Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

У вересні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області (далі Управління ПФУ в Балтському районі Одеської області) про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок підвищення до пенсії як інваліду війни з 01 січня 2006 року. Одночасно позивач просив поновити строк звернення до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позову зазначалось, що [PERSON] являється інвалідом війни ІІ групи, а тому відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на підвищення пенсії у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком. Однак Управлінням ПФУ в Балтському районі Одеської області зазначене підвищення виплачується в значно меншому розмірі. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 16 грудня 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано неправомірною відмову відповідача в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як інваліду війни ІІ групи. Зобов'язано Управління ПФУ в Балтському районі Одеської області провести перерахунок та виплату [PERSON] раніше призначеної пенсії на 350 % мінімальної пенсії за віком, як інваліду війни ІІ групи, відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та перерахувати вищевказане підвищення, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум», ст. ст. 28, 42 та 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та зробити перерахунок і виплату заборгованості з урахуванням сплачених сум, починаючи з 01 січня 2006 року по 18 червня 2011 року. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, начальник Управління ПФУ в Балтському районі Одеської області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги, що на момент винесення оскарженої постанови в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесено зміни, на підставі яких позивачу проведено перерахунок щомісячного грошового утримання, як інваліду війни ІІ групи, з підвищенням на 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, судом безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду, встановлений ст. ст. 99 та 100 КАС України. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] являється інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням. З 01 липня 2006 року [PERSON] виплачується підвищення до щомісячного грошового утримання, як інваліду війни, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання за період з 01 січня 2006 року по 18 червня 2011 року в розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23 листопада 1995 року). Проте, при розгляді позовних вимог [PERSON] за період з 01 січня 2006 року по 18 березня 2011 року судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст. 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся за захистом порушеного відповідачем права на перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання як інваліду війни за період з 01 січня 2006 року лише у вересні 2011 року. При цьому протягом 2006 - 2011 років [PERSON] щомісяця отримував щомісячне грошове утримання, а тому повинен був дізнатись про порушення свого права саме у цей період. За таких обставин, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами за період з 01 січня 2006 року по 18 березня 2011 року. На підставі наведених вище положень процесуального закону, із врахуванням викладеного вище висновку щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції позивачу строку для звернення з позовом до суду, апеляційний суд приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 18 березня 2011 року із залишенням без розгляду вказаних вимог позивача. Щодо вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача провести перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання за період з 19 березня 2011 року по 18 червня 2011 року слід зазначити наступне. Основні положення щодо правового статусу ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, переваг та соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно ст. 4 названого Закону до ветеранів війни належать інваліди війни. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в новій редакції, відповідно до якої інвалідам війни ІІ групи, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказані зміни до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» набули чинності з 01 січня 2006 року, не скасовані, Конституційним Судом України неконституційними не визнані, а тому є чинними, у зв'язку з чим з вказаної дати позивачу виплачувалося підвищення до щомісячного довічного грошового утримання у зазначеному розмірі, що виключає можливість задоволення вимог [PERSON] за період після 19 березня 2011 року. Враховуючи, що судом першої інстанції при повному встановленні обставин справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Результат розгляду: partial