Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

09 грудня 2013 року Фізична особа - підприємець [PERSON] (далі- позивач, ФОП [PERSON]) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі- відповідач, Карлівська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 23.12.2013 позивачем подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог (а.с. 86-98 Т.1), в якій просив визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № 0002911619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 4047,05 грн, в тому числі за основним платежем - 3237,64 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 809,41 грн; податкове повідомлення-рішення № 0002901619 від 18.11.2013; податкове повідомлення-рішення № 0002891619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на додану вартість на суму 21787,50 грн, в тому числі за основним платежем - 17430,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 4357,50 грн; рішення № 1 від 18.11.2013 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 9486,69 грн, в тому числі - штраф - 451,75 грн. Обґрунтування своїх вимог викладено позивачем у позовній заяві (а.с. 4-15 Т.1, заяві про уточнення позовних вимог (а.с. 88-98 Т.1), письмових поясненнях (а.с. 54-65, 92-94 Т.2). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, наведені в письмових запереченнях та поясненнях (а.с. 105-113 Т.1, а.с. 47-51, 82 - 89 Т.2). Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що у термін з 14.10.2013 по 25.10.2013 відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013. Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорювалась. За результатами перевірки складено акт № 000128/16-19/[NUMBER] від 08.11.2013, в якому відображено порушення позивачем: пунктів 172.2, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік в сумі 3349,43 грн; пунктів 198.4, 198.6 статті 198, пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий - листопад 2012 року на суму 175,54 грн; пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що спричинило розбіжності за 4 квартал 2012 року по Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) по сумі виплаченого доходу; пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині заниження єдиного внеску у розмірі 9034,94 грн. На підставі акту перевірки № 000128/16-19/[NUMBER] від 08.11.2013 Карлівською ОДПІ прийняті: податкове повідомлення-рішення № 0002911619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 4186,79 грн, в тому числі за основним платежем- 3349,43 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 837,36 грн; податкове повідомлення-рішення № 0002901619 від 18.11.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "прибутковий податок" на суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн; податкове повідомлення-рішення № 0002891619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на додану вартість на суму 21942,50 грн, в тому числі за основним платежем - 17554,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 4388,50 грн; рішення № 1 від 18.11.2013 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 9486,69 грн, в тому числі - штрафні санкції - 451,75 грн. Позивач погодився з правомірністю податкового повідомлення-рішення № 0002911619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 139,71 грн та податкового повідомлення-рішення № 0002891619 від 18.11.2013 в частині збільшення податку на додану вартість на суму 155,00 грн; сплатив суми податку за платіжними дорученнями від 03.12.2013 (а.с. 102, 104 Т.1). Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення № 0002911619 від 18.11.2013в частині донарахування податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 4047,05 грн, в тому числі за основним платежем - 3237,64 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 809,41 грн, суд виходить з наступного. За змістом акту перевірки № 000128/16-19/[NUMBER] від 08.11.2013 (а.с. 42-43 Т.1) донарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3237,64 грн за основним платежем зумовлено включенням до складу витрат, відображених в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи (а.с. 76 Т.1), видатків на придбання товарно-матеріальних цінностей (картриджів, канцтоварів) в сумі 2483,05 грн, по яких не було факту отримання товарів та його використання в господарській діяльності, та витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у грудні 2012 року у ТОВ "Баядера Логістік" за видатковими накладними № 67655/64913, № 67726/65168 на суму 19101,20 грн, при фактичному понесені цих витрат за даними фіскальних чеків у січні 2013 року. Пунктами 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). За приписами цих норм платник податку при розрахунку чистого доходу має право на включення до витрат лише тих, які є документально підтвердженими та пов'язані з господарською діяльністю, за вирахуванням сум податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних товарів. Акт перевірки не містить відомостей про те, за якими саме первинними документами позивачем неправомірно розраховані витрати в сумі 2483,05 грн від операцій з придбання картриджів та канцтоварів; інформація про це викладена представником відповідача на вимогу суду в письмових поясненнях від 30.12.2013 (а.