Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві у якому за уточненими вимогами просить скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року; визнати дії (бездіяльність) відповідача в особі старшого державного виконавця ВДВС ГУЮ у м. Києві Мурихіна С.В. незаконними в частині небажання державного виконавця: скласти акт відсутності майна (коштів) у боржника УПФ України у Дніпровському районі м. Києва, скласти постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій, зазначити у виконавчому документі стягнуті суми виконавчого збору, звернутися до суду з поданням про заміну способу виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2011 року; визнати протиправними дії державного виконавця Мурихіна С.В. щодо ненадання йому постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року в установлені Законом України «Про виконавче провадження строки, ненаданні відповіді на його звернення від 12.11.2013 року в установлені Законом України «Про звернення громадян» строки, тривалого (у продовж нерозумного строку) здійснення виконавчого провадження, вчиненого державним виконавцем з 10.11.2011 року упродовж двох років і 2 місяців; зобов»язати ГУЮ у м. Києві надати йому відповідь на заяву від 12.11.2013 року на підставі ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», скласти акт відсутності майна (коштів) у боржника УПФ України у Дніпровському районі м. Києва, скласти постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій, зазначити у виконавчому документі стягнуті суми виконавчого збору, звернутися до суду з поданням про заміну способу виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2011 року по справі № 2а-4651/11 на підставі ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та стягнути з Головного управління юстиції в м. Києві моральну шкоду в сумі 21 000 грн.; зобов»язати Державну виконавчу службу ГУЮ у м. Києві відновити виконавче провадження № 30582571 за виконавчим листом № 2а-4651/11, визнати помилковою відмітку державного виконавця у виконавчому документів про виконання рішення суду (закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49) як таке, що не відповідає дійсності; повернути виконавчий лист № 2а-4651/11 до підрозділу примусового виконання рішень суду ВДВС ГУЮ м. Києва для подальшого виконання та стягнути з ДВС України моральну шкоду в сумі 1500 грн. (а.с. 1-4, 47). Вимоги мотивує тим, що в провадженні старшого державного виконавця ВДВС ГУЮ у м. Києві Мурихіна С.В. знаходиться виконавчий лист № 2а-4651/11 виданий 04.11.2011 р. Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 4651/11 за його позовом до УПФ України у Дніпровському районі м. Києва. З постановою про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року він був ознайомлений 11.12.2013 року. З причин несумлінності старшого державного виконавця вказана постанова сторонам не направлялась. Постанову про закінчення виконавчого провадження вважає незаконною, оскільки фактичне виконання рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом не відбулось, а тому підстав застосовувати п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не було. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надсилання оспорюваної постанови від 11.04.2013 року, також відсутні постанови про стягнення виконавчого збору та витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій. Виконавче провадження триває з 10.11.2011 року. Також йому не надано відповідь на його звернення, яке отримане відповідачем 12.11.2013 року за вх. № 8364/04-03-28. За ігнорування на його звернення спросить стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., за тривалу бездіяльність відповідача по забезпеченню виконання судового рішення йому спричинено моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Також у додаткових вимогах просить стягнути з Державної виконавчої служби моральну шкоду в сумі 1 500 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2014 року до участі у справі було залучено другого відповідача Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. За поданою заявою [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2014 року позивачу поновлено процесуальний строк оскарження постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року, винесену у виконавчому провадженні № 3058257. Представник відповідачів Мурихін С.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог. Вислухавши позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. При цьому зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає. Статтею 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виходячи із засад адміністративного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Згідно до положень ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, 10.11.2011 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 2669/8 про примусове виконання виконавчого листа № 2-а-4651/2011, виданого 04.11.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 06.12.2010 року по 22.07.2011 року з урахуванням проведених виплат (номер за ЄДРВП 30582571, а.с. 19, 21). