Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

03 лютого 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] (далі - позивач) до Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд: - скасувати рішення службової перевірки, проведеної відповідачем в листопаді-грудні 2013 року щодо [PERSON]; - змінити формулювання звільнення [PERSON] з «у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового та начальницького складу» на «у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту роботодавцем»; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 16832,44 грн.; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно звільнено [PERSON] за систематичне невиконання умов контракту, оскільки позивачем не порушувалися умови контракту, а навпаки саме відповідачем не виконувались умови контракту, а саме не виконувалися нормативи щодо видачі форменого одягу, забезпечення належними житловими умовами, не надавалася компенсація в розмірі 50% за оренду житлового приміщення, не забезпечення індивідуальними засобами захисту, що унеможливлювало належним чином виконання покладених на [PERSON] обов'язків. Крім того, зазначає, що [PERSON] не було належним чином повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, що позбавило останнього права давати пояснення, а отже висновки, зроблені за результатами службового розслідування, є не законними та не можуть братися до уваги при звільнені [PERSON] Також зазначає, що незаконне звільнення позивача спричинило йому моральне страждання, оскільки йому довелось позичати грошові кошти, які він не в змозі був вчасно повернути, оскільки не міг влаштуватися на нову роботу. Крім того, оскільки [PERSON] фактично був єдиним годувальником в родині після його незаконного звільнення суттєво погіршилися взаємовідносини з близькими родичами позивача, що також призвело до моральних страждань. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач ніколи не знаходився в трудових правовідносинах з Головним управлінням ДСНС України у Запорізькій області, а тому у взаємовідносинах між позивачем та відповідачем не застосовуються положення Кодексу Законів про працю України. Отже, відповідач не мав законних підстав для звільнення позивача за ст.38 КЗпП України у зв'язку з сімейними обставинами, а саме переїзд на нове місце проживання. Зазначає, що позивачу неодноразово роз'яснювалось те, що він не може бути звільнений з підстав, викладених в рапорті. Проте, позивачем проігноровано вказані зауваження та, починаючи з 21.10.2013 р., позивач не виходив на службу, чим грубо порушив умови контракту. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів справи встановлено, що 15 серпня 2008 року [PERSON] укладено контракт з Міністерством надзвичайних ситуацій України в особі ректора Університету цивільного захисту України, де і почав проходити службу в органах цивільного захисту. 02 червня 2012 року [PERSON] закінчив Національний університет цивільного захисту України. Наказом МНС України №380 о/с від 02.06.2012 року йому було присвоєно звання лейтенант служби цивільного захисту, та він був направлений для подальшого проходження службу до Головного територіального управління МНС України у Запорізькій області. 04 червня 2012 року МНС України, в особі начальника Головного територіального управління МНС України у Запорізькій області, уклало з Позивачем контракт №58/12 про проходження служби на 3 роки. Указом Президента України від 24.12.2012 року №726/2012 Міністерство надзвичайних ситуацій України було реорганізовано у Державну службу з надзвичайних ситуацій, а Головне територіальне управління МНС України у Запорізькій області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2013 року №33 було реорганізовано в Головне управління ДСНС України у Запорізькій області. 07 червня 2013 року на підставі наказу МНС України № 294 [PERSON] переведено проходити службу до ГУ ДСНС України Запорізькій області на посаду начальника караулу 5 державного пожежно-рятувального поста смт. Приазовське (далі-5 ДПРП). 10 жовтня 2013 року позивач подав до ГУ ДСНС України рапорт про звільнення за власнім бажанням у зв'язку з сімейними обставинами, а саме бажанням переїзду до нового місця проживання в Росію з посиланням на ст.38 Кодексу Законів про працю України. 31 грудня 2013 року відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу розірвано контракт та звільнено зі служби в ДСНС України в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) та виключено із списків ГУ ДСНС України у Запорізькій області за пп.6 п.176 (у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON], начальника караулу 5 державного пожежно-рятувального поста ГУ ДСНС у Запорізькій області. Позивач, не погодившись з формулюванням та датою звільнення, звернувся з позовом до суду. При розгляді справи встановлено, що представник позивача не просить поновити [PERSON] на роботі, а просить змінити формулювання наказу про звільнення та визнати протиправними висновки службової перевірки щодо [PERSON] Суд зазначає, що при розгляді справи встановлено, що [PERSON] 10.10.2013 р. подав рапорт про звільнення за власним бажанням у зв'язку з сімейними обставинами, а саме бажанням переїзду до нового місця проживання в Росію з посиланням на ст.38 Кодексу Законів про працю України, а з 21.10.2013 р. позивач припинив виконувати службові обов'язки та виходити на службу. Суд зазначає, що спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням). До