Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Стрий та Стрийському районі Львівської області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в м.Стрий та Стрийському районі Львівської області про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску №Ф-1414 від 24.07.2013 року на суму 6 959,78грн.; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Стрий та Стрийському районі Львівської області (далі - УПФ України в м.Стрий та Стрийському районі Львівської області) припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON], що перебуває на пенсії за віком, фізичній особі-підприємцю, що обрав спрощену систему оподаткування. Позовні вимоги мотивовані тим, що на адресу позивача надійшла копія вимоги відповідача про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску №ф-1414 від 24.07.2013 року на суму 6 959,78грн. Позивач зазначає, що у нього відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску, оскільки він звільнений від сплати за себе єдиного внеску відповідно до п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки є пенсіонером за віком. Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов від 03.02.2014року №12103/06-13, в якому проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивовані тим, що від сплати єдиного внеску звільняються лише пенсіонери за віком, а позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому, відповідач вважає, що норми ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від сплати єдиного внеску не можуть застосовуватись до позивача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з такого. Позивач - фізична особа-підприємець [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]), що проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку серія [NUMBER]. Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується довідкою ДПІ у Стрийському районі Львівської області ДПС від 17.06.2013р. №105/К/1710. Згідно з витягом з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 21.12.2007р. №500 о/с «По особовому складу» відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 «а» (за віком) майора міліції [PERSON] старшого психолога сектору психологічного супроводження оперативно-службової діяльності центру практичної психології управління роботи з персоналом ГУМВСУ у Львівській області, з 31.12.2007р. 24.07.2013р. на адресу позивача скерована вимога УПФ України в м.Стрию та Стрийському районі Львівської області №Ф-1414 про сплату заборгованості з єдиного внеску у розмірі 6959,78грн. Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, а також зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. При вирішенні спору по суті суд виходив з такого. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV). Відповідно до статті 1 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом. Згідно з статтею 1 Закону №1058-ІV пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених вказаним Законом. За визначенням вказаної статті, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого вказаним Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених вказаним Законом. Згідно з положеннями частини першої статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до положень статті 4 Закону №1788-ХІІ умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Статтею 1 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ) передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом при наявності встановленої вказаним Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених вказаним Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Суд звертає увагу, що визначальним для розв'язання цього спору є правильне розуміння положень частини четвертої статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування", якою визначено, що особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідач вважає, що пенсіонером за віком у розумінні наведеної вище норми є особа, якій призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що таким пенсіонером може бути особа, якій призначено пенсію за віком згідно з будь-яким законом, яким визначено призначення пенсії особам залежно від досягнення віку. Системний аналіз наведених норм вказує на те, що під пенсіонерами за віком, указаними в частині четвертій статті 4 Закону № 2464-VІ, необхідно розуміти всіх осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з досягненням віку і незалежно від законів, якими таке право на пенсію за віком встановлено. Відповідно до положень статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років, зокрема, призначається особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності у них, визначеного Законом загального та спеціального страхового стажу. Таким чином, Законом №2262-ХІІ фактично зменшено пенсійний вік, за умови настання якого, особа має право на призначення пенсії. Суд встановив, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 21.12.2007р. №500 о/с «По особовому складу» відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 «а» (за віком) майора міліції [PERSON] старшого психолога сектору психологічного супроводження оперативно-службової діяльності центру практичної психології управління роботи з персоналом ГУМВСУ у Львівській області, з 31.12.2007р. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач набув право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Таким чином, суд дійшов висновку, що у розумінні чинного законодавства як про пенсійне забезпечення, так і про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, позивач є таким, що отримує пенсію за віком. За змістом статті 12 Закону №1058-ІV особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відомості щодо укладення договору позивачем із Пенсійним фондом про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування відсутні. Згідно з ч.7 ст.1 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" ст.4 Закону №2464-VI доповнено ч.4, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Суд зазначає, що частина четверта статті 4 Закону №2464-VI не містить виключень при її застосуванні щодо пенсій за віком, призначених на пільгових умовах. Суд бере до уваги те, що позивач обрав спрощену систему оподаткування, отримує пенсію за віком (довічно), не уклав договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. З огляду на наведене, суд вважає, що позивач має передбачене частиною четвертою статті 4 "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування" право на звільнення від сплати єдиного внеску, а тому вимога №Ф-1414 від 24.07.2013 року на суму 6 959,78грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Зважаючи на відсутність підстав для нарахування УПФ України у м.Стрию та Стрийському районі та винесення вимог щодо сплатити нарахованої суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON], що перебуває на пенсії за віком, фізичній особі-підприємцю, що обрав спрощену систему оподаткування. В контексті цих позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.3 ст.160 КАС України суд у разі задоволення позову може прийняти постанову про зобов'язання відповідача утриматись від вчинення певних дій. Тому, належним способом захисту прав позивача є не зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску, а саме зобов'язання утриматись від таких дій. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 172,06грн. з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted