Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югторсан" звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2013. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про стягнення виконавчого збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, в письмовому вигляді заперечення не надав суду, під час судового розгляду зазначив, що виконавець діяв в межах повноважень, встановлених Законом України "Про виконавче провадження". Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі-Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною першою, другою статті 2 цього Закону, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2013 року про примусове виконання наказу № 43/5005/8902/2012, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 26.02.2013 року, на адресу ТОВ "Югторсан" було направлено 09.12.2013 та отримано 12.12.2013 року. (арк..с. 8-9). Як встановлено з матеріалів справи, при примусовому виконанні наказу №43/5005/8902/2012, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 26.02.2013 року, старшим державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі запропоновано позивачу виконати рішення суду самостійно в строк до 06.08.2013 року. 07.10.2013 року ТОВ "Югторсан" стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 43/5005/8902/2012, під час надходження на адресу позивача Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, яке видане 03.10.2013 року. 09.10.2013 року наказ Господарського суду Дніпропетровської області №43/5005/8902/2012 про стягнення з ТОВ « Югторсан» на користь ДП «Придніпровська залізниця» судового збору в розмірі 1609,50 грн. був самостійно виконаний позивачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок стягувача . 11.12.2013 року ВДВС в Гагарінському районі м. Севастополя було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 160,95 грн. Вищевказана постанова отримана позивачами 20.12.2013 року. Частиною першою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно з частиною другою Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Законом передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Положення статті 28 Закону "Про виконавче провадження" передбачають, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання (до семи днів з моменту винесення постанови), постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. В порушення частини 6 статті 25 Закону України від 21.04.99 р. N 606-XIV, згідно якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, відповідач направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2013 р. боржнику лише 09.12.2013. Суд вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач самостійно виконав судове рішення на протязі 7 днів з моменту повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, повний текст постанови складено та підписано 22.01.2014.

Результат розгляду: granted