с. 47, 48 Т.2). На підставі письмових пояснень відповідача від 30.12.2013 та наданих позивачем документів судом встановлено, що ФОП [PERSON] до складу витрат в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік (а.с. 76 Т.1) включені відображені в Книзі обліку доходів і витрат (а.с.131-148 Т.1) за податковими накладними № 2520518 від 03.01.2012, № 5355390 від 11.06.2012, № 5375908 від 14.06.2012, № 5346243 від 27.06.2012, № 331609 від 04.07.2012, № 5301219 від 22.08.2012, 5243276 від 11.09.2012, № 5347695 від 05.12.2012 (а.с. 225, 227, 229, 231, 236, 238, 240 Т.1, а.с. 147 Т.2) витрати з придбання товарів у ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна" на суму 2483,05 грн. Проведення позивачем оплати за ці товари підтверджується фіскальними чеками (а.с. 226, 228, 230, 232, 237, 239, 241 Т.1, а.с. 148 Т.2). Зауважень до ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат при обчисленні понесених ним витрат за операціями з придбання товарів у ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна" на суму 2483,05 грн ревізором не виявлено. Із загальної суми сплачених на користь ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна" коштів ФОП [PERSON] до витрат включено лише частину суми, за вирахуванням податку на додану вартість, який входить до ціни придбаних товарів, що відповідає приписам пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України. В ході судового розгляду позивач пояснив, що вказані канцтовари, картриджі він придбавав не з метою подальшої реалізації, а для забезпечення його підприємницької діяльності (ведення бухгалтерського обліку, претензійної роботи, оформлення та роздруківка документів у печатному вигляді тощо). Товари перевозив особисто, на власному автомобільному транспорті, без оформлення доставки за рахунок ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна", а тому товарно-транспортні накладні, видаткові накладні йому не видавались. Акти на списання використаних канцтоварів та картриджів не складав, оскільки на кінець звітного періоду в графі 11 Книги обліку доходів і витрат (а.с. 131-148 Т.1) відображено відсутність залишків цих товарів. Суд вважає, що при належному обліку позивачем здійснених ним витрат у вказаній Книзі, відсутність товарно-транспортних та видаткових накладних не може бути підставою для висновків про відсутність господарських операцій з ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна", адже податкові накладні та фіскальні чеки є достатніми документами для підтвердження фактичного зменшення економічних вигод у вигляді вибуття коштів позивача, тобто понесення ним витрат. Придбання ФОП [PERSON] канцтоварів, картриджів для забезпечення ведення бухгалтерського обліку, претензійної роботи, оформлення та роздруківки документів, а не з метою подальшої реалізації, не є перешкодою для включення видатків на їх придбання до складу витрат в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, оскільки пункти 177.2, 177.3 статті 177, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не містять обмежень щодо віднесення до витрат лише тих, які пов'язані із придбанням товарів, від реалізації яких отриманий підприємцем дохід. З огляду на наведене, судом оцінюються критично доводи представника відповідача про те, що придбані у ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна" товари не використані позивачем в своїй господарській діяльності, доказів на підтвердження зазначених припущень не надано. При цьому судом враховано, що платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно вирішувати, які саме витрати йому необхідно понести для забезпечення своєї діяльності. Податковий кодекс України не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати витрати з точку зору їх доцільності, раціональності та ефективності. Отже, придбання та використання ФОП [PERSON] товарів від ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна" у своїй господарській діяльності відповідачем не спростовано, а тому суд вважає, що позивачем дотримані приписи норм пунктів 177.2, 177.3 статті 177, підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України при включенні 2483,05 грн до складу витрат, відображених в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи (а.