Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Драбівський районний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів у вигляді допомоги по безробіттю в сумі 1010 грн. 13 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, в порушення вимог Закону України "Про зайнятість населення", надала неправдиві відомості до Драбівського РЦЗ щодо підстав розірвання трудового договору з ФОП [PERSON], внаслідок чого безпідставно одержала допомогу по безробіттю у період з 16.07.2013р. по 21.11.2013р. в сумі 1860 грн. 13 коп., з яких кошти у сумі 850 грн. повернула. Враховуючи те, що відповідач кошти в сумі 1010 грн. 13 коп. не повернула у добровільному порядку, позивач просить стягнути їх примусово. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у поновному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, письмових заперечень проти адміністративного позову не надала, хоча належним чином повідомлена про час та дату судового розгляду, що підтверджується супровідним листом від 26.02.2014р. та реєстром на відправлення простої кореспонденції Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2014р. Ч. 4 ст. 128 КАС України визначено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідач не надала доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив. 09.07.2013р [PERSON] звернулася до Драбівського районного центру зайнятості (позивач у справі) із заявою про надання статусу безробітного, надавши при цьому копію трудової книжки, з якої вбачається, що відповідач 31.05.2012р. була звільнена з посади продавця за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказом позивача від 16.07.2013р. № НТ 130716 відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. При проведенні звірки позивача з Пенсійним фондом України було виявлено, що відповідач при реєстрації в Драбівському районному центрі зайнятості надала дані, згідно яких вона працювала у ФОП [PERSON] з 01.04.2011р. по 01.06.2012р. та була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Водночас згідно звірки було встановлено, що [PERSON] працювала у [PERSON] з 02.07.2012р. по 17.01.2013р. та звільнена на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, що передбачає скорочення виплат допомоги по безробіттю на 90 днів. Наказом від 21.11.2013р. № НТ 131121 відповідача знято з обліку у зв'язку з отриманням допомоги по безробіттю обманним шляхом. 21.11.2013р. Драбівським районним центром зайнятості прийнято наказ № 187, яким зобов'язано відповідача повернути кошти у сумі 1860 грн. 73 коп. за період з 16.07.2013р. по 21.11.2013р., виплачені як допомога по безробіттю. З даним наказом відповідач ознайомилась 21.11.2013р., що підтверджується її підписом на вказаному наказі, та сплатила борг в сумі 850 грн. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991р. № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) (у подальшому - Закон №803) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Відповідно до пункту «є» пункту 1 статті 4 Закону №803 держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні виплату безробітним в установленому порядку допомоги по безробіттю матеріальної допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю членам сім'ї, які перебувають на їх утриманні, та інших видів допомоги. Відповідно до частини першої статті 2 Закону №803 безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Згідно з пунктом 3 статті 1 Закону № 803 в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном у фізичних осіб; громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство"; обрані, призначені або затверджені на оплачувану посаду в органах державної влади, управління та громадських об'єднаннях; які проходять службу в Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, військах внутрішньої та конвойної охорони і Цивільної оборони України, органах внутрішніх справ України, інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, альтернативну (невійськову) службу; які проходять професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; навчаються в денних загальноосвітніх школах і вищих навчальних закладах; працюючі громадяни інших країн, які тимчасово перебувають в Україні і виконують функції, не пов'язані із забезпеченням діяльності посольств і місій. Статтею 11 Закону №803 передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист у сфері зайнятості згідно із законодавством України про зайнятість. Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю. Беручи до уваги, що відповідач на час звернення до позивача не відносилась до зайнятого населення, їй було надано статус безробітної з 16.07.2013р. Згідно статті 25 Закону №803 держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відповідно до пунктів 1, 2 статті 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000р. №1533-III (далі Закон № 1533) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, а також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних. Відповідно до пунктів 3, 4 статті 22 Закону №1533 допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості; загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років. Згідно з пп. 2 п. 5 ст. 31 Закону № 1533 тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України (на 90 календарних днів). Суд зазначає про те, що дані звірки з Пенсійним фондом України, в яких встановлено, що відповідач працювала у ФОП [PERSON] з 02.07.2012р. по 17.01.2013р. та була звільнена з посади продавця на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри до матеріально відповідальної особи також підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудового договору від 01.07.2012р. №23531200122. Враховуючи ту обставину, що трудовий договір був розірваний з відповідачем на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, допомога по безробіттю відповідача у відповідності до пп. 2 п. 5 ст. 31 Закону № 1533 скорочується на строк 90 днів, тобто на період з 09.07.2013р. по 09.10.2013р. Таким чином, відповідач безпідставно одержала допомогу по безробіттю за вказаний період у сумі 1511 грн. 43 коп. (розрахунок: 142 грн. 65 коп. (491 грн. 35 коп.(нарахована допомога по безробіттю у 18.10.2013р. та 31.10.2013р.) : 31 (календарних дні у жовтні місяці) Х 9 (дні, в межах строку виплат допомоги, передбаченого пп. 2 п. 5 ст. 31 Закону № 1533) + 17 грн. 55 коп. (нараховано 19.07.2013р.) + 105 грн. 29 коп. (нараховано 31.07.2013р.) + 280 грн. 78 коп. (нараховано 09.08.2013р.) + 228 грн. 13 коп. (нараховано 20.08.2013р.) + 301 грн. 83 коп. (нараховано 10.09.2013р.) + 435 грн. 20 коп. (нараховано 30.09.2013р.)) Частиною 2 статті 36 Закону № 1533 встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону № 1533 сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Якщо застрахована особа не здійснювала підприємницьку діяльність протягом шести календарних місяців з дня отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності (за винятком обставин, що унеможливлюють провадження підприємницької діяльності), виплачена сума коштів вважається використаною нею не за призначенням та підлягає поверненню в порядку, установленому спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики за погодженням з правлінням Фонду. Відповідно до пункту 6.14 вищезазначеного Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Беручи до уваги, що відповідач згідно квитанцій від 26.11.2013р. та 12.12.2013р. частково сплатив кошти у сумі 850 грн., загальна сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача складає 661 грн. 43 коп. Відповідно до частини 4 статті 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем-суб'єктом владних повноважень, з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: partial