Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції, в якому просив суд: скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції від 10.02.2014 №02-18/1105; зобов'язати відділ ДВС Вижницького районного управління юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" виконати всі передбачені чинним законодавством дії з метою виконання Рішення №61 від 14.10.2013 та надходження коштів на рахунки управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 30 січня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області передано до відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції для примусового виконання рішення №61 від 14.10.2013 року. Однак, 17.02.2014 року на адресу позивача надійшла постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.02.2014 року. У мотивувальній частині постанови зазначено, що минув строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання на підставі ст.ст. 22, 24 п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач вважає, що відповідач діяв неправомірно, а саме неповно з'ясовано обставини виконавчого провадження, що в свою чергу завдає збитків державі в особі управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, гальмуючи накопичення коштів бюджету Пенсійного фонду України. Відповідач заперечення на адміністративний позов не надав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Судом дослідженні докази надані позивачем. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем надіслано на адресу відповідача для примусового виконання рішення №61 від 14.10.2013 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, зазначене рішення відповідач отримав 10.02.2014 року (а.с. 6). 10.02.2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки позивачем пропущено строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання (а.с. 5). До вказаних правовідносин слід застосувати такі положення закону. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV із змінами і доповненнями (далі - Закон № 606). Стаття 19 Закону №606 визначає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Таку заяву позивачем було направлено відповідачу 10.02.2014 року, що підтверджується постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.02.2014 року. Відповідно до ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів. Відповідно до п.8 ч.2 ст.17 цього Закон, підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Згідно ч.14 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV, рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом. В розумінні зазначених вище норм, рішення №61 від 14.10.2013 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, є виконавчим документом. Статтею 18 Закону №606 встановлено вимоги до виконавчого документа. Відповідно до п.5 ч.1 ст.18 Закону№606 у виконавчому документі зазначаються строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. В рішенні №61 від 14.10.2013 року зазначено, що у разі несплати суми штрафу в установлений строк рішення передається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати набрання ним чинності. Статтею 22 Закону №606 визначено, що інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 ст.24 Закону №606 визначено, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Як вбачається із спірного рішення, відповідач відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.26 Закону №606, а саме в зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що прийнята відповідачем постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки позивачем не пропущено річного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. При цьому, задовольняючи позов у вказаній частині позовних вимог, суд вважає за необхідне, окрім скасування, визнати таку постанову протиправною, що відповідатиме п.1 ч.2 ст.162 КАС України. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відділу ДВС Вижницького районного управління юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" виконати всі передбачені чинним законодавством дії з метою виконання Рішення №61 від 14.10.2013 та надходження коштів на рахунки управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі, суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону №606 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону № 606-XIV). Статтею 2 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 Закону № 606). Дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження інших органів державної влади, зокрема у питанні реалізації органами державної виконавчої служби встановленої Законом України "Про виконавче провадження" компетенції. На думку суду, позивач звертаючись до суду з вимогою зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження на підставі ст.25 Закону №606, та вчинити дії направлені на виконання рішення і надходження коштів на рахунки позивача - обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, а тому суд не може зобов'язати відповідача діяти на підставі виключно однієї норми Закону і вчиняти те, що в силу Закону останній зобов'язаний вчиняти. За таких обставин, адміністративний позов в згаданій частині вимог підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії визначені Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання рішення №61 від 14.10.2013 року. Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В ході судового розгляду справи позивачем доведено протиправність спірного рішення, а тому адміністративний позов як обґрунтований підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судом не вирішується питання про присудження судових витрат. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial