Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом до управління Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання дій протиправними і скасування акту №16 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта міліції [PERSON] від 17 липня 2013 року, форма Н-1* та акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 20.11.1994 р. о 15-00 годин від 17 липня 2013 року, форма Н-5* та зобов'язання повторно провести розслідування нещасного випадку; зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 267 КАС України. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що розслідування нещасного випадку відповідач провів із порушенням вимог законодавства, поверхнево і не об'єктивно, а висновки комісії не відповідають фактичним обставинам нещасного випадку, внаслідок чого, порушуються права [PERSON] Так, відповідачем не було опитано про події і обставини нещасного випадку, який мав місце 20.11.1994р., ні [PERSON], ні очевидців події [PERSON], [PERSON]. Відповідач не встановив осіб, які були відповідальними за стан охорони праці, осіб, які відповідали за технічний стан транспортного засобу. Просить суд визнати протиправними дії управління Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо неналежного розслідування нещасного випадку; визнати протиправними і скасувати акт №16 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта міліції [PERSON] від 17 липня 2013 року, форма Н-1* та акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 20.11.1994 р. о 15 годині від 17 липня 2013 року, форма Н-5*. Зобов'язати відповідача повторно провести розслідування нещасного випадку і опитати його і свідків [PERSON], [PERSON].; визнати відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку; визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів з охорони праці; долучити до матеріалів службового розслідування посадові обов'язки [PERSON]; в акті вказати найменування, тип, марку, рік випуску, підприємство виготовлювач автомобілю, який був несправний; зобов'язати відповідача скласти акти за формою Н-5 і Н-1 з урахуванням усунення вказаних недоліків. Просить суд зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 267 КАС України після розгляду судом справи. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, якою зобов'язано управління Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області у відповідності до положень Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах систем МВС України, затверджених наказом МВС України №1346 від 27.12.02р. складено акт №16 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта міліції [PERSON] від 17 липня 2013 року, форма Н-1* та акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 20.11.1994 р. о 15-00 годин від 17 липня 2013 року, форма Н-5*. Вважає дії правомірними, а оскаржувані акти комісія склала відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Вінницькій в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Судом вжито всі залежні від нього заходи щодо повідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду справи за їх участю та реалізації ними права судового захисту, своїх прав та інтересів. Таким чином, суд прийшов до висновку, що третя особи, яка належним чином повідомлена, умисно ухиляється від представництва в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (стаття 6 Кодекс адміністративного судочинства України). Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, якою зобов'язано управління Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області у відповідності до положень Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах систем МВС України, затверджених наказом МВС України №1346 від 27.12.02р. скласти акт про нещасний випадок та акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* видано наказ від 17.07.13 р. «Про призначення комісії для проведення розслідування нещасного випадку», що мав місце 20.10.1994 р. з старшим групи затримання ПЦО відділу охорони при Замостянському РВ УМВС України у Вінницькій області сержантом міліції [PERSON]. Створеною комісією, у відповідності до наказу МВС України №1346 від 27.12.02 р. "Про затвердження порядку розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України", складено акт №16 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта міліції [PERSON] від 17 липня 2013 року, форма Н-1* та акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 20.11.1994 р. о 15-00 годин від 17 липня 2013 року, форма Н-5*. Комісія прийшла до висновку (акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 20.11.1994 р. о 15-00 годин від 17 липня 2013 року, форма Н-5*), що нещасний випадок (у тому числі поранення) зі слів потерпілого мав місце в період проходження служби при виконанні службових обов'язків. Так як документи, які б могли підтвердити виконання службових обов'язків не збереглися, із-за давності часу, складається акт за формою Н-1*. У відповідності до акту №16 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта міліції [PERSON] від 17 липня 2013 року, форма Н-1* комісією відповідача зроблено висновок, що документи, які б підтверджували, що [PERSON] був на службі відсутні, а нещасний випадок, який мав місце 20.11.94р., при виконанні службових обов'язків, стався з позивачем лише з його слів. З метою врегулювання питань, пов'язаних із розслідуванням, та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1346 від 27.12.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за №83/7404, затверджено "Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України"(далі - Порядок). Так, пунктом 2.1. Порядку передбачено, що розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі. За результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків (пункт 2.2. Порядку). Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2)(пункт 2.4 Порядку). Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС (пункт 3.5 Порядку). Згідно пункту 3.8. Порядку 3.8. комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. Судом встановлено, що відповідачем в супереч Порядку, від [PERSON] та свідків події пояснення 17 липня 2013 року не відбиралися. Так, пункт 4 акту Н-5* від 17.07.13р., основні причини нещасного випадку - «незадовільний транспортний засіб» суперечать пункту 7 акту №16 від 17.07.13р., в якому зазначено: причини нещасного випадку «не встановлені». В пункті 11 оскаржуваного акту №16 від 17.07.13р., зазначено - «особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON], порушуючи вимоги функціональних обов'язків та відповідно до ст. 14 Закону України №2694-Х11 від 14.10.1992 р.» (Закону України «Про охорону праці»), але в судовому засіданні встановлено, що посадові обов'язки, інструкції тощо не збереглися. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих. Стаття 4 цього Закону України передбачає, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці. Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача оскільки, позивачем не надано, а судом не здобуто належних і допустимих доказів для їх задоволення. Разом з тим, оскільки, встановлення факту пов'язаності нещасного випадку з виконанням службових обов'язків є прерогатива комісії щодо розслідування нещасного випадку, тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача визнати відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку; визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів з охорони праці; долучити до матеріалів службового розслідування посадові обов'язки [PERSON]; в акті вказати найменування, тип, марку, рік випуску, підприємство виготовлювач автомобілю, який був несправний не підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 267 КАС України, після розгляду судом справи, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 12 ст. 267 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу. Стаття 181 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби. Отже, із аналізу вказаних норм, особі, на користь якої ухвалене рішення, законодавчо передбачене право звертатися до суду із заявою про оскарження дій, бездіяльності чи рішень відповідачів. Разом з тим, встановлення судового контролю по виконанню рішення суду, шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом суду, а не його обов'язком, а позивач не навів доказів того, що невжиття судом заходів шляхом подачі відповідачем до суду звіту про виконання постанови може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що є очевидними ознаки протиправності в діях чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Тому, суд вважає, що на даному етапі немає підстав для використання судом наданого права по встановленню відповідачу, як суб'єкту владних повноважень, подачі до суду звіту про виконання постанови. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав. Згідно із частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За наведених обставин, доводи позивача і встановлені судом у справі обставини, підтверджують що відповідач при складанні оскаржуваних актів, до проведення дій по розслідуванню нещасного випадку підійшов поверхнево і недобросовісно, що є порушенням конституційних прав, свобод і інтересів позивача, а тому, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Окрім того, у відповідності до п.п.3 п.9 розділу 5 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання. Водночас п.19. Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та /або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюється органами Казначейства з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. На підставі вище зазначених норм та з урахуванням положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню 34,41грн. судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову до суду згідно із квитанцією №102352.482.1 від 19.12.13року.

Результат розгляду: partial