Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

29 березня 2011 року [PERSON] звернулась до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Каховської міської ради Херсонської області, третя особа [PERSON], відділ Держкомзему у м. Нова Каховка Херсонської області, в якому просила суд: - визнати незаконним і скасувати рішення відповідача від 27 січня 2010 року № 977/60 про передачу у власність земельної ділянки в [ADDRESS], [PERSON] в розмірі 3/5 частини ділянки і [PERSON] в розмірі 2/5 частини ділянки; - визнати незаконним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 515968 від 16 квітня 2010 року, виданий [PERSON] і [PERSON] на підставі рішення Каховської міської ради від 27 січня 2010 року № 977/60; - зобов'язати відповідача передати у власність земельну ділянку в [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] в розмірах, що відповідають їх первинним часткам в домоволодінні, та прийняти відповідне рішення. Постановою від 20 червня 2011 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області відмовив у задоволенні адміністративного позову. Не погоджуючись з постановою суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену постанову, та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, внаслідок чого суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що безоплатна передача земельної ділянки повинна була відбутись по первинних частках в праві власності на домоволодіння. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року позивача - апелянта [PERSON], яка померла [INFO], замінено правонаступниками - спадкоємцями за заповітом - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін. Також [PERSON] просить розглядати справу за її відсутності (а.с. 85). Каховська міська рада Херсонської області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала, надіслала клопотання в якому зазначила, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, та в якому просить розглядати справу за відсутності її представника (а.с. 96). Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого [ADDRESS], а третя особа - [PERSON], - власником житлового будинку, розташованого [ADDRESS]. При зазначених житлових будинках знаходиться земельна ділянка, площею 0,1000 га., яка знаходиться у спільному користуванні позивача та третьої особи. Суд першої інстанції встановив, що рішенням Каховської міської ради Херсонської області № 977/60 від 27 січня 2010 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання в оренду громадянам» [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1 000 кв. м. [ADDRESS]. 16 квітня 2010 року [PERSON] отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га., із вказівкою, що її частка складає 2/5 частин земельної ділянки. Також суд першої інстанції встановив, що рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, визначений порядок користування [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою, відповідно до якого [PERSON], як співвласнику 3/5 частин земельної ділянки, в користування та розпорядження виділено земельну ділянку площею 600 кв.м., а [PERSON], як співвласнику 2/5 частин земельної ділянки, виділено в користування та розпорядження земельну ділянку, площею 400 кв.м. Суд першої інстанції встановив, що позивач не навів суду жодного доказу для визнання незаконним рішення Каховської міської ради Херсонської області № 977/60 від 27 січня 2010 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 515968 від 16 квітня 2010 року, виданого [PERSON] і [PERSON] на підставі рішення Каховської міської ради від 27 січня 2010 року № 977/60 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання в оренду громадянам». Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково. Апеляційний суд встановив, що п. 2, п.п. 2.2., п. 4, п. 5, п. 6 рішення Каховської Міської ради Херсонської області № 977/60 від 27 січня 2010 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання в оренду громадянам» [PERSON], [PERSON] передано у спільну сумісну власність раніше надані земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки) площею 1 000 кв. м. [ADDRESS] (а.с. 51). Підставою для надання позивачу та третій особі земельної ділянки у власність зазначена ст. 199 Земельного кодексу України, яка регламентує набуття права на земельну ділянку за давністю користування. Земельний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2002 року. Стаття 119 ЗК України визначає, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Вказана норма зворотної дії в часі не має, а тому стверджувати про добросовісне, відкрите і безперервне користування земельною ділянкою протягом 15 років, позивач та третя особа зможуть лише після 01 січня 2017 року. Таким чином, відповідач не мав правових підстав для прийняття рішення про передачу у власність позивача та третьої особи земельної ділянки за набувальною давністю. За таких обставин оскаржене рішення має бути скасоване, та як наслідок має бути скасований державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий позивачу та третій особі на підставі рішення Каховської міської ради Херсонської області № 977/60 від 27 січня 2010 року. Також апеляційний суд зазначає, що при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має декілька осіб, слід виходити з розміру їх частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої, про що також зазначено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2). Щодо строку звернення позивача до адміністративного суду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржене рішення прийняте у січні 2010 року, а державний акт датований квітнем 2010 року, в той час коли ст. 99 КАС України передбачала річний строк звернення до суду. Відкриваючи провадження по справі, ухвалою від 18 квітня 2011 року, суд першої інстанції не встановив підстав для повернення позову, залишення його без розгляду (а.с. 1). Враховуючи те, що позивач є інвалідом ІІ групи, відсутність доказів з боку відповідача про дату направлення позивачу оскарженого рішення, та право на справедливий суд визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду. Оскільки позовні вимоги про зобов'язання відповідача передати у власність земельну ділянку в [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] в розмірах, що відповідають їх первинним часткам в домоволодінні, та прийняти відповідне рішення, ґрунтуються на поданих позивачем та третьою особою документах про надання у власність земельної ділянки за набувальною давністю, апеляційний суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно (до 01 січня 2017 року). Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржена постанова скасована та ухвалена нова постанова про часткове задоволення адміністративного позову.

Результат розгляду: partial