таких законодавчих актів належать, зокрема Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ України №593 від 11.07.2013 (далі - Положення), Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затверджений Законом України від 05.03.2009 №1068-VІ (далі - Дисциплінарний статут). За загальним правилом, під час вирішення справ досліджуваної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі. Відповідно до статті 3 КЦЗ України, правовою основою цивільного захисту є Конституція України, цей Кодекс, інші закони України, а також акти Президента України та Кабінету Міністрів України. Згідно зі ст.101 КЦЗ України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом. Відповідно до ст.102 КЦЗ України на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров'я виконувати свій службовий обов'язок. Відповідно до ст.183 Положення, з ініціативи особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту контракт може бути розірвано достроково у випадках, передбачених підпунктами 2-5 і 7, 9-11 пункту 176 цього Положення. Статтею 176 Положення передбачено, що Контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту: 2)за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні; 3)за станом здоров'я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби; 4)у зв'язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два місяці; 5) відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв'язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України; 7)у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту; 9)у зв'язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії; 10)у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 11)у зв'язку з набуттям громадянства іноземної держави. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 р. затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу. Відповідно до вказаного переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім'ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім'ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу. Враховуючи викладене суд зазначає, що норми чинного законодавства не містять підстав для звільнення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за власним бажанням у зв'язку з сімейними обставинами, а саме бажанням переїзду до іншого місця проживання. При розгляді справи представниками сторін не заперечувався той факт, що позивач не виходив на службу з 21.10.2013 р. по 31.12.2013 р. (день звільнення позивача). Суд зазначає, що основною умовою контракту є обов'язок особи, яка приймається на службу, виконувати обов'язки, передбачені посадовою інструкцією. Позивач же, припинивши виконувати службові обов'язки до звільнення, порушив умови укладеного з ним контракту. Відповідно до п.58 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, що не містить ознак кримінального правопорушення, а саме: невихід на службу без поважних причин. Відповідно до п.6 ст.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу. Отже, зважаючи на те, що позивач свідомо, без наявності поважних причин не виходив на службу з 21.10.2013 по 31.12.2013 відповідачем правомірно прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в органах цивільного захисту на підставі пп.6 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу. Стосовно посилань представника позивача на те, що відповідачем не виконувалися вимоги контракту (щодо забезпечення [PERSON] речовим майном, засобами індивідуального захисту, житловим приміщенням, тощо) суд зазначає, що позивач не звертався до відповідача з заявою про невиконанням ним умов контракту, а також з заявою про розірвання контракту у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту, доказів протилежного суду не надано, а отже відсутні підстави для зобов'язання відповідача змінити формулювання наказу на звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням роботодавцем умов контракту та задоволення позовних вимог в цій частині. Стосовно неправомірності висновків службової перевірки, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2.1 Порядку проведення розслідування стосовно порушення особами рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту службової дисципліни, затвердженого наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №838 від 14.12.2009 р. (далі-Порядок №838) підставами для призначення службового розслідування можуть бути факти невиходу на службу без поважних причин. Згідно п.2.2 Порядку №838 підставою для призначення службового розслідування може бути інформація, викладена у рапортах, заявах, скаргах осіб рядового і начальницького складу, державних службовців та працівників МНС, матеріалах перевірок (інформація, одержана за результатами заходів контролю), письмових зверненнях громадян України, повідомленнях правоохоронних органів, органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їхніх посадових осіб, об'єднань громадян, а також опубліковані засобами масової інформації інформативні дані про події, що потребують з'ясування обставин, за яких вони сталися. Пунктом 3.2 Порядку №838 передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом начальника. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Початком службового розслідування є дата підписання наказу про його призначення, якщо інше не визначено наказом. Завершенням службового розслідування є дата затвердження начальником, який його призначив, акта за результатами службового розслідування (п.4.1, 4.2, 4.4 Порядку №838). Суд дослідивши надані до матеріалів справи матеріали службового розслідування за фактом не виходу на службу [PERSON] 24.10.2013 р., 28.10.2013 р. та 01.11.2013 р. встановив щодо перевірка відносно позивача проведена на підставі та у відповідності до Порядку проведення розслідування стосовно порушення особами рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту службової дисципліни та у строки, передбачені п.4.1 вказаного порядку. За наслідками проведених службових розслідувань прийнято наказ №70 від 24.10.2013 р., яким у п.1 за грубий дисциплінарний проступок, а саме невихід на службу без поважних причин, [PERSON] оголошено догану, наказ №72 від 28.10.2013 р., яким у п.1 за грубий дисциплінарний проступок, а саме невихід на службу без поважних причин, [PERSON] оголошено сувору догану, наказ №75 від 14.11.2013 р., яким у п.1 за грубий дисциплінарний проступок, а саме невихід на службу без поважних причин, [PERSON] оголошено сувору догану. Стосовно посилань представника позивача на те, що [PERSON] не було повідомлено про початок проведення службового розслідування, що позбавило його можливості надавати пояснення з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до п.5.5 Порядку №838 особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: - знати підстави призначення службового розслідування, яке проводиться щодо неї; - брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі надавати усні чи письмові пояснення, документи, робити заяви, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, які обізнані або причетні до правопорушення, за фактами якого проводиться службове розслідування, а також в опитуванні інших осіб, яким відомі обставини, що вивчаються під час службового розслідування; - звертатися з клопотанням про витребування й долучення до матеріалів службового розслідування нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; - висловлювати письмові зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових осіб, які його проводять; - не надавати будь-яких пояснень щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством; - ознайомлюватися зі змістом матеріалів службового розслідування; - оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені чинним законодавством. Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов'язок відповідача надсилати позивачу копію наказу про проведення службового розслідування, сам порядок проведення службової перевірки передбачає можливість надання особою, щодо якої проводиться перевірка, пояснень, разом з тим, у зв'язку з тим, що позивач не знаходився на місці несення служби підчас проведення перевірки, він не надавав пояснення. Крім того, суд зазначає, що до матеріалів службового розслідування долучено картки обліку проведення додаткових (позапланових) індивідуальних заходів, відповідно до яких з [PERSON] проведено бесіду з питань дотримання дисципліни, законності та сумлінного виконання своїх службових обов'язків. Також відповідно до актів від 24.10.2013 р., 28.10.2013 р. та 01.11.2013 р., за підписами начальника караулу ДПРП-5 ГУ ДСНС України у Запорізькій області ст. лейтенанта служби цивільного захисту Бойко Д.В., начальника караулу ДПРП-5 ГУ ДСНС України у Запорізькій області ст. лейтенанта служби цивільного захисту Шелудько С.С., провідного фахівця Приазовського РС ГУ ДСНС України у Запорізькій області майора служби цивільного захисту Чорби А.М., позивача повідомлено телефоном про притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами проведених службових розслідувань та запропоновано прибути до підрозділу для письмового ознайомлення з наказами, від чого позивач відмовився. Також відповідачем до матеріалів справи надано листи бесіди, проведені з [PERSON] від 09.10.2013 р., 24.10.2013 р., 05.12.2013 р. щодо неможливості звільнення з посади у зв'язку з сімейними обставинами, а саме переїзд на нове місце проживання та на підставі ст.38 Кодексу Законів про працю України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства проведено службові розслідування відносно [PERSON], за результатами яких прийнято рішення про застосування дисциплінарних стягнень. Щодо посилань представника позивача на те, що контракт між позивачем та ГУ ДНСН у Запорізькій області втратив чинність 10.09.2013 р. у зв'язку набранням чинності законодавством, яке змінило перелік підстав для звільнення зі служби, а саме Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ України №593 від 11.07.2013, суд зазначає, що таких підстав для розірвання контракту не містить ані контракт про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, ані чинне законодавство. Крім того, Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке набрало чинності 10.09.2013 р., не передбачено можливості звільнення з органів цивільного захисту у зв'язку з сімейними обставинами, а саме переїзд на нове місце проживання, а положення про можливість звільнення за систематичне невиконання умов контракту особою рядового та начальницького складу не змінилося. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування рішення службової перевірки та зміни формулювання звільнення [PERSON], та як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При розгляді справи встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. А відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON].

Результат розгляду: denied