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно поданого державному виконавцю повідомлення від 03.04.2013 року, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва на виконання рішення суду здійснило перерахунок та нарахування пенсії позивачу відповідно до рішення суду та Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 18 469 грн. 65 коп. та зазначило про те, що нарахування пенсій у м. Києві проводиться Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а виплатою пенсій - Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 33). Відповідно даного повідомлення старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. 11.04.2013 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 30582571 по виконанню вищевказаного виконавчого листа № 2-а-46512011, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04.11.2011 року, з якої убачається, що судове рішення згідно повідомлення УПФУ Дніпровського району м. Києва від 03.04.2013 р. № 5487/08 виконано в межах компетенції Управління (а.с. 34). Разом з тим, посилання на ту обставину, що виплата пенсій здійснюється Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФ України в м. Києві суд прийняти до уваги не може, оскільки, як зазначено вище, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва зобов»язано саме Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва не лише здійснити перерахунок, а й провести виплату пенсії позивачу. Оскільки питання виконання виконавчого документу щодо проведення виплати позивачу пенсії виконано не було, відсутні правові підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». У зв»язку з цим державним виконавцем було передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За заявленими вимогами позивач також просить визнати дії (бездіяльність) старшого державного виконавця ВДВС ГУЮ у м. Києві Мурихіна С.В. незаконними та зобов»язати відповідача скласти акт відсутності майна (коштів) у боржника Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, скласти постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій, зазначити у виконавчому документі стягнуті суми виконавчого збору, визнати протиправними дії державного виконавця щодо тривалого здійснення виконавчого провадження з 10.11.2011 року. Однак, дані вимоги є безпідставними та в частині винесення постанов про стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій не порушують прав позивача у зв»язку з тим, що кошти за такими постановами на користь стягувача у виконавчому провадженні не стягуються. Окрім того, позивач попередньо звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління юстиції в м. Києві про визнання протиправною систематичною бездіяльністю відповідача в частині невиконання судових рішень упродовж розумного строку по ряду виконавчих проваджень, в тому числі по виконавчому провадженню № 30582571, відкритого за виконавчим листом Дніпровського райсуду м. Києва у справі № 2а-4651/2011, що є предметом розгляду у даній справі. За результатами розгляду вказаної справи у задоволенні позову [PERSON] постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2013 року було відмовлено у зв»язку з необгрунованістю вимог. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2013 року залишена без змін. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14 роз»яснено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Отже, вимоги в частині зобов»язання відповідача провести виконавчі дії, в тому числі звернутися з поданням до суду, з огляду на вищезазначене, також задоволенню не підлягають. До того ж, у разі визнання судом незаконною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження порядок відновлення виконавчого провадження державним виконавцем передбачено ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», у зв»язку з чим вимоги позивача в частині зобов»язання Державну виконавчу службу відновити виконавче провадження № 30582571 та визнати помилковою відмітку державного виконавця у виконавчому листі про закінчення виконавчого провадження є безпідставними. Також не знайшли своє підтвердження доводи позивача про ненадання йому спірної постанови та відповіді на його звернення від 12.11.2013 року до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. В спростування даних обставин державним виконавцем надано суду журнал реєстрації вихідної кореспонденції відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у якому містяться записи про направлення [PERSON] постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2013 року та відповіді на заяву позивача від 12.11.2013 року, яка надсилалась 20.11.2013 року із зазначенням № 8364/04-03-28/8 (а.с. 52-54). Також надана суду копія відповіді на звернення позивача від 20.11.2013 року (а.с. 51) та реєстр поштових відправлень простої кореспонденції від 11.04.2013 року із записом [PERSON] за № 35 від 11.04.2013 р. - ВП № 2669/8 та від 26.11.2013 року за № 787 (8364/04-03-28/8). Позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-яких доказів про те, що позивачу було відмовлено державним виконавцем у реалізації його прав, як сторони виконавчого провадження, суду не надано. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем суду не доведено факт заподіяння такої шкоди. За викладених обставини вимоги підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial