Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

У серпні 2013 року управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області (надалі - УПФУ, позивач), звернулось до Цюрупинського районного суду Херсонської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області (надалі - ВДВС, відповідач), в якому просило скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області Рудь А.А. від 15 серпня 2013 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 680,00 грн., за невиконання постанови Цюрупинського районного суду Херсонської області по виконавчому провадженню № 37555527. Позов обґрунтовувався тим, що діючим законодавством виплата вищевказаної пенсії [PERSON] здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Позивач, в межах своїх повноважень здійснив перерахунок пенсії [PERSON], але не може здійснити виплати через відсутність коштів відповідного бюджетного призначення. Позивач надавав інформацію відповідачеві про те, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2013 року позов - задоволено. Суд скасував постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області Рудь А.А. від 15 серпня 2013 року про накладення на управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області штрафу в розмірі 680,00 грн., за невиконання постанови Цюрупинського районного суду Херсонської області по виконавчому провадженню № 37555527. В апеляційній скарзі ВДВС ставиться питання про скасування судового рішення у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт просить постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що 21 березня 2013 року Цюрупинським районним судом Херсонської області видано виконавчий лист № 2а-2764/2011 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі провести перерахунок пенсії [PERSON], як інваліду другої групи категорії 1, у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 16 лютого 2011 року по 16 серпня 2011 року за рахунок Державного бюджету України, а в межах виплати суми підвищення до пенсії за один місяць виконання постанови здійснити негайно. 12 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37555527. Управлінням Пенсійного фонду в Цюрупинському районі проведено [PERSON] перерахунок пенсії в межах виплати суми підвищення до пенсії за один місяць (за період з 16 лютого 2011 року по 15 березня 2011 року), в результаті чого нараховано 5025,22 грн. 25 березня 2013 року, УПФУ проведено перерахунок пенсії за період з 16 березня 2011 року по 22 липня 2011 року, в результаті чого нараховано 27785,55 грн. Вказане підтверджується розпорядженнями про призначення пенсій. 29 квітня 2013 року УПФУ направило лист до ВДВС, в якому зазначило, що перерахунок пенсії згідно із виданою постановою проведено. Здійснити виплату боржник не має можливості у зв'язку із відсутністю фінансування на такі виплати. 05 липня 2013 року ВДВС на адресу УПФУ направило попередження, яким боржника зобов'язано в строк до 15 липня 2013 року надати документи, які б підтверджували виплату пенсії [PERSON], відповідно до виконавчого документу. 16 липня 2013 року на адресу ВДВС від УПФУ надійшов лист, в якому зазначено, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. У з в'язку із цим, 17 липня 2013 року державним виконавцем направлено до Цюрупинського районного суду Херсонської області подання про встановлення способу і порядку виконання рішення. 08 серпня 2013 року Цюрупинським районним судом Херсонської області винесено ухвалу про відмову у встановленні способу виконання судового рішення, в якій зазначено що відсутність у Державному бюджеті відповідного фінансування не є обставиною, що ускладнює виконання рішення. 15 серпня 2013 року ВДВС винесено постанову ВП №37555527 про накладення штрафу на УПФУ за невиконання рішення суду в розмірі 680 грн. До теперішнього часу виплату донарахованої пенсії [PERSON] не проведено. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що доводи позивача про поважність причин невиконання рішення суду в частині проведення виплати є обґрунтованими, оскільки відсутність коштів з Державного бюджету України є вагомою обставиною, яка не взята до уваги державним виконавцем. Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що при постановленні рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що виразилося у наступному. Так, відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Вимогами частин 1 та 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці). Частиною 1 статті 5 цього Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Відповідно статті 76 Закону України «Про державну виконавчу службу» після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону. Вимогами статті 87 цього Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону. Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою невиконання рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у справі № 2а-2764/2011 є відсутність коштів на виконання рішень судів у зазначеній категорії справ. Разом з цим колегія суддів вважає, що відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для невиконання судового рішення та порушення прав громадянина на соціальний захист. Вказана позиція підтверджується, також, численними рішеннями Європейського суду з прав людини (наприклад рішення від 18 грудня 2012 року у справі «Алпатов проти України»), в яких неодноразово зазначалося про порушення державою вимог статті 6 та 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, шляхом тривалого невиконання державою рішень судів, ухвалених на користь осіб, та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту таких осіб. На думку колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку фактичним обставинам справи. Враховуючи, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

Результат розгляду: denied