с. 76 Т.1). Суд також не погоджується з висновками акту перевірки № 000128/16-19/[NUMBER] від 08.11.2013 про порушення позивачем вимог пунктів 177.2, 177.10 статті 177 та завищення витрат на суму 19101,20 грн, виходячи з наступного. Дослідженням змісту долучених до справи письмових доказів судом встановлено, що позивач у грудні 2012 року придбав у ТОВ "Баядера Логістік" лікеро-горілчані вироби на суму 19101,20 грн, на підтвердження чого цим контрагентом видано податкові накладні № 1684/13 від 11.12.2012, № 1948/13 від 12.12.2012 (а.с. 243, 245 Т.1), видаткові накладні № 67655/64913 від 11.12.2012, 67726/65167 (а.с. 242, 247 Т.1), фіскальні чеки від 18.01.2013 (а.с. 244, 246 Т.1). У написанні номера видаткової накладної від 12.12.2012 ревізором в акті перевірки (а.с. 42 Т.1) допущена помилка, а тому суд вважає вірними зауваження позивача щодо цього. Проте оскільки вказана неточність не вплинула на донарахування відповідачем зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб, визнана представником відповідача в письмових поясненнях (а.с. 82 Т.2), вона не вплинула на висновки суду, що викладені далі. Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України 24.12.2010 № 1025 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), визначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. Згідно з пунктом 3.4 цього Порядку до графи 4 записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи. Судом з'ясовано, що витрати на придбання товарів у ТОВ "Баядера Логістік" та їхреалізація на кінець звітного періоду відображені позивачем у Книзі обліку доходів та витрат за датою отримання товару та податкових накладних (а.с.147-148 Т.1). Із загальної суми сплачених на користь товариства коштів ФОП [PERSON] до витрат включено лише частину суми, за вирахуванням податку на додану вартість, який входить до ціни придбаних товарів, що відповідає приписам пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України. Судом не виявлено помилок у заповненні граф книги по цих операціях. На підставі даних Книги обліку доходів та витрат позивачем до складу витрат в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік (а.с. 76 Т.1) включені витрати, понесені ним при здійсненні придбання товарів в грудні 2012 року у ТОВ "Баядера Логістік". Суд вважає, що представлені позивачем податкові накладні (а.с. 243, 245 Т.1), видаткові накладні (а.с. 242, 247 Т.1) є належними та достатніми документи для підтвердження факту понесення ним витрат в сумі 19101,20 грн у грудні 2012 року, оскільки ці витрати здійснені для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких саме у грудні 2012 року відбулось збільшення зобов'язань перед контрагентом, що відповідає приписам пунктів 177.2, 177.3 статті 177, підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Отже доводи, якими податковий орган вмотивував правомірність оскаржуваного податкового рішення, не є переконливими, а відображені в акті перевірки висновки перевіряючих про завищення витрат у розмірі 21584,25 грн не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм. Таким чином, податкове повідомлення-рішення № 0002911619 від 18.11.2013 є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму у розмірі 4047,05 грн, в тому числі за основним платежем - 3237,64 грн за штрафними (фінансовими) санкціями - 809,41 грн. Перевіряючи правомірність винесення рішення № 1 від 18.11.2013, суд виходить з наступного. З акту перевірки суд вбачає, що на підставі висновків відповідача про завищення ФОП [PERSON] у 2012 році витрат у розмірі 22329,55 грн та з урахуванням задекларованої позивачем суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 3707,73 грн Карлівською ОДПІ донараховано єдиний внесок у розмірі 9034,94 грн (34,7 % від розміру чистого оподаткованого доходу за 2012 рік, що за даними акту перевірки повинен дорівнюватися 26037,28 грн) та накладено штраф у розмірі 451,75 грн. Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно з пунктом 2 частина 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі бажання зазначених осіб бути застрахованими за всіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (пенсійним, на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності) єдиний внесок встановлюється у розмірі 38,11 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску. Судом встановлено, що між позивачем та УПФ у Машівському районі укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового держаного соціального страхування від 01.01.2012, яким визначено розмір єдиного внеску 38,11%, розмір мінімального страхового внеску - 409,30 грн (а.