Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна екологічна інспекція у місті Києві (далі - позивач, Інспекція) до товариства з обмеженою відповідальністю «Колиба» (далі - відповідач, ТОВ «Колиба») про тимчасову заборону (зупинення) діяльності ТОВ «Колиба» з експлуатації кафе «Колиба» за адресою: 02660, м. Київ, Гідропарк, острів «Венеціанський» до отримання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів, дозволу на розміщення відходів на 2013 рік, ліміту на утворення та розміщення відходів на 2013 рік. Згідно із статтею 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України дана адміністративна справа за предметом позову розглянута в порядку скороченого провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки з'ясовано, що діяльність відповідача ТОВ «Колиба» з експлуатації кафе здійснюється без дозволу на розміщення відходів на 2013 рік, ліміту на утворення та розміщення відходів на 2013 рік, що є порушенням вимог Закону України «Про відходи», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища України, а також кафе знаходиться на території острова «Венеціанський» в межах об'єкта природно-заповідного фонду без отримання дозволу на використання природних ресурсів, що є порушенням Закону України «Про природно-заповідний фонд». Позивач вважає, що подальша діяльність підприємства ТОВ «Колиба» із виявленими порушеннями створює загрозу життю та здоров'ю людей, навколишньому природному середовищу та природно-заповідному фонду, тому експлуатацію кафе «Калиба» без дозвільних документів потрібно тимчасово заборонити (зупинити) до їх отримання. Відповідач у встановлений судом строк письмових заперечень проти позову чи пояснень, доказів щодо заявлених позовних вимог на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові не надав, як і не надав заяви про визнання позову. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.4, п.6 Положення про Державну екологічну інспекцію в м. Києві, на підставі звернення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.06.2013 року № 3717/22/3/103, згоди Державної екологічної інспекції України від 05.08.2013 року № 2/5-2474зг, наказу Державної екологічної інспекції у м. Києві від 14.10.2013 року № 2054, направлення від 14.10.2013 року № 2019 відповідачем проведена позапланова перевірка кафе «Колиба» ТОВ «Колиба» (місцезнаходження:02089, м. Київ, Броварський проспект ПКтВ «Гідропарк») дотримання вимог природоохоронного законодавства. В період здійснення позапланової перевірки з 14.10.2013 року по 16.10.2013 року щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено, що до видів діяльності підприємства за КВЕД-2010 входить діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. Кафе «Колиба» розташоване на території об'єкту природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Дніпровські озера» на острові «Венеціанський» (парк культури та відпочинку Гідропарк). За результатами проведеної перевірки складено акт № 04/1553а, в якому зафіксовано встановлені позивачем порушення, а саме у ТОВ «Колиба» у 2013 році відсутні: дозволи на розміщення відходів на 2013 рік та ліміту на утворення та розміщення відходів на 2013 рік, а саме утворенням відходів різного морфологічного складу люмінесцентні лампи, макулатура, полімерні відходи та ін.; не ведеться первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, зберігаються чи утилізуються за формою №1-Вт; не подається статистична звітність щодо поводження з відходами; не розроблено план організації роботи у сфері поводження з відходами; склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища визначені та погоджені; дозвіл Міністерства охорони навколишнього природного середовища на використання природних ресурсів (ПЗФ). Також, з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, позивачем винесено припис №04/878п від 17.10.2013 року про усунення порушень в термін до 18.11.2013 року. В подальшому, позивачем на підставі наказу від 08.01.2014 року № 1, направлення від 08.01.2014 року № 1 проведено позапланову перевірку дотримання ТОВ «Колиба» вимог природоохоронного законодавства при виконанні припису №04/878п від 17.10.2013 року. За результатами вказаної перевірки позивачем встановлено, що припис №04/878п від 17.10.2013 року не виконаний, про що зафіксовано в акті перевірки № 04/05а. Інспекцією винесено постанову від 11.01.2014 року № 003880 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої визнано винним гр. [PERSON] (директор ТОВ «Колиба») та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. та складено протокол № 003880 про адміністративне правопорушення. Оскільки відповідач здійснює свою діяльність з порушеннями вимог природоохоронного законодавства та враховуючи те, що ТОВ «Колиба» не виконує вимоги припису Інспекції, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища є Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною. Державна екологічна інспекція у м. Києві є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується і діє в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, радіоактивними відходами, екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки в місті Києві. Відповідно до п. 4.2 ст. 4 Положення «Про Державну екологічну інспекцію у м. Києві», затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 136 від 12.12.2011 року Інспекція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; законодавства про охорону атмосферного повітря; законодавства про поводження з відходами; законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов. Пунктом 4.3 Положення передбачено, що Державна екологічна інспекція у місті Києві має право складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом. Згідно з п. 6.4 Положення, Державна екологічна інспекція у місті Києві має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження. Як уже зазначалось та підтверджується матеріалами справи, позивачем проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства діяльності кафе «Колиба» ТОВ «Колиба» та встановлено, що діяльність відповідача супроводжується утворенням відходів різного морфологічного складу, а саме люмінесцентні лампи, макулатура, полімерні відходи та інших без дозволу на розміщення відходів на 2013 рік та ліміту на утворення та розміщення відходів на 2013 рік, що є порушенням ст.32, 33 Закону України «Про відходи», ст.55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року №1218 «Про затвердження порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів». Повторні результати перевірки свідчать, що підприємством не виконано вимоги припису №04/878п від 17.10.2013 року. Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням визначає Закон України «Про відходи» від 05.03.1998 року № 187/98-ВР. Статтею 17 Закону України «Про відходи» суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема: запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; брати участь у будівництві об'єктів поводження з відходами; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами; забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про відходи», з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється, зокрема, вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Ліміти на обсяги утворення і розміщення побутових відходів не встановлюються; Відповідно до частин 4 і 5 ст. 33 Закону України «Про відходи», зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умов їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів. Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об'єкт утворення відходів. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про відходи» забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія. Порядком розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року №1218, окрім поняття ліміт на розміщення відходів, визначено поняття ліміт на утворення відходів - максимальний обсяг відходів, на який у суб'єкта права власності на відходи (далі - власник відходів) є документально підтверджений дозвіл на передачу їх іншому власнику (на розміщення, утилізацію, знешкодження тощо) або на утилізацію чи розміщення на своїй території. Відповідно до п. 20 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від З серпня 1998 р. №1218 відповідальність за правильність визначення нормативів утворення відходів, визначення лімітів утворення та розміщення відходів, несвоєчасне затвердження або незатвердження лімітів утворення та розміщення відходів несе власник відходів. Частиною 2 ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено, що розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей. З аналізу зазначених норм права вбачається, що розміщення відходів, дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів. Окрім того, під час позапланової перевірки позивачем встановлено, що діяльність відповідача ТОВ «Колиба» з експлуатації кафе здійснюється на території острова «Вениціанський» в межах об'єкта природно-заповідного фонду без отримання дозволу на використання природних ресурсів. До природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва. Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі. Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання (заявки) природокористувача, погодженого із власником або постійним користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. У визначених законом випадках правонаступник суб'єкта господарювання має право провадити діяльність на підставі документів дозвільного характеру, виданих такому суб'єкту господарювання, у межах строку їх дії до оформлення документів дозвільного характеру на правонаступника такого суб'єкта господарювання. Дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, дозвіл на розміщення відходів та ліміт на утворення та розміщення відходів входить до переліку документів дозвільного характеру, який наведений у постанові Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 pоку № 526 «Про заходи щодо упорядкування видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» та видається виключно через дозвільні центри. Відповідно до ч.1. ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральним органом виконавчої влади, їх територіальними (місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, вимоги припису в установлений позивачем строк та на час звернення до суду відповідачем не виконано, письмово не повідомлено про усунення ним недоліків, які виявлені під час перевірки та не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначеного. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V. У відповідності до абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Державна екологічна інспекція у місті Києві відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 р. №429 діє в межах своїх повноважень, зокрема, забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки в місті Києві. Так, згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V визначено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. У відповідності до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності», повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Таким чином, системно проаналізувавши правові норми чинного законодавства, враховуючи законність проведення позивачем позапланових заходів, невиконання відповідачем вимог припису щодо усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, що можуть створювати загрозу здоров'ю та життю людей, навколишньому природному середовищу та природно-заповідному фонду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції у місті Києві про застосування заходу реагування до ТОВ «Колиба» у вигляді тимчасової заборони (зупинення) діяльності з експлуатації кафе «Колиба» до отримання дозволів та ліміту на утворення та розміщення відходів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що останній не позбавлений права на звернення до суду із заявою про скасування заходів реагування, застосованих судом за результатом розгляду даної справи, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті, що підтверджується відповідними доказами. Така заява подається до адміністративного суду, який прийняв постанову про застосування відповідних заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) в порядку, встановленому ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зважаючи на викладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Результат розгляду: granted