Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Київської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 08.05.2013 року №125110007/2013/910014/2, №125110007/2013/910017/2, №125110007/2013/910020/2, від 14.05.2013 року №125110007/2013/910023/2, карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, стягнення надмірно сплачених коштів від 08.05.2013 № 125110007/2013/00019, від 08.05.2013 № 125110007/2013/00026, від 08.05.2013 № 125110007/2013/00022, від 14.05.2013 № 125110007/2013/00028, стягнення надмірно сплачених коштів у сумі 37558,03 грн. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник Київської міжрегіональної митниці Міндоходів у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, на виконання контракту від 04 серпня 2007 року №0408/07, укладеного між позивачем (покупець) та Компанією «Marine Harvest Norway AS», Норвегія, (продавець), на адресу позивача від іноземного контрагента надходив товар - свіжозаморожена і охолоджена риба різних видів, морепродукти та інші продукти харчування, який був заявлений в режимі імпорт - 40, а саме лосось (сьомга) атлантичний охолоджений, цілий, з головою, з зябрами, з хвостом, патраний, без харчових добавок та приправ, якість: superior (sup), виду: «Salmo salar», розмірний ряд sup1-2кг; sup2-3кг, sup4-5кг; sup5-6кг; sup6-5кг; sup7-8кг; sup8-9кг; ваговий. З метою розмитнення поставленого товару позивачем було подано до митного оформлення відповідачу митні декларації від 07.05.2013 року №125110007/2013/373898 (т. 1 а.с. 151), №125110007/2013/373904 (т. 1 а.с. 171), №125110007/2013/373902 (т. 1 а.с. 181), від 14.05.2013 року №125110007/2013/374061 (т.1 а.с. 191) та товаросупровідну документацію на товар. Митна вартість товару була задекларована позивачем із застосуванням 1 методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору). В запереченнях на адміністративний позов відповідач 1 зазначає, що посадовою особою контролюючого органу було проаналізовано інформацію, що містилася у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення згідно митних декларацій, цінову інформацію Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України на товари, що ввозились на митну територію України у період митного оформлення товару. Під час здійснення вказаних заходів було виявлено розбіжність у даних між виробником товару та даними продавця (відповідно до сертифікату поxодження товару та CMR відправником товару зазначено фірму Norwell AS, відповідно до контракту та інвойсів продавцем та відправником товару зазначено компанію Marine Harvest Norway AS», Норвегія, в той час як позивач здійснював декларування товарів за прямим контрактом, тобто продавець є виробником та відправником товару, без існування посередників). Також, виявлено розбіжність у адресі продавця компанії, а саме у контракті, додатковій угоді до контракту та інвойсах вона була різної. Окрім цього, на думку відповідача 1 надані позивачем прайс - листи суперечать самій суті прайс - листа як комерційної пропозиції, оскільки видані для покупців на конкретних умовах поставки - FCA - Gardermoen, та містять ціни лише на конкретні розмірні ряди продукції, а на проти інших не містяться дані. Відповідно до Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ, ціна митного оформлення товарів, які ввозив позивач, є меншою. У зв'язку із наведеним відповідачем 1 було запропоновано позивачу надати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (т. 1 а.с. 156, 175, 184, 194). Листами від 07.05.2013 року №0705-ТІ (т. 1 а.с. 174), від 14.05.2013 № 1405-Т1 (т. 1 а.с. 170) позивачем повідомлено Київську обласну митницю про неможливість на момент митного оформлення надати витребувані за результатом консультації додаткові документи. У листах позивач зазначив, що не погоджується із підвищенням митної вартості товару, просив не затримувати митне оформлення та здійснити необхідні процедури щодо митної вартості на підставі наданих при митному оформленні документів. У зв'язку із спрацюванням системи аналізу ризиків за напрямком митної вартості та ненаданням позивачем на пропозицію відповідача 1 зазначених додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів під час їх митного оформлення останньому було відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картки відмови від 08.05.2013 року №125110007/2013/00019 (т. а.с. 157), №125110007/2013/00026 (т. 1 а.с. 178), №125110007/2013/00022 (т. 1 а.с. 187), від 14.05.2013 року №125110007/2013/0028 т. 1 а.с. 200). Підставою для відмови були рішення про коригування митної вартості товарів від 08.05.2013 року №125110007/2013/910014/2 (т. 1 а.с. 154), №125110007/2013/910017/2 (т. 1 а.с. 176), №125110007/2013/910020/2 (т. 1 а.с. 185), від 14.05.2013 року №125110007/2013/910023/2 (т. 1 а.с. 198), якими було скориговано митну вартість товарів: - по ВМД від 07.05.2013 року №125110007/2013/373898 з 83531,46 доларів США до 88491,47 доларів США; - по ВМД від 07.05.2013 року №125110007/2013/373904 з 125153,4 доларів США до 130618,89 доларів США; - по ВМД від 07.05.2013 року №125110007/2013/373902 з 84550,44 доларів США до 92091,75 доларів США; - по ВМД від 07.05.2013 року №125110007/2013/374061 з 127371,88 доларів США до 132899,38 доларів США. В обґрунтування зазначених рішень про коригування митної вартості товарів відповідач 1 посилається на те, що позивачем не надано додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв'язку з невиконанням ст. 58 МК України (висновок експертної організації). Із заперечень проти позову Київської обласної митниці вбачається, що надані позивачем документи є неналежними, тобто мають розбіжності та не базуються на об'єктивних даних. