Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

05 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції про скасування постанови. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем Ленінського ВДВС Луганського МУЮ Тимошенко Б.Ю. 30.12.2013 було винесену постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №2/347ад щодо стягнення суми боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стил Пак» в сумі 1939,29 грн., Державний виконавець вказав, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу керувався п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що державний виконавець не в повному обсязі використав свої обов'язки та права, тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надав заперечення, в яких зазначає, що постанова про повернення виконавчого документу з примусового виконання вимоги ґрунтується на діючому законодавстві та були здійснені всі виконавчі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 1 частини 2 даної статті встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції, від 15.12.1999, № 74/5 ( далі - Інструкція) звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Також п. 5.1.4 зазначеної Інструкції передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 606, п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 року № 74/5 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Так, державний виконавець, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами. Судом встановлено, що постановою ВП №30128772 від 02 грудня 2011 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/347ад виданого 10 жовтня 2006 року Господарським судом Луганської області про стягнення з ТОВ «Стил Пак» на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції у розмірі 1939,29 грн. (а.с.20) Державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції Тимошенко Б. Ю. 30.12.2013 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві №2/347ад у зв'язку з тим, що у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення. (а.с. 6). В матеріалах виконавчого провадження міститься інформація про проведені виконавчі дії по встановленню майнового стану боржника та отримані відповіді з ДПІ, Головного управління статистики у Луганській області, банківських установ, з яких вбачається, що за боржником у банківських установах не значаться відкриті рахунки, та підприємство звітувало з фінансовою звітністю востаннє в 2005 році (а.с.21-23, 25, 26). 22.11.2013 державним виконавцем на підставі ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с.24). Відповідно до листа Луганського ГРВ АТ «Брокбізнесбанк» від 29.11.2013 було повернуто постанову без виконання, оскільки рахунки боржника закрито (а. с. 25). Також ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь про відсутність відкритих рахунків ТОВ «Стил-Пак» (а.с.26). 25 грудня 2013 року державним виконавцем було складено акт про відсутність боржника за юридичною адресою та відсутності майна, на яке може бути накладено арешт (а.с.27). Всі ці дії відповідача не призвели до виконання постанови Господарського суду Луганської області та погашення боржником боргу. Суд зазначає, що матеріали виконавчого провадження не містять підтвердження щодо надіслання запиту до Державного агентства земельних ресурсів України щодо встановлення майна - земельної ділянки, а також не має відповідей реєстраційних установ щодо встановлення зареєстрованого рухомого та нерухомого майна боржника, на які посилався відповідач в оскаржуваній постанові від 30.12.2013. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем не було здійснено всіх необхідних заходів передбачених Законом щодо своєчасного і повного виконання вищевказаного виконавчого листа про стягнення з ТОВ «Стил-Пак» на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції у розмірі 1939,29 грн., а також не було прийнято відповідних заходів з її примусового виконання у встановлений Законом строк. Згідно із ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 грудня 2013 року ВП №30128772. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги документально обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідають чинному законодавству, не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки ст. 94 КАС України у даному випадку не передбачено стягнення судового збору. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: granted