Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем ТОВ «Горизонт Фіш» (Покупець) було укладено генеральний (зовнішньоекономічний) контракт від 25.07.2013 р. № 04 з фірмою нерезидентом «Салмонес Каманчака С.А.», Чилі (Продавець) на купівлю товару - «форель свіжоморожена. патрана, без вмісту солі та спецій, не піддана кулінарній та термічній обробці, не в первинній упаковці виробник: «Salmones Camanchaca S.A.», країна виробництва - Чилі (CL). 31.10.2013 р. позивачем (декларантом позивача) було подано до митного органу (відповідача) електронну митну декларацію № 100250000/2013/008322 в режимі імпорт та товаросупровідні документи на товар, зазначені в графі 44 такої ВМД. Так, митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом визначення митної вартості, а саме - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Однак, за результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, на підставі спрацювання критерію ризику АС АУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), відповідачем було виявлено, що митна вартість поданого до митного оформлення товару є заниженою з порівнянням до подібних товарів. В результаті такого контролю митним органом було також встановлено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а також містять неточності та розбіжності. Зважаючи на таке, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ, посадовою особою митного органу було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, про що декларант був повідомлений, та процедура консультацій проведена. Однак, зважаючи на ненадання декларантом на пропозицію митного органу всіх додатково витребовуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, з метою недопущення недоплати відповідних митних платежів та податку на додану вартість до Державного бюджету, з урахуванням наявності інформації з бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ щодо розмитнення за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД, за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, - було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/610066/2 із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/10091. Проте, не погоджуючись із таким рішенням Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/610066/2, а також карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/10091, позивач оскаржив зазначене рішення та картку відмови відповідача в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва, відповідно до чого також просив суд стягнути з Державного бюджету через ГУ ДКСУ у м. Києві надмірно сплачені при митному оформленні товару ТОВ «Горизонт Фіш» кошти: податок на додану вартість на суму 108 879,12 грн. та митного збору на суму 10 674,42 грн. Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши чинне законодавство України з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 р. (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. П. 2 ст. 52 МКУ передбачено, що декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Так, зазначеному обов'язку декларанта кореспондує право митного органу, визначене в п. 5 ст. 54 МКУ, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Це безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ визначено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або на вартості аналогічного товару. Відповідно до пункту 2 (b) статті VII ГАТТ, під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений. Згідно вимог ст. 54 МКУ, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Також, відповідно до пункту 3 Розділу 3 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби від 24.06.2009 р. № 602, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 21.07.2009 р. за № 669/16685 (зі змінами та доповненнями), під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті Рішень використовується спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України. Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено перелік основних документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Так, при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 р. № 362, відповідачем було здійснено, окрім інших, у тому числі таки заходи: - вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; - порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; - перевірку наявності ознак підробки документів та наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів. В результаті такого контролю відповідачем було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі яких позивачем проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, такі документи містять неточності та розбіжності, та відповідно не є достатніми для підтвердження обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною контракту. Зокрема, на чому наголосив відповідач позивачу стосовно наданих ним документів: - відповідно до правил «Інкотермс» умови поставки СІF «Вартість, страхування, фрахт» означає, що продавець несе ті ж обов'язки, що за умовами СFR, проте він повинен забезпечити морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення, продавець укладає договір страхування і виплачує страховику страхову премію. Покупець повинен прийняти до відома, що згідно з умовами СІF від продавця потрібно лише забезпечення страхування на мінімальних умовах. Даний термін може застосовуватися лише при перевезенні товару морським або внутрішнім водним транспортом. Однак, за результатами перевірки виявлено, що відповідно до комерційних умов поставки СІF, окрім іншого до вартості товару включено витрати на страхування, проте органу доходів і зборів (митному органу) не надано документи, що містять такі відомості. Враховуючи зазначене, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в декларанта та в митному органі, відповідачем з декларантом було проведено консультації. Згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Так, під час консультацій, позивачу (декларанту), відповідно до вимог третьої частини ст. 53 МКУ, було запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, що передбачені ст. 53 МКУ, а саме: - виписку з бухгалтерської документації; - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаних з договором про поставку товару , митна вартість якого визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; - каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи виробника товарів; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Однак, за наслідками зазначеного, позивачем також не було подано до митного органу в повному обсязі всіх додаткових документів на підтвердження правильності заявленої митної вартості товару (за ціною контракту), а саме не було надано: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; а також експортної декларації країни відправлення. Отже, зважаючи на викладене, а саме: не надання позивачем на запит митного органу в повному обсязі всіх належним чином оформлених додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів згідно електронної митної декларації від 31.10.2013 р. № 100250000/2013/008322 (зокрема: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; а також експортної декларації країни відправлення); відсутність в наданих позивачем до митного оформлення товару документах всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості; наявність в таких документах неточностей та розбіжностей; а також на підставі спрацювання критерію ризику АС АУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками) - рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.11.2013 р. № 100250000,2013/610066/2 відповідач відкоригував митну вартість заявленого позивачем до розмитнення товару за резервним методом, та визначив вартість на рівні 7,00 USD/од. (код товару 0303218000) та 7,200 USD/од. (код товару 0303212000). Таким чином, при проведенні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, митним органом було здійснено: - порівняння рівня заявленої митної вартості товару з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари; - порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; - перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують складову митної вартості товару. Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених наказом Мінфіну від 24.05.2012 р. № 598, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195, рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - це закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 Митного кодексу України. Так, статтею 57 МКУ передбачені такі методи визначення митної вартості товарів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період з однаковими ознаками, а саме: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів застосовується в разі ввезення товарів у відповідний період враховуючи такі ознаки: якість, наявність торгової марки, їх репутація на ринку. Відповідно до ст. 60 МКУ, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Так, як підтверджується наявними матеріалами справи, методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не використовувались у зв'язку з відсутністю інформації щодо митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Для використання методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості у митного органу була відсутня інформація щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані ідентичні чи подібні товари продаються найбільшою партією на території України одночасно або у час, максимально наближений до часу ввезення, або на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не був використаний у зв'язку з тим, що позивачем не були надані документи на основі яких можливо застосувати даний метод: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку та загальних витрат, витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування цих товарів та інших витрат, пов'язаних із ввезенням цих товарів в Україну. Таким чином, митницею був застосований резервний метод визначення митної вартості. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Згідно із статтею 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Метод 1 (основний) за ціною договору не був застосований, оскільки позивач документально не підтвердив заявлену митну вартість, в зв'язку з чим виникли застереження стосовно ціни оцінюваних товарів, а саме: - неможливість декларанта достовірно підтвердити задекларовану ним митну вартість як дійсну вартість товару (п.п. 2 п. 5 ст. 54 МКУ); - заниження позивачем митної вартості товарів, у порівнянні з товарами, митне оформлення яких вже здійснено та інформація по яким міститься у ціновій базі даних ЄАІС; - не надання позивачем на запит митного органу всіх належним чином оформлених додаткових документів, що витребовувалися на підтвердження заявленої митної вартості товару за первинною митною декларацією (за ціною контракту). Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняте митним органом оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів повністю відповідає вимогам статті 55 МКУ щодо коригування митної вартості та послідовності застосування методів, про що зроблена відмітка у Рішенні про визначення митної вартості. Отже, згідно наявних у справі доказів підтверджується наявність фактів, які вплинули на коригування (визначення) митної вартості товару, заявленого позивачем до розмитнення, а відповідно суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та картки відмови, зважаючи на неподання позивачем (декларантом) всіх належним чином оформлених документів (додаткових документів, витребовуваних митним органом), на підтвердження митної вартості товарів, що відповідно призвело до навмисного заниження митної вартості задекларованого товару, та крім того, згідно бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, було з'ясовано, що за аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД було здійснено митне оформлення товару за ціною, що є вищою ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, а отже така ціна навмисно була занижена позивачем, що призвело до недоплати відповідних митних платежів (податку на додану вартість) до Державного бюджету. Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом. Цей факт, свідчить про те, що декларанту були чітко відомі його обов'язки, щодо надання належних документів під час митного оформлення товару. Така правова позиція підтверджується також у рішеннях Верховного суду України, а саме те, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. З приводу наведеного суд зокрема зазначає, що за наслідками переходу судом до розгляду даної адміністративної справи № 826/19217/13-а в порядку письмового провадження, позивачем також не було надано до матеріалів справи всіх належним чином оформлених додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, що пропонувалися для подачі митним органом, зокрема: висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. Також, щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління ДКС України у м. Києві суми надмірно сплачених митних платежів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Спільним наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20.07.2007 р. № 611/147, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 р. за № 1095/14362, затверджено Порядок взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Відповідно до п. 2 цього Порядку, повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Таким чином, право на повернення сплачених податків і зборів пов'язане з певними обставинами та відповідною процедурою, зокрема: прийняття митним органом відповідного рішення та подання заяви платником. Отже, оскільки вказані обставини на момент розгляду справи відсутні, право на отримання коштів у позивача не виникло. Дана позиція також підтверджується і відповідною судовою практикою. Зокрема, судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07.09.2012 р. по справі № 21-242а12 за позовом ЗАТ «Виробниче об'єднання «Конті» до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області зазначено наступне: «суд, постановляючи стягнути з відповідача суму надмірно сплаченого ПДВ, фактично визначив митну вартість ввезеного товару, чим підмінив митний орган». Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку, позивачем не було надано суду достатніх доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Проте відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність прийнятого ним рішення про коригування митної вартості товарів від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/610066/2, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.11.2013 р. № 100250000/2013/10091. Враховуючи вищенаведене в сукупності, та

Результат розгляду: denied