особовому складу». Якщо б така невикористана відпустка була, то в цьому наказі вона була б зазначена. Отже, твердження [PERSON] про невикористані ним дні відпустки і про невиплату за неї будується лише на припущеннях та спростовуються матеріалами справи. Відповідно, якщо [PERSON] не має невикористаних днів відпустки, тому йому не може належати і грошова компенсація за неї. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і необгрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied