Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

Представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачі є громадянами України, які постійно з 20.12.2011 року мешкають в Ізраїлі. До виїзду за межі України вони перебували на пенсійному обліку в УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу та отримували пенсію за віком, як не працюючі громадяни, виплата якої була незаконно припинена відповідачем з 01.07.2012 року у зв'язку з виїздом позивачів за кордон. Позивачі звернулися до відповідача з заявами про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком, з дня припинення її виплати, на підставі документів, які є в пенсійній справі, враховуючи виплату підвищення пенсії в розмірі надбавки, встановленої для «дітей війни». Листом відповідача від 15.11.2013 року їм відмовлено у поновленні виплати пенсії та надбавки «дітям війни» через відсутність паспортів з позначкою про проживання ( реєстрацію) в Україні. Через складнощі, пов'язані з перебуванням за межами України, вони, позивачі, не встигли у передбачений законом строк звернутися до суду з позовом, оскільки за місцем їхнього проживання відсутня кваліфікована юридична допомога, виникла необхідність у відкритті рахунків для оформлення та подачі позову, тому просять визнати причини його пропуску поважними. Уточнивши заявлені позовні вимоги в остаточній редакції позову 20.01.2014 року , позивачі просять визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ,наведені в п.п.09-1 позову, в частині розгляду і задоволення позовних вимог про відновлення виплати та перерахунок пенсії та підвищення пенсії як дитині війни, з 07.10.2009 року по 18.05.2013 року; визнати незаконною бездіяльність відповідача у поновленні виплати позивачам пенсії за віком та виплати підвищення пенсії, як дітям війни з 07 жовтня 2009 року; зобов'язати відповідача прийняти рішення про відновлення позивачам виплати пенсії за віком та інших пенсійних надбавок, на підставах, визначених пенсійним законодавством України, починаючи з 07.10.2009 року; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок та індексування пенсії за віком та інших пенсійних надбавок згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне державне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, як непрацюючим пенсіонерам, з застосуванням при перерахунку пенсії середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2012 рік по документах, наявних у пенсійній справі, з урахуванням додатково наданих документів про страховий стаж, що не врахований у пенсійній справі на зазначений банківський рахунок з 07 жовтня 2009 року; зобов'язати відповідача встановити та виплачувати позивачам підвищення до пенсії у розмірі надбавки, встановленої для «дітей війни» згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-IV та Постановою КМУ від 28.12.2011 року №1381 в розмірі 7% прожиткового мінімуму , встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, на зазначені в заявах банківські рахунки з 07. 10 2009 року; допустити негайне виконання постанови суду відповідно до п.1 ч.2 ст.256 КАС України; покласти обов»язки щодо забезпечення виконання судового рішення на УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу та зобов»язати УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу , відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.163 КАС України, протягом 14 днів із дня набрання судового рішення законної сили, надати суду звіт про виконання судового рішення. На підставі заяви позивачів та відповідно до ст.183-2 КАС України судом 25.11.2013 року була винесена ухвала про розгляд адміністративного позову у скороченому провадженні одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, що приймають участь у справі, але після отримання заперечень відповідача та у зв»язку із недостатністю повідомлених позивачами відомостей суд дійшов висновку, що для ухвалення повного та об»єктивного рішення по суті спору є необхідним проведення судового засідання з викликом сторін, про що 04.12.2013 року виніс ухвалу. У судове засідання 07.02.2014 року сторони не з»явились, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, враховуючи раніше подану представником позивачів заяву про розгляд справи за його відсутності, а також вимоги ст.128 КАС України, суд розглядає справу за відсутності сторін та згідно із ст.41 КАС України без фіксації процесу технічними засобами. Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 03.12.2013 року подано заперечення проти позову, в яких відповідач посилається на те, що позивачі не проживають на території України, міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем, який передбачав би умови виплати пенсії на даний час не укладено, обґрунтованих підстав для поновлення виплати пенсії позивачам немає. Крім того, позивачі до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області особисто не зверталися, заяв за встановленою формою щодо поновлення виплати пенсії не подавали, позивачами не надано жодного документу, який би підтверджував їх проживання або реєстрацію в Дзержинському районі, тому правовий зв'язок між сторонами відсутній і у задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, які постійно проживають в Ізраїлі за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копій паспортів позивачів ( а.с.11,12), свідоцтв аташе з консульських питань Консульського відділу №1 Посольства України в Державі Ізраїль від 13.10.2013 року ( а.с. 13,14). У зв'язку з оформленням виїзду на постійне проживання до Ізраїлю, позивачів знято з реєстраційного обліку 11.11.2011 року, що підтверджується довідками Центрально-міського РВ в м. Кривий Ріг б/н від 05.11.2013 року ( а. с.15,16), довідками КП «ЖЄО №8» №851, №852 від 30.10.2013 року (а.с. 17,18). З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку в УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області та отримували пенсію за віком по 31.05.2012 року, що вбачається з довідок відповідача №2663/05-33, №2662/05-33 від 30.10.2013 року ( а.