Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Постановою Донецького окружного адміністративного суду задоволені позовні вимоги Фізичної особи - підприємця [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату недоїмки від 09 серпня 2013 року № Ф-623 на суму 8658,71 грн. Визнана незаконною та скасована вимога про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області № Ф-623 від 09.08.2013 року про сплату недоїмки у сумі 8658,71 грн. З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою у якій вказав, що позивач отримає пенсію у зв'язку із втратою годувальника, зазначена пенсія не є тотожною пенсії за віком. У даному виді правовідносин відповідачем застосовуються приписи норм ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058), ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон), з урахуванням ст. 26 Закону № 1058, ст. 12 Закону, які є відсильними нормами, та, які є невід'ємною частиною механізму призначення пенсії. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Позивач, [INFO] року народження, зареєстрована у якості фізичної особи - підприємця Виконавчим комітетом Шахтарської міської ради Донецької області 05.04.2004 року за номером 22650170000000183, ідентифікаційний номер [NUMBER], про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва платника єдиного внеску Серія [NUMBER] позивач обрала спрощену систему оподаткування. 22.01.2002 року позивачем до відповідача було надано заяву, якою вона просила призначити їй пенсію за віком. Відповідно до розпорядження від 31.01.2002 року їй призначено пенсію за віком у зв'язку із досягненням 55 років. Також, згідно із пенсійним посвідченням позивача Серія [NUMBER], виданого 25.03.2002 року, їй призначено вид пенсії «за віком». У березні 2009 року позивачем до відповідача було надано заяву про призначення/перерахунок пенсії та розпорядженням від 02.04.2009 року їй призначено пенсію по втраті годувальника. Довідкою відповідача від 08.11.2013 року № 9215/07 підтверджено, що позивач згідно даних електронної пенсійної справи перебувала на обліку у відповідача з 22.01.2002 року по 29.03.2009 року як отримувач пенсії за віком, з 30.03.2009 року по теперішній час як отримувач пенсії в разі втрати годувальника. 09 серпня 2013 року відповідачем відповідно до ст. 25 Закону № 2464 та на підставі картки особового рахунку позивача складено вимогу про сплату недоїмки № Ф-623 зі сплати єдиного внеску на суму 8658,71 грн. Зазначену вимогу складено за період з серпня 2011 року по березень 2013 року та з липня по вересень 2013 року, що підтверджується розрахунками до неї. Під час судового розгляду справи судом з'ясовано, що спірна вимога отримана позивачем особисто 21.10.2013 року. Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах, що передбачені Конституцією України та Законами України. Відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, регулюються виключно Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-V] (далі - Закон № 2464). Згідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464). Для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% визначеної бази ндрахування. Відповідно ч.11 ст.8, ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов 'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20-го числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Згідно до ч.4 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці особи, які обрали спрощену систему оподаткування, що звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (зі змінами від 07.07.2011 року №3609, які набрали чинності 06.08.2011 року). Таким чином, правовою нормою, яка міститься в частині четвертій статті 4 Закону № 2464-УІ, рівно як і іншими нормами права не встановлено, що звільненню від сплати єдиного внеску підлягають фізичні особи-підприємці, які є пенсіонерами у разі втрати годувальника. Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ (далі - Закон №1058) визначено поняття пенсії - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, та отримують пенсію, призначену відповідно до інших законів України, сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах. Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) трудові пенсії підрозділяються на пенсію за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Законодавець розрізнив пенсії за віком в залежності від умов їх призначення, визначивши загальні умови призначення пенсії за віком (ст. 12 Закону України № 1788), пільгові умови призначення пенсії за віком (ст.13 Закону України № 1788), а також особливі умови призначення цього виду пенсії окремим категоріям громадян (працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства тощо (ст.ст. 14-18 Закону України № 1788). Аналогічні норми закріплені і в Законі України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком. Умови призначення пенсії за віком встановлені ст.26 Закону №1058, а саме: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. [PERSON] призначений такий вид пенсії як «пенсія у зв'язку з втратою годувальника», отже вона не є «пенсіонером за віком» і відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464 вона не підлягає звільненню від сплати єдиного внеску. Та обставина, що позивачка досягла віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058 , не впливає на сутність спору, оскільки законодавець звільнив від обов'язку сплати єдиного внеску лише пенсіонерів за віком. Виходячи з наведеного, оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу № Ф-623 від 09 серпня 2013 року не є протиправною, оскільки покладає на останню зобов'язання, від виконання яких не звільнена на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-УІ. Таким чином, управлінням ПФУ в м.Шахтарську та Шахтарському районі діяло в межах наданих повноважень відповідно до законодавства. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку що позивач є пенсіонером за віком тому звільняється від сплати єдиного внеску. Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення зь порушенням норм матеріального права, тому постанову необхідно скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied