Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

Розпорядженням Сакської районної державної адміністрації в АР Крим №1312-р від 16.12.2010 надано дозвіл громадянці України [PERSON] на складання технічної документації по землеустрою для складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,04 га, індивідуальний [ADDRESS], що знаходиться у користуванні позивача, для ведення садівництва з землекористування обслуговуючого кооперативу садівничого товариства "ОАЗА" на території Суворівської селищної ради Сакського району (а.с.13). Технічна документація [PERSON] розроблена та узгоджена 18.05.2011, разом з заявами передана на затвердження до Сакської райдержадміністрації (а.с.7-12,14-34). Проте листом за вих. від 30.05.2011 №01.2215-5-1797 позивачці було відмовлено у затвердженні технічної документації та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,04 га, індивідуальний [ADDRESS], що знаходиться у користуванні позивача, для ведення садівництва з землекористування обслуговуючого кооперативу садівничого товариства "ОАЗА" на території Суворівської селищної ради Сакського району, через відсутність заяви садівничого товариства "ОАЗА" про відмову від права постійного користування земельною ділянкою згідно ст. 141, 142 ЗК України (а.с.34-35). Не погодившись з зазначеними діями Сакської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим [PERSON] звернулась з відповідною скаргою до голови Сакської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим. Лист за вих. від 26.07.2011 № К-25/375/1 містив аналогічну відмову у затвердженні технічної документації та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,04 га, індивідуальний [ADDRESS], що знаходиться у користуванні позивача, для ведення садівництва з землекористування обслуговуючого кооперативу садівничого товариства "ОАЗА" на території Суворівської селищної ради Сакського району (а.с.37-38). Не погодившись з зазначеними діями Сакської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим позивачка звернулась з позовом до Окружного адміністративного суду. Постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 09.12.2011 по справі №2а-10716/11/0170/19, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Сакської районної державної адміністрації по розгляду заяв [PERSON] про затвердження розробленого нею проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки загальною площею 0,04 га, індивідуальний [ADDRESS], яка перебуває у користуванні позивача для ведення садівництва з землекористування обслуговуючого кооперативу садівничого товариства "ОАЗА" на території Суворовської сільради Сакського району. Зобов'язано Сакську районну державну адміністрацію протягом десяти днів з моменту набрання чинності рішення, в порядку встановленому чинним законодавством, розглянути заяву про затвердження технічної документації із землеустрою в частині складання документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку громадянки [PERSON] для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на території Суворовської сільради Сакського району Автономної Республіки Крим. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.39-45). З урахуванням постанови Окружного адміністративного суду АР Крим від 09.12.2011 [PERSON] звернулась до Сакської районної державної адміністрації в АР Крим з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення садівництва на території Суворовського сільської ради Сакського району АР Крим. Судом встановлено, що розпорядженням Сакської державної адміністрації в АР Крим від 25.05.2012 за №621-р відмовлено [PERSON] у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0408 га для ведення садівництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Суворовського сільської ради Сакського району АР Крим в Обслуговуючому кооперативі "Садівниче товариство "Оаза", по [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ОКСТ "ОАЗА" на підставі державного акта на право постійного користування 1-КМ № 002318, виданого Суворовською сільською радою народних депутатів Садівничому товариству "Оаза" і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 15.11.1999 за № 135. Право постійного користування даною земельною ділянкою у Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Оаза" в установленому законом порядку не припинено (а.с.46). Не погодившись з Розпорядженням Сакської районної державної адміністрації № 621-р від 25.05.2012 позивач оскаржив його до суду. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ст.1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях, районах, Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, які є місцевими органами виконавчої влади і входять до системи органів виконавчої влади, в межах своїх повноважень здійснюють виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізують повноваження, делеговані їм відповідними радами. У ст.6 зазначеного Закону визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Згідно з ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону. Серед передбачених ст.17 Земельного кодексу України повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин є розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Суд наголошує, що відповідно до вказаної статті до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин є розпорядження землями саме державної власності. Таким чином для правильного вирішення справи необхідно встановити хто є власником спірної земельної ділянки. У ст. 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з Державним актом на право постійного користування землею садівницьке товариство "Оазис" має право користуватися спірною земельною ділянкою для ведення колективного садівництва. Таким чином, судом встановлено що садівницьке товариство "Оазис" є користувачем земельної ділянки по [ADDRESS]. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ст. 116 Земельного кодексу України). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у ст. 118 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, відповідно до якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З аналізу наведених норм слідує, що ст.118 Земельного кодексу України є спеціальною нормою, яка визначає повноваження районних державних адміністрацій щодо безкоштовної передачі у власність у межах норм безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, в т.ч. і для індивідуального дачного будівництва. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS] [PERSON] є власником садового будинку, літнього душу, вбиральні, також є технічний план даних споруд (а.с.21-23). До того ж судом встановлено, що відповідно до довідки Обслуговуючого Кооперативу "СТ" "ОАЗА" від 29.10.10р., яка надана громадянці [PERSON], вона є членом Обслуговуючого кооперативу СТ "Оаза", який знаходиться на території Суворовської сільської ради Сакського району і користується земельною ділянкою [ADDRESS] загальною площею 0,04 га. Також зазначено, що правління ОК "СТ" "Оаза" не заперечує про передачу в приватну власність земельної ділянки [ADDRESS], що знаходиться в користуванні громадянки [PERSON] (а.с.24). Статтею 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Статтею 186-1 ЗК України закріплено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Суд зазначає, що відповідно до статті 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Однак оскаржуване розпорядження від 25 травня 2012 року не містить посилання на норму закона, якої не відповідає технічна документація позивача, що є прямим порушенням зазначеної вище норми Земельного кодексу України. Також статтею 186-1 ЗК України закріплено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: - додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; - надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; - проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Таким чином підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до Земельного кодексу України може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно з ст.35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Відповідно до ч.5 ст.35 ЗК України приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Відповідно до частини шостої статті 35 Земельного кодексу України, використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Судом досліджено Статут Обслуговуючого Кооперативу "Садівницьке товариство "ОАЗА" (нова редакція, 2008 р.) та встановлено, що додатково до прав, вказаних в п.6.1 Статуту, член Кооперативу має право приватизувати садову ділянку, отримати її безкоштовно в приватну власність без зміни її цільового призначення (п.21.10 Статуту). Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання розпорядження від 25 травня 2012 року №621-р про відмову в затвердженні технічної документації з підстав ненадання добровільної відмови ОКСТ "Оаза" від земельної ділянки, що перебуває у її користуванні незаконним. Щодо позовних вимог [PERSON] відносно зобов'язання Міськрайонного управління Держземагенства у м.Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим вирішити питання про затвердження технічної документації із землеустрою позитивно, суд зазначає наступне. Суд зазначає, що позивачем в обґрунтування правомірності позовних вимог щодо зобов'язання Міськрайонного управління Держземагенства у м.Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим вирішити питання про затвердження технічної документації та землеустрою позитивно не надано суду будь - яких доказів на підтвердження його звернення до цього відповідача із відповідним зверненням про затвердження технічної документації із землеустрою. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 встановлено, що із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Ця норма Основного Закону кореспондується із положеннями статті 6 КАС України, якою встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Таким чином правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення: частин 1,2 ст. 55 Конституції України про те, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; ст. 2 і ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.10.2010 року про те що суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини та громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Завдання адміністративного судочинства обумовлені головним обов'язком держави - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 3 Конституції України). До завдань адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України віднесений захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, відповідно до ч. 2 зазначеної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Проте захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом установлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість захист прав здійснюється в разі їх порушення. Суд підкреслює, що превентивний судовий захист прав зазначеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачений, адже звернення до адміністративного суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року № 2 під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суд незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача. Якщо ж права, свободи та інтереси позивача не були порушені, суд відмовляє у задоволенні позову. В обґрунтування позовних вимог позивачем не надано суду жодного доказу звернення про затвердження технічної документації із землеустрою, а також доказів відмови відповідача у її затвердженні. Виходячи з викладеного судом не встановлено порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання Міськрайонного управління Держземагенства у м.Євпаторії, Саках та Сакському районі АР Крим вирішити питання про затвердження технічної документації із землеустрою позитивно є необґрунтованими та передчасними та не підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В порядку, передбаченому ст. 71 КАС України, відповідач не довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного розпорядження. В силу викладеного, приймаючи до уваги факти, встановлені під час розгляду справи та

Результат розгляду: partial