с. 19,20). Представник позивачів 06.11.2013 року звернувся з заявами до УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу про поновлення виплати пенсії за віком ( а.с.21-24), але листами відповідача №2842/05/33, №2843/05/33 від 15.11.2013 року позивачам було відмовлено в поновленні виплати пенсії з посиланням на відсутність умов, норм і механізмів виплати пенсій громадянам, які проживають в країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. Відповідно до ч.1,2 ст.4 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Частиною 1 статті 8 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Статтею 51 вказаного Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України №25/рп/2009 від 07.10.2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 статті 49 та ст.51 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, у травні 2012 року на час припинення відповідачем виплати позивачам [PERSON] та [PERSON] пенсії за віком у чинному законодавстві була відсутня така умова припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном, тому суд вважає, що відповідачем припинено виплату позивачам пенсії безпідставно. Згідно ч.2 ст.46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Оскільки позивачам виплачено пенсію по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року припинено виплату пенсії з вини відповідача, суд вважає необхідним визнати незаконною бездіяльність відповідача в поновленні виплати позивачам пенсії за віком з 01.06.2012 року. Між тим, вимога позивачів щодо призначення та поновлення виплати пенсії їм з 07.10.2009 року є безпідставною, оскільки згідно із ст.45 Закону України « Про загальнообов»язкове державне страхування» пенсія призначається із дня звернення з заявою про призначення пенсії. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший ( п.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1). Приймаючи до уваги , що позивачі в особі свого представника звернулись до УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу із заявою про поновлення пенсії тільки 06.11.2013 року, то їх вимоги щодо поновлення та виплати пенсії за віком підгягають задоволенню саме з цієї дати. Що стосується поновлення виплати надбавки пенсії позивачам ,як дітям війни з 07.10.2009 року, то при вирішенні зазначеного питання суд виходить із наступного. Уточнивши заявлені позовні вимоги в редакції позову 20.01.2014 року представник позивачів без належної правової мотивації змінив свої позовні вимоги відносно первинної редакції позову від 18.11.2013 року, щодо дати поновлення виплати цієї надбавки, яка первинно була визначена з 01.07.2012 року, а в уточнених вимогах з 07.10.2009 року. При цьому позивач посилається на норми Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-IV та Постанови КМУ від 28.12.2011 року №1381, яка регулює правовідносини, що виникли після її прийняття. Крім того, у первинних позовних вимогах позивач просить вирішити питання щодо повалення та виплати надбавки до пенсії , як дитині війни тільки відносно [PERSON], а в уточненій позовній заяві такі вимоги, також без будь-якої мотивації заявлені вже відносно обох позивачів. Відповідно до ст.1 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», право на отримання надбавки до пенсії згідно цього Закону виникає на підставі дати народження : до дітей війни відносяться люди, які народились з 03 вересня 1927 року по 02 вересян 1945 року. У Постанові Пленуму ВАСУ « Про судову практику розгляду адміністративними судами спорів, які виникли у зв»язку із застосуванням ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» від 19.12.2011 року № 8 зазначено, що Законом не передбачена видача дітям війни документів, які підтверджують їх статус. З наданих позивачами доказів убачається, що [PERSON] народився [INFO] ( паспорт [NUMBER] а.с.12), а [PERSON] -[INFO] ( паспорт [NUMBER] а.с.11). Таким чином, суд вважає, що позивачі та їх представник на підставі ст. 11, 70, 71 КАС України не довів наявність правових підстав щодо порушення прав позивача [PERSON] в частині невиплати їй надбавки до пенсії як дитині війни і позов в цій частині не підлягає задоволенню . Що стосується призначення та виплати надбавки до пенсії позивачеві [PERSON] на підставі ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», то заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Так, із матеріалів справи вбачається ,що позивач [PERSON] є дитиною війни і відповідно до вищеназваного Закону має право на отримання надбавки до пенсії у розмірах, встановлених діючим законодавством починаючи з 06.11.2013 року згідно мотивації викладеної вище. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про нарахування та виплати пенсії позивачам з урахуванням індексації доходів громадян, викладеної у первинній редакції позову, то суд вважає заявлену вимогу безпідставною. Відповідно до ст. і, ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"зку з порушенням строків їх виплати"підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), яку виплачують за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету, коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Відповідно до ст.З зазначеного закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже положення зазначеного закону поширюється на вже нараховані, але не сплачені суми пенсій. Правових підстав щодо нарахування пенсії позивачем не було, оскільки виплату пенсії було призупинено, повторно за призначенням пенсії вони звернулись тільки 06.11.2013 року, а тому не має підстав для застосування норм вищеназваного закону. Щодо заявлених вимог про встановлення способу та порядку виконання позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність обставин, котрі ускладнювали б виконання рішення, тому позовні вимоги задоволенню в цій частині також не підлягають. Решта заявлених позовних вимог за мотивацію викладеною вище не підлягає задоволенню. На підставі ст.256 ч.1 п.1 КАС України завернути постанову до негайного виконання в межах платежів за один місяць. Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати по справі віднести на рахунок Державного бюджету.

Результат розгляду: partial