с. 70-75 Т.1). На виконання умов вказаного договору позивачем своєчасно протягом 2012 року сплачувався єдиний внесок на загальну суму 5045,38 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 60-65 Т.1). Враховуючи викладене, а також невірність висновків перевіряючих про завищення позивачем у 2012 році витрат у розмірі 21584,25 грн, що призвело до помилкового визначення ревізором суми чистого оподаткованого доходу за 2012 рік у розмірі 26037,28 грн, донарахування єдиного внеску у розмірі 9034,94 грн та штрафу у розмірі 451,75 грн є неправомірним, а тому рішення № 1 від 18.11.2013 є протиправним та підлягає скасуванню. Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення № 0002891619 від 18.11.2013 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 21787,50 грн, в тому числі за основним платежем - 17430,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 4357,50 грн, суд виходить з наступного. За змістом акту перевірки № 000128/16-19/[NUMBER] від 08.11.2013 (а.с. 51-57 Т.1) донарахування позивачеві податку на додану вартість за основним платежем в сумі 17430,00 грн пов'язано із включенням ним до складу податкового кредиту: - декларацій з ПДВ за лютий, квітень, травень, серпень, жовтень, листопад 2012 року сум ПДВ від операцій з придбання товарів у ТОВ "Епіцентр К" у розмірі 3911,00 грн, які не пов'язані з підприємницькою діяльністю та не є об'єктом оподаткування, що є порушенням пункту 198.4 статті 198 Полтавського кодексу України; - до декларацій з ПДВ за березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2012 року сум ПДВ від операцій з придбання електроенергії у Машівській філії ПАТ "Полтаваобленерго" у розмірі 13518,00 грн, яка не використовувалась у господарській діяльності, що є порушенням пункту 199.1 статті 199 Полтавського кодексу України. Відповідно до пункту 198.4 статті 198 Полтавського кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Судом встановлено, що на виконання усного договору купівлі-продажу ФОП [PERSON] отримано від ТОВ "Епіцентр К" товари (провід, вимикачі, плитка, клей, гіпсокартон, світильники тощо) і проведено їх оплату, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії товарних чеків, фіскальних чеків, реєстр платіжних касових документів, видаткових накладних (а.с. 8-46 Т.2). На підтвердження здійснення господарських операцій ТОВ "Епіцентр К" виписано позивачу податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 3910,41 грн (а.с.151-157 Т.1). В судовому засіданні позивач пояснив, що придбаний товар використаний ним у господарській діяльності під час поточного ремонту (утеплення кімнати відпочинку персоналу та робочого кабінету, ремонт електропостачання у кіоску за адресою [ADDRESS]; скошування трави на прилеглій території; ізолювання електропроводів тощо), який робився власними силами без укладення договорів підряду та залучення будівельних спеціалістів. Доказів на спростування наведених пояснень позивача відповідачем не надано, а тому суд вважає, що позивачем не порушено приписи пункту 198.4 статті 198 Полтавського кодексу України. Суд також не погоджується з висновками акту перевірки про безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту декларацій з ПДВ за березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2012 року суми ПДВ від операцій з придбання електроенергії у Машівській філії ПАТ "Полтаваобленерго" у розмірі 13518,00 грн, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] до складу податкового кредиту включені суми податку на додану вартість у розмірі 13518,75 грн, сплачені за електроенергію, що постачалась на господарські об'єкти, розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], [ADDRESS] відповідно до договору № 131 від 20.02.2009, укладеного між позивачем та Машівською філією ВАТ "Полтаваобленерго" (а.с.199-204 Т.1). Обсяги постачання електричної енергії визначено у додатку № 1 до договору (а.с. 72 Т.2). На виконання договору постачання електричної енергії від 20.02.2009 Машівською філією ПАТ "Полтаваобленерго" відпущено електроенергію на загальну суму 76000,00 грн, в тому числі ПДВ-15000,00 грн, а позивачем здійснено оплату, що підтверджується податковими накладними (а.с. 158-167 Т.1), листом Машівської філії ПАТ "Полтаваобленерго" від 25.12.2013 (а.с.73 Т.2), платіжними дорученнями (а.с. 148-150 Т.1, а.с. 1-7 Т.2). Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до пункту 199.1 статті 199 Полтавського кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях. Включення до складу податкового кредиту за березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2012 року сум податку на додану вартість у розмірі 13518,75 грн здійснено ФОП [PERSON] на підставі виписаних ПАТ "Полтаваобленерго" податкових накладних, що підтверджується актом перевірки. Накладні містять адресу місцезнаходження покупця, кількість проданих товарів, ціну продажу. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних судом не виявлено. Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. Факту визнання недійсним або анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ПАТ "Полтаваобленерго" на момент здійснення господарської операції судом не встановлено. Отже, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, включено до складу податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за березень, квітень, червень-жовтень 2012 року суми ПДВ у розмірі 13518,75 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Посилання представника відповідача на надання частини приміщень в оренду іншим суб'єктам підприємницької діяльності як на доказ безпідставного віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 13518,75 грн суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів на їх підтвердження відповідачем не представлено. З пояснень позивача суд вбачає, що на господарських об'єктах, розташованих за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], [ADDRESS] встановлено по 1 лічильнику електричної енергії на кожен об'єкт, а тому розмежувати кількість спожитої електричної енергії орендарями є неможливим. Крім того, згідно з договорами оренди нерухомого та рухомого майна від 01.07.2010 (а.с.1109-120 Т.2) оплата комунальних послуг включено в розмір орендної плати. Включення позивачем до Книги обліку доходів та витрат лише витрат за спожиту електроенергію у розмірі 8406,26 грн (а.с.131-148 Т.1) не є перешкодою для формування податкового кредиту на підставі всіх отриманих від ПАТ "Полтаваобленерго" податкових накладних. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не порушено вимоги пункту 199.1 статті 199 Полтавського кодексу України. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення № 0002891619 від 18.11.2013 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 21787,50 грн, в тому числі за основним платежем - 17430,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 4357,50 грн підлягають задоволення. Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення № 0002901619 від 18.11.2013, суд виходить з наступного. Підпунктом б) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Відповідно до пункту 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 24.12.2010 № 1020, у графі 3а "Сума нарахованого доходу" відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у графі 3а є обов'язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні. Нарахований дохід відображається повністю, без вирахування податку на доходи фізичних осіб, суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, суми податкової соціальної пільги за її наявності. Судом встановлено, що у відомості по заробітній платі за грудень 2012 року та у звіті по нарахуванню єдиного внеску за грудень 2012 року позивачем відображено суму допомоги по тимчасовій непрацездатності найманого працівника [PERSON] (а.с. 221 Т.1, 74 Т.2). Разом з тим, що всупереч приписам вказаних норм ФОП [PERSON] не відображено суму допомоги по тимчасовій непрацездатності найманого працівника [PERSON] у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2012 року (а.с.123 Т.1). Суд вважає помилковими посилання позивача на перерахування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суми допомоги по тимчасовій втраті працездатності по найманому працівнику [PERSON] у розмірі 979,56 грн за грудень 2012 року лише 09.01.2013 як на підставу скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки чинним законодавством передбачено обов'язковість відображення у Податковому розрахунку саме нарахованих доходів. Згідно з пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. На підставі наведеної норми, Карлівською ОДПІ правомірно нараховано штраф у розмірі 510 грн за подання недостовірних відомостей у податковій звітності, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0002901619 від 18.11.2013 задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Абзацом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позову майнового характеру визначена 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивачем заявлено майнову вимогу - про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. До позовної заяви додано платіжне доручення № 489 від 03.12.2013 про сплату судового збору у розмірі 172,05 грн. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з Державного бюджету України в особі Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору у розмірі 148,00 гривень. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial