Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» (надалі - позивач або ТОВ «САВ-Дістрибьюшн») з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області (надалі - відповідач або Інспекція), в якому просить: - визнати протиправним та скасувати прийнятий відповідачем наказ №255 від 11.11.2013 року про проведення позапланової перевірки з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів; - визнати протиправними дії відповідача по проведенню 13.11.2013 року позапланової перевірки позивача по вул. Шевченка, 4-Г, м. Ірпінь, Київська область на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року №5090-2-7/6; - визнати протиправним і скасувати припис відповідача до акту перевірки №001622 від 13.11.2013 року з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів; - визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем постанову №1267 від 20.11.2013 року про застосування до позивача стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що наказ про проведення позапланової перевірки торговельного об'єкту ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» є протиправним та таким, що прийнятий за відсутності законодавчо визначених підстав для проведення позапланової перевірки з питань, визначених як предмет перевірки у складеному акті. Крім того, позивач вважає висновки Інспекції, викладені в оскаржуваних приписі та постанові, упередженими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, оскільки інформація про товар наявна та доступна споживачам відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», та наголошує, що розмір штрафу встановлений не у відповідності з вартістю одержаної для реалізації партії товару, а виходячи з роздрібної ціни, яка зазначена на цінниках. У судове засідання 04.02.2014 року з'явилися представники сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що позапланова перевірка торговельного об'єкту ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» здійснювалася посадовими особами Інспекції на підставі та в межах наданих їм повноважень, за результати якої виявлено порушення, на підставі яких складено оскаржуваний припис та винесено оскаржувану постанову. Суд у судовому засіданні 04.02.2014 року на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження. Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Головним спеціалістом Лозан А.В. та провідним спеціалістом Лапіком В.А. на підставі наказу від 11.11.2013 року №255 та направлення від 11.11.2013 року №2481, згоди Держспоживінспекції України від 06.11.2013 року №03/7-10242-2013, звернення (листа) народного депутата Бойка В.В. проведено позапланову перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів магазину ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за адресою м. Ірпінь, вул. Шевченка, 4-Г у присутності керуючого магазину [PERSON], за результатами якої складено акт №001622 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 13.11.2013 року (надалі - акт). Відповідно до вищезазначеного акту, щодо п.п. 1-13 (зазначених у додатку №7 до акту) встановлена відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме: дата виготовлення відсутня; щодо п.п. 14-21 (зазначених у додатку №7 до акту) встановлена відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме: відсутність реквізитів виробника, його адреси, що порушує положення ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 21 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 15.06.2006 року №833. За результатами даної перевірки складено припис (розділ IV акту), яким припинено відвантаження і реалізацію товарів, які не відповідають вимогам нормативних документів, додержання яких відповідно до законодавства є обов'язковим, до усунення суб'єктами господарювання виявлених недоліків (рядки п.п. 1-21 допускається за постановою адміністративного суду) та зобов'язано усунути інші недоліки, що зазначені в акті перевірки, у тому числі упорядкувати роботу підприємства згідно вимог нормативних документів, зазначених в акті перевірки. Крім того, у додатку №7 до акту містяться зведені дані про результати перевірки продукції, яка не відповідає вимогам нормативних актів (нормативних документів) або/та яка реалізовувалась із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів, а саме: вказаний перелік товарів (п.п. 1-21), щодо яких встановлена відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. На підставі виявлених посадовими особами Інспекції порушень законодавства про захист прав споживачів з боку ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» винесено постанову про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», від 20.11.2013 року №1267 (надалі - постанова), в якій зазначено, що на підставі акту від 13.11.2013 року №001622 встановлена відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що відображена в п.п. 1-21 таблиці додатку №7, у зв'язку з чим постановлено застосувати до ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» штраф у розмірі 32 360,86 грн. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду. Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного. Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (надалі - Закон №877). Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №877, орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю). Приписами Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого указом Президента України №465/2011 від 13.04.2011 року, визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (надалі - Держспоживінспекція України) є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. При цьому, відповідно до п. 7 вищевказаного Положення, а також п. 1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №206 від 09.11.2011 року (надалі - Положення №206), Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції. Положенням №206 зафіксовано основні завдання Держспоживінспекції України, до яких віднесено здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, рекламу в цій сфері та державний ринковий нагляд. При цьому, в пп. 6.1 Положення №206 передбачено, що Інспекції Держспоживінспекції України мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, а також здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 4 Закону №877, державний нагляд (контроль) здійснюється у формі планових та позапланових заходів. Підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення (ч. 1 ст. 6 Закону №877). Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки позивача, результати якої оскражуються, стало звернення народного депутата України Бойка В.В. вих. №216-к від 11.10.2013 року, а також згода Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю Держспоживінспекцією у Київській області від 06.11.2013 року №03/7-10242-2013, якою надано згоду на проведення позапланової перевірки ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 4-Г стосовно дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів в межах компетенції Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів. На підставі викладеного вище, Інспекцією видано наказ від 11.11.2013 року №255 «Про проведення позапланових заходів із здійснення державного нагляду (контролю)» та направлення №2481 на проведення перевірки від 11.11.2013 року, якими, зокрема, на підставі ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» направлено головного спеціаліста Лозан А.В. та головного спеціаліста Лапіка В.А. для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів у формі позапланової перевірки до вищезазначеного торговельного об'єкта ТОВ «САВ-Дістрибьюшн». З огляду на викладене вище вбачається, що в Інспекції були наявні підстави для прийняття оскаржуваного наказу від 11.11.2013 року №255 «Про проведення позапланових заходів із здійснення державного нагляду (контролю)», оскільки у відповідності до вищенаведеного положення ч. 1 ст. 6 Закону №877 звернення фізичної та/або юридичної особи за наявності згоди Держспоживінспекції України, як центрального органу виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, є однією із підстав для проведення позапланової перевірки. Беручи до уваги вищевикладене, суд також критично оцінює твердження представника позивача щодо відсутності в Інспекції законодавчо визначених підстав для проведення позапланової перевірки з питань, визначених як предмет перевірки у складеному акті, та звертає увагу на те, що суб'єкт, діяльність якого підлягає перевірці, має право не допустити представника Інспекції до проведення перевірки, якщо, на його думку, порушено порядок її призначення та/або проведення. У разі коли суб'єкт, діяльність якого підлягає перевірці, не скористався даним правом і перевірка була проведена, останній має право оскаржити рішення, прийняте за результатами перевірки. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позиції представника позивача щодо необхідності визнати протиправним та скасувати прийнятий відповідачем наказ від 11.11.2013 року №255 про проведення позапланової перевірки з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 4 Закону №877, плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або його заступника, або уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Як було зазначено вище, під час проведення позапланової перевірки, результати якої оскаржуються, був присутній керуючий магазину [PERSON], що не заперечувалося позивачем. Крім того, відповідно до копії направлення №2481 на проведення перевірки від 11.11.2013 року, наявної у матеріалах справи, копія останнього також отримана керуючим магазину [PERSON] На підставі викладеного вище, суд критично оцінює твердження представника позивача щодо порушення Інспекцією ч. 11 ст. 4 Закону №877, оскільки направлення на перевірку було вручено керуючому магазину, посада якого не заперечувалася представником позивача, а також останній був присутнім під час її проведення. З урахуванням всього викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача по проведенню 13.11.2013 року позапланової перевірки позивача по вул. Шевченка, 4-Г, м. Ірпінь, Київська область на підставі доручення Держспоживінспекції України від 05.11.2013 року №5090-2-7/6. Щодо рішень, прийнятих за результатами перевірки торговельного об'єкта ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», суд зазначає про наступне. Нормативно-правовим актом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, є Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (надалі - Закон №1023). Положеннями ст. 26 Закону №1023 визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів. Так, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, зокрема: давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1023); припиняти відвантаження і реалізацію товарів, що не відповідають вимогам нормативних документів, до усунення суб'єктами господарювання виявлених недоліків (п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону №1023); накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону №1023). Результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами (ч. 2 ст. 26 Закону №1023). Як було зазначено вище, на підставі результатів перевірки торговельного об'єкта ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» складено припис (розділ IV акту), яким припинено відвантаження і реалізацію товарів, які не відповідають вимогам нормативних документів, додержання яких відповідно до законодавства є обов'язковим, до усунення суб'єктами господарювання виявлених недоліків (рядки п.п. 1-21 допускається за постановою адміністративного суду) та зобов'язано усунути інші недоліки, що зазначені в акті перевірки, у тому числі упорядкувати роботу підприємства згідно вимог нормативних документів, зазначених в акті перевірки. В свою чергу, представник позивача з посиланнями на положення ч. 7 ст. 7 та ч. 5 ст. 4 Закону №877, вказує, що відповідачем протиправно винесено припис про заборону реалізації продукції позивачем, оскільки відповідне рішення керівника органу державного нагляду (контролю) не приймалося, а можливість заборони реалізації продукції виключно на підставі припису не передбачено законодавством. Приписами ч. 7 ст. 7 Закону №877 визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом. При цьому, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Якщо законом передбачено, що обґрунтованість вжиття органом державного нагляду (контролю) заходів реагування має бути підтверджена судом, орган державного нагляду (контролю) звертається до адміністративного суду з адміністративним позовом не пізніше наступного робочого дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа (ч. 5 ст. 4 Закону №877). Натомість, як вбачається з вищенаведених положень ст. 26 Закону №1023, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечуючи реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів, мають право, зокрема: давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1023) та припиняти відвантаження і реалізацію товарів, що не відповідають вимогам нормативних документів, до усунення суб'єктами господарювання виявлених недоліків (п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону №1023). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що повноваження щодо застосування на підставі припису заходів реагування (у даному випадку припинення відвантаження і реалізації товарів) у відповідності до положень ст. 26 Закону №1023, які містять спеціальні правові норми, якими врегульовано питання проведення перевірки дотримання законодавства з питань захисту прав споживача, може бути реалізовано безпосередньо Інспекцією, відповідно до повноважень, визначених законами України, а, відтак, твердження представника про порушення процедури складання оскаржуваного припису є необґрунтованими. В свою чергу, відповідно до змісту оскаржуваної постанови вбачається, що останню винесено у зв'язку із встановленою Інспекцією відсутністю необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що відображена в п.п. 1-21 таблиці додатку №7, на підставі чого постановлено застосувати до ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» штраф у розмірі 32 360,86 грн. Приписами п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону №1023 визначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1023, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування (ч. 1 ст. 15 Закону №1023). При цьому, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Продукти харчування, упаковані або розфасовані в Україні, повинні супроводжуватись інформацією про їх походження (ч. 2 ст. 15 Закону №1023). Дані положення також кореспондуються з положеннями Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року №104 (надалі - Правила №104), п. 2 глави 4 розділу ІІ яких встановлено, що маркування електропобутових товарів передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, назву товару, номінальну напругу (В), номінальну потужність (Вт), номінальний струм (А), ступінь захисту від ураження електрострумом, позначення щодо захищеності від вологи, знак заземлення, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, дату випуску. На електронагрівальних приладах маркувальні дані розміщуються безпосередньо на корпусах або металевих пластинках, які прикріплюються до приладів. Проводи і шнури повинні мати додаткове маркування: марку проводу (шнура), кількість жил, номінальний переріз (мм 2), довжину (м) для бухт, кількість і довжину шнура в пачці, масу брутто (кг). Індивідуальна упаковка електропобутових товарів має містити маркувальні дані: найменування підприємства-виробника, його адресу, товарний знак, назву товару, номінальну напругу (В), рід струму, номінальну потужність (Вт), попереджувальні знаки, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар. Так, відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме: дати виготовлення та реквізитів виробника, встановлено посадовими особами Інспекції під час здійснення позапланової перевірки торговельного об'єкту ТОВ «САВ-Дістрибьюшн». Водночас, надана представником позивача під час судового розгляду копія акту огляду товарно-матеріальних цінностей на предмет наявності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію від 13.11.2013 року не спростовує висновків Інспекції, зроблених під час перевірки позивача, оскільки не дає підстав стверджувати, що викладені в даному акті факти існували під час проведення посадовими Інспекції позапланової перевірки ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», результати якої оскаржуються. При цьому, інших доводів, підтверджених належними доказами на обґрунтування власної позиції представником позивача не надано, а з матеріалів справи не вбачається. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», від 20.11.2013 року №1267 є необґрунтованими. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied