Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

25 грудня 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов [PERSON] до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 11.12.2013 №Ф-23-17. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований в якості приватного підприємця та здійснює підприємницьку діяльність відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Як приватний підприємець він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області. Також він перебуває на обліку в цьому управлінні та отримує пенсію за віком. 11.12.2013 Стахановською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Луганській області була прийнята вимога про сплату недоїмки №Ф - 23-17 на суму 1592,04 грн. Позивач зазначає, що в зв'язку з тим, що він є пенсіонером за віком та звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то не є платником єдиного внеску. На підставі викладеного, позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 11.12.2013 №Ф-23-17. 13 січня 2014 року під час судового засідання представник відповідача надав суду заперечення, в обґрунтування якого зазначив наступне. Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якому вказано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Таким чином, [PERSON] [INFO] не підпадає під вимоги статей законів «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також, представник відповідача зазначив, щодо вимог зобов'язати Стахановську ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області утриматися від нарахування [PERSON] єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.03.2013, доки він отримує пенсію за віком та знаходиться на спрощеній системі оподаткування, то судові рішення не можуть прийматися на майбутнє та встановити відсутність повноважень, щодо нарахування і винесення вимоги стосовно [PERSON] по нарахуванню єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.03.2013, то повноваження органу ГУ Міндоходів встановлені та регулюються Податковим кодексом. На підставі наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі. Заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Оскільки відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у разі повторного неприбуття в судове засідання відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, тому справу розглянуто та вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Судом було вирішено питання про можливість проведення судового засідання без участі сторін. Відповідно до частини 6 статті 71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд приходить до наступного. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон - 2464). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Позивач - [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, зареєстрований як платник єдиного внеску та перебуває в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на обліку як пенсіонер за віком. В зв'язку з тим, що у позивача мається заборгованість зі сплати єдиного внеску, Стахановською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Луганській області була прийнята вимога про сплату недоїмки № Ф - 23-17 на суму 1592,04 грн. (арк. справи 13). Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування являє собою консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Платники єдиного внеску, зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики, про що зазначено у пунктах 1, 4 частини 2 статті 6 вищевказаного Закону. Згідно підпункту 3 частини 1 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону 2464 фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на суми, самостійно визначені, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07 липня 2011 року статтю 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" доповнено частиною четвертою такого змісту: "Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування". Зазначений Закон набрав чинності 06 серпня 2011 року. Таким чином, стаття 4 Закону № 2464 в редакції, яка діє з 06 серпня 2011 року, виключає з числа платників єдиного соціального внеску фізичних осіб - підприємців, які є пенсіонерами за віком та отримують пенсію або соціальну допомогу, окрім випадків добровільної участі цих осіб в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 20.03.2013, копія якого наявна в матеріалах справи позивач отримує пенсію за віком (арк. справи 11). Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії №406649 позивач з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування, що свідчить про наявність підстав для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску (арк. справи 15). Оскільки наявними в матеріалах справи документами підтверджено призначення позивачу пенсії та оподаткування доходів від здійснюваної підприємницької діяльності на умовах спрощеної системи оподаткування, із врахуванням відсутності в частині 4 статті 4 Закону № 2464 обмежень її застосування до осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах, суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутній обов'язок щодо сплати єдиного соціального внеску. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування вимоги від 11.12.2013 №Ф-23-17 підлягають задоволенню. Разом із тим, заявляючи вимогу в частині визнання протиправними дій Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області щодо нарахування [PERSON] єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування суд зазначає наступне. Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дій являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії - вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску. Саме вона має вплив на її права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення прав. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає об'єкту порушеного права. Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області утриматися від нарахування [PERSON] єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.03.2013, доки він отримує пенсію за віком та знаходиться на спрощеній системі оподаткування суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Отже, до адміністративного суду з позовом має право звернутися особа, права або інтереси, якої порушено певними діями у сфері публічно-правових відносин. Суд зазначає, що вимога про зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій, є вимогою зверненою на майбутнє, а тому суд не може вирішувати спори, предметом розгляду яких є можливе порушення прав у майбутньому, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Отже, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково, відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 172,05 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial