Рішення адміністративного суду від 2014-04-04 00:00:00+03

До Калінінського районного суду м. Донецька звернулась [PERSON] із адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Донецькій області, про визнання дії неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В адміністративному позові [PERSON] зазначила, що вона працює на підставі трудового договору, в Управлінні Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України, на посаді бухгалтера. В термін з 23.09.2013 року по 19.11.2013 року головним державним фінансовим інспектором відділу інспектування органів державної влади Попович О.В., провідним державним фінансовим інспектором того ж відділу Жолудевим П.П. проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності в Управлінні Східного територіального командування ВВ МВС України. Постановою від 25 грудня 2013 року №2615 про накладення адміністративного стягнення позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за підсумками ревізії у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн. Позивачка зазначила, що з рішенням Державної фінансової інспекції в Донецькій області вона не згодна і вважає їх дії були неправомірними з наступних підстав. По перше: посадові особи Державної фінансової інспекції в Донецькій області перевищили свої повноваження, скориставшись правом розгляду справи відповідно до ст. 234-1 Кодексу про адміністративні правопорушення та притягнули її неправомірно до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. І ст. 164-2 цього Кодексу, а саме за порушення ведення бухгалтерського обліку, але в акті ревізії цих порушень не було встановлено та було покладено відповідальність за правильність нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям УСТК згідно функціональних обов'язків на начальника фінансового відділу (головного бухгалтера) УСТК Кириленко С.В, заступника начальника фінансового відділу Цис Т. В., бухгалтера фінансової служби службовця Молдавчук О.М. та бухгалтера - касира [PERSON] До того ж, в ході ревізії у позивачки пояснень стосовно порушень, яке викладено в акті не брали, що є також порушенням. Відповідно до ст. 1 Закону України визначено термін бухгалтерського обліку, тобто процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень, аж ніяк порядок нарахування. По друге: протокол про адміністративне порушення був складений з порушенням статті 256 Кодексу про адміністративні правопорушення, а саме: конституційні права позивачці роз'яснені не були, запису про відмову від підпису не було зроблено та й повідомлення про розгляд справи 25.12.2013 року вручено їй тільки 24.12.2013 року, що не надало їй право в повному обсязі скористатися своїми правами для захисту. Також, заперечення на акт ревізії, які були надані до Державної фінансової інспекції в Донецькій області не прийняті до уваги, а в запереченнях визначено, що позивачка діяла в межах чинного законодавства, що підтверджено копіями заперечень. Позивачка у позові зазначила, що у зв'язку з тим, що заробітна плата у неї не велика та грошей на оплату судового збору не вистачало, вона, вирішила направити скаргу в прокуратуру Донецької області на неправомірні дії посадових осіб Державної фінансової інспекції в Донецькій області, але їй відмовили, посилаючись на пропущений строк та інші не зрозумілі для неї причини. Скаргу в прокуратуру Донецької області була позивачкою направлена 31.12.2013, відповідь з прокуратури надійшла простим листом 17.01.2014 року, тобто позивачка строки на оскарження не пропускала. З цих підстав, позивачка просила суд, поновити їй пропущений строк для звернення до суду, визнати дії посадових осіб Державної фінансової інспекції в Донецькій області неправомірними, постанову № 2615 від 25.12.2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності її за ст. 164-2 ч. 1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасувати та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність на підставі поданих сторонами доказів, зазначивши, що згідно затверджених функціональних обов'язків до переліку її обов'язків нарахування грошового забезпечення не входить, що підтверджено копією функціональних обов'язків. Однак, при відсутності бухгалтера по нарахуванню грошового забезпечення, вона дійсно нараховувала грошове забезпечення. За ревізійний період вона нараховувала грошове забезпечення за періоди перебування бухгалтера по нарахуванню грошового забезпечення в чергових відпустках: за серпень 2011 року (премія за липень), за серпень 2012 року (премія за липень), за липень 2013 року (премія за червень). За ці періоди доган особовому складу в Управлінні не оголошувалось взагалі, про що є довідка начальника відділу кадрів, тобто ніяких підстав для зменшення грошового забезпечення не було. Позивачка зазначила, що при нарахуванні грошового забезпечення суворо дотримувалась вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.09.2010 № 436 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України», наказів командира, кожен наказ узгоджений з начальником фінансового відділення і юристом. За періоди, коли вона нараховувала грошове забезпечення, наказів щодо зменшення або скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії не було, що підтверджено копією наказів та рішень. Згідно її функціональних обов'язків вона підпорядковується головному бухгалтеру фінансового відділення та відповідає за точне та вчасне виконання наказів і розпоряджень начальників. Відміняти рішення та накази командувача внутрішніх військ та начальника управління, і самостійно зменшувати або скасовувати надбавки та премії в неї немає повноважень. Помилок в нарахуванні грошового забезпечення за даний період не було. Всі розрахунки здійснювались на основі наказів командувача внутрішніх військ та начальника УСТК. До того ж вході ревізії пояснень стосовно порушення, яке викладене в акті, у неї не брали, що є також порушенням. По друге: протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням статті 256 Кодексу про адміністративні правопорушення, а саме був складений у її відсутність, конституційні права їй роз'ясненні не були, запису про відмову від підпису не було зроблено. Акт ревізії був підписаний 13.12.2013 року із запереченнями. Заперечення по акту ревізії зареєстровано від 17.12.2013 року. Але протокол про адміністративне правопорушення складений 13.12.2013 року, до того як були пред'явленні заперечення в яких визначено, що позивачка діяла в межах законодавства. Крім того, позивачці 24.12.2013 року було надано повідомлення про розгляд справи 25.12.2013 року, що не надало їй право в повному обсязі скористатися правами для захисту, тому суд відповідно до вимог ст. 122 КАС України, вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Державної фінансової інспекції в Донецькій області в судове засідання не з'явився, про причини не явки суд не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, від нього на адресу суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, тому суд відповідно до вимог ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, який на думку суду не прибув в судове засідання без поважних причин, на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи і надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, фізична особа має право оскаржити до суду дії, рішення суб'єкту владних повноважень про притягнення її до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що [PERSON] постановою по справі про адміністративне правопорушення №2615 від 25 грудня 2013 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 164-2 КУпАП, згідно якої позивачка була визнана винною у веденні бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, та накладено штраф у розмірі 136,00 грн. Дана постанова винесена за результатами складання протоколу № 05-1671/2013 від 13.12.2013 року. Також судом встановлено, що працівниками Державної фінансової інспекції в Донецькій області при проведені ревізії фінансового-господарської діяльності Управління Східного територіального командування ВВ МВС України за період 01.07.2011 року по 31.08.2013 року, підпорядковане Міністерству внутрішніх справ України було встановлено порушення ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: за період з 01.07.2011 року по 31.08.2013 року військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу нараховувалась та сплачувалась надбавка за виконання особливо важливої роботи, при отриманні догани, та премії що призвело до завищення витрат по грошовому забезпеченню на загальну суму 88557,89 грн. та внесків до єдиного соціального внеску на суму 30729,59 грн. Внаслідок допущеного порушення у формі «Звіт про виконання загального фонду кошторису установи» ф.№2-д завищено касові та фактичні видатки по КПКВ 1003020 за 2011 рік за КЕКВ 1112 на суму 42179,20 грн. та КЕКВ 1120 на суму 14636,18 грн.; за 2012 рік завищено КЕКВ 1112 на суму 42280,19 грн. та КЕКВ 1120 на суму 14671,23 грн.; за січень - вересень 2013 року завищено за КЕКВ 2112 на суму 4098,50 грн., КЕКВ 2120 на суму 1422,18 грн, станом на 13.12.2013 року порушення триває, що є порушенням ст. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI, п. 2 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу» від 07.11.2007 року № 1294, п.п. 3.15.4, 3.15.5 наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 15.09.2010 року № 436 «Про затвердження Інструкції про порядок витрати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.10.2010 року за № 908/18203, п.3.4 р.3 «Показники преміювання» «Положення про преміювання військовослужбовців управління, вузла зв'язку, загону спеціального призначення командирів підпорядкованих частин Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України» затвердженого наказом начальника УСТК від 26.12.2012 року №447, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, п.п. 1.2, 1.3, 1.4 «Порядок складання фінансової звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 25.05.2010 року № 164, п.п. 1.2, 1.3, 1.4 «Порядку складання фінансової звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів», затвердженого наказом «Міністерства фінансів України» від 24.01.2012 року № 44. Судом також встановлено, що згідно затверджених функціональних обов'язків до переліку обов'язків [PERSON] нарахування грошового забезпечення не входить, що підтверджено копією функціональних обов'язків бухгалтера (касира) фінансового відділення. Однак, позивачка в позовній заяві зазначила, що при відсутності бухгалтера по нарахуванню грошового забезпечення, вона дійсно нараховувала грошове забезпечення. За ревізійний період позивачка нараховувала грошове забезпечення за періоди перебування бухгалтера по нарахуванню грошового забезпечення в чергових відпустках: за серпень 2011 року (премія за липень), за серпень 2012 року (премія за липень), за липень 2013 року (премія за червень). Також позивачка зазначила, що за ці періоди доган особовому складу в Управлінні не оголошувалось взагалі, та даний факт підтвердила довідкою начальника відділу кадрів. Крім того, встановлено, що за періоди, коли позивачка нараховувала грошове забезпечення, наказів щодо зменшення або скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії не було, що підтверджено копією наказів та рішень. Як встановлено судом, згідно функціональних обов'язків бухгалтера (касира) фінансового відділення, позивачка підпорядковується головному бухгалтеру фінансового відділення та відповідає за точне та вчасне виконання наказів і розпоряджень начальників. Також, судом встановлено, що протокол по адміністративне порушення був складений з порушенням статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме протокол був складений у відсутність позивачки, їй не були роз'ясненні її права, запису про відмову від підпису не було зроблено. До того ж, судом встановлено, що Акт ревізії був підписаний 13.12.2013 року, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, а також 13.12.2013 були складені Т.в.о. начальником управління Східного територіального командування Пасічником М. І. та начальником фінансового відділення (головний бухгалтер) Кириленко С. В. заперечення до акту планової ревізії фінансово-господарської діяльності Управління Східного територіального командування ВВ МВС України від 13.12.2013 року за № 17-12/020, яка проводилась ДФІ в Донецькій області за період з 01.07.2011 року по 31.08.2013 року та які були зареєстровані в канцелярії ДФІ в Донецькій області 17.12.2013 року. Але протокол про адміністративне правопорушення складений 13.12.2013 року, до того як були пред'явленні заперечення в яких визначено, що позивачка діяла в межах законодавства. Крім того, судом встановлено, що повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення було отримано позивачкою лише 24.12.2013 року, коли розгляд справи було призначено на 25.12.2013 року о 11 год. 00 хв., що не надало їй право у повному обсязі скористатися своїми правами для захисту. Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві, обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, обов'язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень, щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача. Частина 4 даної статті, передбачає, що суб'єкт владних повноважень повинен надати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідач по справі не надав до суду жодного доказу щодо підтвердження своєї позиції, щодо правомірності винесеної постанови №2615 від 25.12.2013 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 164-2 ч. 1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, відповідач не надав жодного доказу щодо спростування доводів позивачки, стосовно незаконності винесеної постанови та порушення прав позивачки при розгляді адміністративного матеріалу. Також, суд приймає до уваги, що при складанні Державною фінансовою інспекцією в Донецькій області даної постанови не було дотримано вимоги ст. 268 КУпАП, і позивачка була позбавлена можливості скористатися своїми правами особи, що притягується до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення №2615 від 25.12.2013 року винесена Державною фінансовою інспекцією в Донецькій області, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 164-2 ч. 1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - винесена неправомірно, тому позовні вимоги [PERSON] до Державної фінансової інспекції в Донецькій області, про визнання дії неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, суд поновляє [PERSON] строк звернення до суду, так як 31.12.2012 року вона спочатку звернулася із скаргою в прокуратуру Донецької області, а відповідь з прокуратури надійшла простим листом тільки 17.01.2014 року, тому строк для звернення до суду [PERSON] пропущений з поважних причин. Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, тому понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн., підлягають стягненню на її користь з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted