Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

17.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Снятинської РДА про визнання дій неправомірними та зобов'язання виплатити недоплачену суму одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІІ групи і відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому повинні були виплатити одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. В зв'язку з тим, що виплата одноразової компенсації проведене у значно меншому розмірі, а ніж у передбаченому законом, тому звернувся до відповідача з вимогою про виплату недоплаченої суми допомоги, однак йому було відмовлено в цьому, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача - управління соціального захисту населення Снятинської РДА до суду надійшли заперечення на позовні вимоги [PERSON], в яких позов не визнано та зазначено, що [PERSON] на підставі довідки МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС та не проведено виплату одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до постанови КМУ №836 від 26.07.1996 року, оскільки він являється лише потерпілим, а не учасником аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 63 вказаного закону). Зокрема, ЗУ «Про Державний бюджет на 2010-2013 роки» передбачає, що норми і положення, в тому числі ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ України. Отже, розмір одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю обчислюється відповідно до діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши заперечення УПФ України в Снятинському районі, вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачки необхідно відмовити в повному обсязі відповідно до наступного: З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] від 14.02.2012 року та вкладкою до нього. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 893473 від 23.12.2011 року [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до експертного висновку № 10 від 24.11.2011 року захворювання пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 20.06.96 року) одноразова компенсація інвалідам ІІІ групи, захворювання яких пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС виплачується в розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат, протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Станом на дату подання позову [PERSON] не отримав одноразову компенсацію, оскільки не має на неї права так як являється лише потерпілою особою, а не учасником ліквідації аварії на Чонобильській АЕС. З відмови відповідача слідує, що одноразова компенсація виплачується відповідно до постанови КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 836 від 26.07.1996 року лише учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім»ї, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Тому відповідач вважає, що позивач не має права на компенсацію, оскільки він має статус лише потерпілої особи, а не учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України "Про Державний бюджет України на 2010-2012 роки" установлено, що норми і положення, зокрема, ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік та наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України. Тобто, Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Кошти на виплату вказаної доплати враховані в Державному бюджеті України у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №4 від 16.03.2013 року «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судам необхідно звернути увагу на те, що у разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше. Згідно рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № З-рп/2012, дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Враховуючи особливість дії в часі закону про Державний бюджет України на відповідний рік, нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, виданий на його виконання, також діє у межах бюджетного року. Оскільки з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії при вирішенні спору застосуванню підлягає законодавча норма, що не визнана неконституційною та прийнята пізніше, в даному випадку мають застосовуватись норми ЗУ «Про Державний бюджет України на відповідний рік», а не відповідні норми ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи з викладеного суд вважає, що відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Результат розгляду: denied