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних рішень та карток відмови. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний кодекс України, МК України). Відповідно до статті 49 цього Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України). Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Колегією суддів встановлено, що позивачем були надані декларації митної вартості, зовнішньоекономічний контракт, інвойс, транспортні (перевізні) документи (міжнародна товарно - транспортна накладна, договори на здійснення та організацію перевезень автомобільним транспортом на території України та в міждержавних сполученнях та на транспортно - експедиційне обслуговування, рахунок до вказаного договору. Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 вказаного Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України). За правилами статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації (ч. 11 ст. 264). У статті 57 вказаного Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, між відповідачем та декларантом було проведено процедуру консультації. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Пороте, позивачем у відповідності до вимог митного законодавства, для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи. Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах. На думку колегії суддів сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В такому разі декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Колегія суддів вважає, що за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. На думку колегії суддів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним. Таким чином, колегія суддів вважає, що додаткові докази митним органом були витребувані безпідставно та необґрунтовано. Також, колегія суддів звертає увагу, що митним органом у спірних рішеннях зазначено, що перший метод не можливо застосувати у зв'язку з невиконанням вимог ст. ст. 59-60 МК України. Другорядні методи неможливо застосувати, оскільки відсутня інформація щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод (метод №6) використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі. Проте, колегія суддів вважає, що загальні посилання на норми Митного кодексу України щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості не розцінюються як достатні доводи обґрунтованості прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення. Більше того, саме посилання відповідача на вантажну митну декларацію №125110000/2013/329195 як на наявність у митного органу інформації про рівень цін на товари, аналогічні тим, що поставлялись позивачем доводить можливість застосування відповідачем методу визначення митної вартості інакшого, ніж резервний. Відповідач стверджує, що сумніви щодо митної вартості товару виникли на основі інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМС України. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини (витяги з бази тощо) митним органом не надано. Крім того, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів були витребувані письмові пояснення з приводу розбіжностей, які були виявлені під час митного оформлення товару. Так, щодо адреси продавця товару, яка у контракті, додаткових угод до контракту є відмінною, позивач зазначив, що продавець товару «Marine Harvest» є однією із потужніших компаній світу з продажу рибопродуктів, та включає інші компанії які її складають. Так, компанія Marine Harvest AS не обмежується межами головного офісу, налічує у своєму складі інші адреси своїх комерційних представництв (офісів з реалізації товару). Окрім цього, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що чинним законодавством не визначено обов'язкової форми прайс - листа. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про повернення надмірно сплачених коштів у сумі 37558,03 грн., колегія суддів виходить з такого. Як було зазначено вище контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша статті 54 Митного кодексу України). За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя вказаної статті Кодексу). Аналіз положень статті 55 Митного кодексу України дає колегії суддів підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції органів доходів і зборів. Тому, встановивши протиправність рішень митного органу про корегування митної вартості товару за тим чи іншим методом, колегія суддів вважає, що суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму коштів, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості. Тому, позовні вимоги про повернення надмірно сплачених коштів не підлягають задоволенню. Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до п. 1 та п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови не повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial